AFGØRELSE TRUFFET AF EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN nr. 4/94/KOL af 19. januar 1994 om vedtagelse og udstedelse af proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte (Retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen)

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN HAR -

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (1), særlig artikel 61 til 64, punkt 2 til 37 i bilag XV og protokol nr. 26,

under henvisning til aftalen mellem EFTA-landene om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (2), særlig artikel 5, stk. 2, litra b), og artikel 24 samt artikel 1 i protokol nr. 3, og

ud fra følgende betragtninger:

I henhold til artikel 24 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen skal EFTA-Tilsynsmyndigheden sætte bestemmelserne i EØS-aftalen vedrørende statsstøtte i kraft og efter aftalens ikrafttræden vedtage retsakter svarende til de af Europa-Kommissionens retsakter, der er opført i bilag I til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen;

i henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen skal EFTA-Tilsynsmyndigheden udstede meddelelser og retningslinjer for sager, der er behandlet i EØS-aftalen, hvis dette udtrykkeligt er fastsat i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, eller hvis EFTA-Tilsynsmyndigheden finder det nødvendigt;

der henvises til formålet med retsakterne, at de skal være vejledende for regeringerne, ved at angive de principper og regler, der skal være vejledende for EFTA-Tilsynsmyndigheden, når den anvender EØS-aftalen, særlig artikel 49 og artikel 61 til 64, såvel som aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, særlig protokol nr. 3, i et bestemt tilfælde for at sikre ensartet anvendelse af reglerne for EØS-statsstøtte overalt på Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde -

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

1. EFTA-Tilsynsmyndigheden vedtager og udsteder de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte (retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen), der er vedlagt denne afgørelse.

2. Den engelske udgave af retningslinjerne er autentisk og offentliggøres i EØS-afsnittet af og EØS-supplementet til De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Udfærdiget i Bruxelles, den 19. januar 1994.

For EFTA-Tilsynsmyndigheden

Knut ALMESTAD

Formand

(1) I det følgende benævnt »EØS-aftalen«.

(2) I det følgende benævnt »aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen«.

PROCEDUREMÆSSIGE OG MATERIELLE REGLER FOR STATSSTØTTE

Retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen

INDHOLDSFORTEGNELSE

Del I: Indledning og almindelige bestemmelser

1. Indledning . 7

2. Retsgrundlag og almindelige bestemmelser . 8

Del II: Procedurer

3. Meddelelsesprocedure for planer om at indføre eller ændre støtteforanstaltninger . 9

3.1. Retlige bestemmelser . 9

3.2. Meddelelsesordninger . 9

3.2.1. Meddelelseskravets omfang . 9

3.2.2. Forpligtelse til at give meddelelse »betids« . 10

3.2.3. Meddelelsesformaliteter . 10

3.2.4. Anmodninger om yderligere oplysninger . 10

3.3. Forbud mod at gennemføre de påtænkte støtteforanstaltninger medens EFTA-Tilsynsmyndigheden foretager sin undersøgelse . 10

4. Beslutninger om ikke at gøre indsigelse . 11

4.1. Tidsfrister . 11

4.2. Beslutningsbetingelser . 11

5. Formel undersøgelsesprocedure . 12

5.1. Retlige bestemmelser . 12

5.2. Tilfælde, hvor EFTA-Tilsynsmyndigheden skal indlede en undersøgelse . 12

5.3. Gennemførelse af procedurer . 12

5.3.1. Den berørte EFTA-stats rettigheder i forbindelse med proceduren . 13

5.3.2. De øvrige EFTA-staters, EF-medlemsstaternes, Europa-Kommissionens og interesserede parters rettigheder i forbindelse med proceduren . 13

5.4. Endelig beslutning . 13

5.5. Manglende efterlevelse fra en EFTA-stat . 14

6 Nærmere bestemmelser om støtte, der er ulovlig af proceduremæssige grunde . 14

6.1. Begrebet støtte, der er ulovlig af proceduremæssige grunde . 14

6.2. Anmodning om oplysninger . 14

6.2.1. Forbud (»interimsforanstaltninger«) . 15

6.2.2. Gennemførelse af procedurer . 15

6.2.3. Påbud om geninddrivelse . 15

7. Procedure i tilfælde, der drejer sig om eksisterende støtteordninger . 15

7.1. Retlige bestemmelser . 15

7.2. Begrebet eksisterende støtte . 16

7.3. Formålet med proceduren for eksisterende støtte . 16

7.4. Procedure . 16

7.4.1. Indledning af undersøgelse . 16

7.4.2. Forslag om foranstaltninger . 16

7.4.3. Retlige konsekvenser af et forslag om hensigtsmæssige foranstaltninger . 17

8. Beregning af tidsfrister . 17

9. Offentliggørelse af beslutninger . 17

Del III: Regler om horisontal støtte

10. Støtte til små og mellemstore virksomheder (SMV) . 18

10.1. Indledning . 18

10.2. Definition . 18

10.3. SMV-støtte, der er omfattet af artikel 61, stk. 1 . 19

10.4. Generelt acceptabel støtteintensitet i forbindelse med SMV . 19

10.4.1. Generel investeringsstøtte til SMV . 19

10.4.2. Støtte til investeringer i miljøbeskyttelse . 20

10.4.3. Støtte til konsulentbistand, uddannelse og formidling af viden . 20

10.4.4. Støtte til forskning og udvikling (F& U) . 20

10.4.5. Støtte til andre formål . 20

11. Kriterier for anvendelse af den hurtige godkendelsesprocedure . 20

11.1. Nye støtteordninger til SMV . 21

11.2. Ændringer i eksisterende støtteordninger . 21

12. Anvendelse og gennemførelse af de minimis-reglen . 21

12.1. Definition af udgiftskategorier . 22

12.2. Principper for beregning af kontantsubventionsækvivalenten for de minimis-støtte . 22

12.3. EFTA-staternes overvågning af brugen af de minimis-reglen . 23

12.4. Beregning af kontantsubventionsækvivalenten for et blødt lån . 23

12.4.1. Ingen henstand . 23

12.4.2. Med henstand . 23

13. Regler i forbindelse med sager, hvor der er tale om kumulering af støtte med forskelligt sigte . 24

13.1. Anmeldelse af betydelige kumuleringer . 24

13.2. Undtagelser . 24

13.3. Støtteordningerne . 24

13.4. Særlige regler . 25

14. Støtte til forskning og udvikling (F& U) . 25

14.1. Definition af F& U og anvendelse af EØS-aftalens artikel 61 med henblik på støtte til F& U 25

14.2. Vurdering af F& U-støtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61 . 26

14.3. Yderligere anmeldelseskrav . 26

14.4. Intensitet . 27

14.5. Støtteberettigede F& U-udgifter til brug for beregning af støttens intensitet . 27

14.6. Gennemførelse . 28

15. Støtte til miljøbeskyttelse . 28

15.1. Indledning . 28

15.2. Vigtigste typer statsstøtte til miljøbeskyttelse . 29

15.2.1. Investeringsincitamenter, eventuelt knyttet sammen med lovbestemmelser eller frivillige aftaler . 29

15.2.2. Tilskud til horisontale støtteforanstaltninger . 29

15.2.3. Driftsstøtte i form af tilskud, fritagelse fra miljøskatter og -afgifter og støtte til miljøvenlige produkter . 30

15.3. Formål og anvendelsesområde for reglerne for støtte til miljøbeskyttelse . 30

15.4. Vurdering af støtte til miljøbeskyttelse i henhold til EØS-aftalens artikel 61 . 31

15.4.1. Investeringsstøtte . 31

15.4.1.1. Støtte til virksomheder i forbindelse med opfyldelsen af nye lovkrav . 32

15.4.1.2. Støtte for at tilskynde virksomhederne til at overopfylde de lovfæstede miljøstandarder 32

15.4.1.3. Støtte, hvor der ikke findes lovfæstede standarder . 32

15.4.2. Støtte til informationsaktiviteter, uddannelse og konsulenttjenester . 33

15.4.3. Driftsstøtte . 33

15.4.4. Støtte til køb af miljøvenlige produkter . 33

15.5. Grundlaget for eventuelle undtagelser . 34

15.6. Kumulering af støtte fra forskellige kilder . 34

15.7. Anmeldelse og gennemgang af regler for støtte til miljøbeskyttelse . 34

16. Støtte til rednings- og omstruktureringsforanstaltninger . 34

17. Statsgarantier . 35

18. Støtte til fremme af beskæftigelsen . 35

Del IV: Regler om statsejerskab af virksomheder og støtte til offentlige virksomheder

19. Offentlige myndigheders kapitalinteresser . 36

20. Anvendelse af statsstøttebestemmelserne på offentlige virksomheder i fremstillingssektoren . 38

20.1. Indledning . 38

20.2. Offentlige virksomheder og konkurrencereglerne . 39

20.3. Principper, der skal lægges til grund ved bestemmelsen af, om der foreligger støtte . 40

20.4. Øget gennemsigtighed . 41

20.5. Det markedsøkonomiske investorprincips anvendelighed . 41

20.6. Støttens forenelighed med EØS-aftalen . 43

20.7. Forskellige former for statsintervention . 44

20.7.1. Kapitalindskud . 44

20.7.2. Lånegarantier . 45

20.7.3. Lånefinansiering . 45

20.7.4. Afkast af investeringer . 46

Del V: Regler om sektorstøtte

21. Støtte til tekstil- og beklædningsindustrien . 47

21.1. Tekstil og beklædningsindustriens særlige kendetegn . 47

21.2. Sektorale betingelser for støtte til tekstil- og beklædningsindustrien . 47

21.2.1. Støtte til fælles foranstaltninger inden for tekstil- og beklædningsindustrien . 48

21.2.2. Støtte til forbedring af strukturen inden for tekstil- og beklædningsindustrien . 48

21.2.3. Støtte til investeringer inden for tekstil- og beklædningsindustrien . 48

21.3. Generelle principper . 49

22. Støtte til kunstfiberindustrien . 49

22.1. Generelle principper . 49

22.2. Særlige anmeldelseskrav . 50

22.3. Vurderingskriterier . 50

22.4. Tidsgrænse . 51

23. Støtte til motorkøretøjsindustrien . 51

23.1. Indledning . 51

23.2. Definition af sektoren . 51

23.3. Særlige anmeldelseskrav . 51

23.4. Kriterier for vurdering af støttetilfælde . 52

23.4.1. Rednings- og omstruktureringsstøtte . 52

23.4.2. Regionalstøtte . 52

23.4.3. Investeringsstøtte til innovation, modernisering og rationalisering . 52

23.4.4. Støtte til forskning og udvikling . 53

23.4.5. Støtte til miljøbeskyttelse og energibesparelser . 53

23.4.6. Støtte til erhvervsuddannelse i tilslutning til investeringer . 53

23.4.7. Driftsstøtte . 53

23.5. Rapportering . 53

24. Støtte til visse jern- og stålsektorer, som ikke er omfattet af EKSF-traktaten . 54

24.1. Indledning . 54

24.2. Særlig anmeldelseskrav . 54

24.3. Kriterier for vurdering af støttesager . 54

24.4. Rapportering . 55

Del VI: Regler om regionalstøtte

25. Indledning . 56

26. Principperne for fastsættelse af regionalstøtte . 57

26.1. Differentierede maksimumgrænser for støtteintensiteten . 57

26.2. Gennemskuelighed . 58

26.3. Regional specificitet . 60

26.4. Sektormæssige følgevirkninger . 60

26.5. Tilsynsordning . 60

27. Fælles metode til vurdering af støtten . 61

28. Metoder for anvendelse af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra a) og c), på regionalstøtte . 62

28.1. Metode for anvendelse af artikel 61, stk. 3, litra a), på national regionalstøtte . 62

28.1.1. Principperne for metoden . 62

28.1.2. Valg af indikatorer . 63

28.1.3. Ekstraordinære regioner . 63

28.1.4. Maksimumsgrænser for støtten . 63

28.1.5. Det fornødne udvalg af støtteinstrumenter til at fremme regionaludviklingen i områder omfattet af artikel 61, stk. 3, litra a) . 64

28.2. Metode for anvendelse af artikel 61, stk. 3, litra c), på national regionalstøtte . 64

28.2.1. Principperne for metoden . 65

28.2.2. Analysens første fase . 65

28.2.3. Analysens anden fase . 66

28.2.4. Maksimumsgrænser for støtteintensiteten . 66

Del VII: Særlige regler

29. Generelle investeringsstøtteordninger . 67

30. Standardiserede årsrapporter . 67

31. Andre særlige bestemmelser . 68

31.1. Omregning mellem national valuta og ecu . 68

Bilag . 69

DEL I INDLEDNING OG ALMINDELIGE BESTEMMELSER

I. INDLEDNING

(1) Ved ratificering af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS-aftalen) og aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen) er EFTA-staterne enedes om at oprette en tilsynsmyndighed. Myndigheden er i henhold til artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen af EFTA-staterne pålagt at sikre, at forpligtelserne i henhold til artikel 61 i EØS-aftalen opfyldes. Ifølge denne artikel er statsstøtte i den i artikel 61, stk. 1, nævnte forstand uforenelig med denne aftales funktion, undtagen under visse omstændigheder, hvor der er indrømmet eller kan indrømmes undtagelse (artikel 61, stk. 2 og 3, og artikel 49).

(2) Ved anvendelse af disse artikler tager EFTA-Tilsynsmyndigheden behørigt hensyn til principper og regler i de retsakter, der er opført under tredje overskrift i henholdsvis bilag XV til EØS-aftalen og bilag I til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen (»retsakter, som EF-Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden skal tage behørigt hensyn til«) (1).

(3) Ved at opføre de relevante retsakter udstedt af EF-Kommissionen i ovennævnte bilag understregede de kontraherende parter betydningen af det grundlæggende princip om ensartethed på statsstøtteområdet og behovet for ensartet statsstøttekontrol overalt på det område, der er dækket af EØS-aftalen, i overensstemmelse med de materielle og proceduremæssige principper, der er indeholdt i disse akter. Desuden forpligtede EFTA-staterne sig i henhold til artikel 3 i EØS-aftalen til at træffe alle almindelige eller særlige foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af aftalen, og at afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der vil kunne bringe virkeliggørelsen af aftalens målsætninger i fare.

(4) For at virkeliggøre denne målsætning på statsstøtteområdet forpligtede EFTA-staterne sig bl.a. til at meddele EFTA-Tilsynsmyndigheden alle planer om at yde eller ændre statsstøtte som omhandlet i artikel 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, fortolket i overensstemmelse med de relevante afgørelser, der er truffet af De Europæiske Fællesskabers Domstol forud for tidspunktet for undertegnelsen af EØS-aftalen (artikel 6 i EØS-aftalen).

(5) EFTA-Tilsynsmyndigheden er i henhold til artikel 24 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen forpligtet til at vedtage retsakter svarende til dem, der er opført i bilag I til aftalen. Tilsynsmyndigheden mener at opfylde denne forpligtelse bedst ved at vedtage og udstede de tilsvarende retsakter i et enkelt konsolideret dokument, nemlig nærværende proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte. Disse retningslinjer skulle således bidrage til den generelle målsætning om gennemsigtighed på statsstøtteområdet.

(6) Disse retningslinjer indeholder alle regler svarende til de retsakter, der er opført i bilag I til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, og alle regler svarende til tilsvarende retsakter, der er vedtaget af EF-Kommissionen mellem 1. august 1991 og EØS-aftalens ikrafttræden. Formålet er at skaffe de nationale administrationer og virksomheder oplysning om, hvordan EFTA-Tilsynsmyndigheden fortolker og anvender bestemmelserne om statsstøtte i EØS-aftalen. Ved at vedtage disse retningslinjer tager EFTA-Tilsynsmyndigheden sigte på at sikre ensartet gennemførelse, anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen som beskrevet i protokol nr. 27 til EØS-aftalen.

(7) Desuden tager EFTA-Tilsynsmyndigheden ved at anvende artikel 61 og 49 i EØS-aftalen hensyn til fælleserklæringen om artikel 61, stk. 3, litra b), i EØS-aftalen, fælleserklæringen om artikel 61, stk. 3, litra c), i EØS-aftalen og fælleserklæringen om skibsbygning.

2. RETSGRUNDLAG OG ALMINDELIGE BESTEMMELSER

(1) Disse retningslinjer er vedtaget af EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), og artikel 24 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen.

(2) I disse retningslinjer forstås ved udtrykket »EFTA-staterne« de »EFTA-stater, der er kontraherende parter i EØS-aftalen, og for hvilke aftalen er trådt i kraft«.

(3) Disse retningslinjer kan ændres og suppleres på baggrund af erfaringerne eller for at harmonere med de rammebestemmelser og retningslinjer, der er udstedt af EF-Kommissionen på statsstøtteområdet (2). Alle ændringer og suppleringer vil blive foretaget af EFTA-Tilsynsmyndigheden efter principperne for samarbejde med EF-Kommissionen i protokol nr. 27 til EØS-aftalen.

(4) Disse retningslinjer og fremtidige ændringer og tilføjelser hertil offentliggøres i EØS-afsnittet i De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-supplementet hertil i overensstemmelse med ordningen vedrørende offentliggørelse af EØS-relevante oplysninger, der er omtalt i slutakten til EØS-aftalen.

DEL II PROCEDURER (3)

3. MEDDELELSESPROCEDURE FOR PLANER OM AT INDFØRE ELLER ÆNDRE STØTTEFORANSTALTNINGER

3.1. Retlige bestemmelser

(1) I artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen hedder det: »EFTA-Tilsynsmyndigheden skal underrettes så betids om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger, så den kan fremsætte sine bemærkninger hertil. Er EFTA-Tilsynsmyndigheden af den opfattelse, at det påtænkte er uforeneligt med EØS-aftalens funktion i henhold til EØS-aftalens artikel 61, iværksætter den uopholdeligt den i stk. 2 fastsatte fremgangsmåde. Den pågældende stat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte fremgangsmåde har ført til endelig beslutning«.

(2) Denne bestemmelse betyder essentielt, at den pågældende EFTA-stat pålægges tre proceduremæssige forpligtelser:

Den forpligtes til:

a) at give meddelelse om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger (første punktum)

b) at gøre dette »betids« (første punktum), og

c) ikke at gennemføre den påtænkte foranstaltning, før EFTA-Tilsynsmyndigheden har truffet endelig beslutning om sagen (tredje punktum).

(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden betragter sig på grundlag af Domstolens retspraksis (4) som forpligtet til:

a) at »fremsætte sine bemærkninger«, dvs. træffe beslutning om sagen (første punktum). EFTA-Tilsynsmyndigheden kan på dette stadium enten tillade støtten eller iværksætte den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen. Beslutninger om tilladelse, der er truffet på dette stadium, betegnes som »beslutninger om ikke at gøre indsigelse«

b) uopholdeligt at træffe beslutning (første og andet punktum), og

c) iværksætte den formelle fremgangsmåde i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, hvis den på nogen måde er i tvivl om støttens forenelighed med EØS-aftalens funktion (5) (andet punktum).

3.2. Meddelelsesordninger

3.2.1. Meddelelseskravets omfang

(1) EFTA-staterne skal give underretning om alle påtænkte støtteordninger og enkelttilfælde af støtte uden for eksisterende ordninger med henblik på godkendelse af EFTA-Tilsynsmyndigheden.

(2) Når en ordning er blevet godkendt af EFTA-Tilsynsmyndigheden, er det ikke nødvendigt at give meddelelse om individuelle tildelinger af støtte i henhold til ordningen. For bestemte erhvervsgrene eller støttetyper kan der imidlertid kræves særskilte meddelelser om alle tildelinger af støtte eller om tildelinger, der overstiger et bestemt beløb. Disse undtagelser er anført enten i retningslinjernes substansdel eller i en beslutning om tilladelse af en ordning.

(3) Forpligtelsen til at give meddelelse om indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger gælder ikke kun den oprindelige plan, men også efterfølgende indholdsmæssige (ikke rent administrative) ændringer af den pågældende plan (6). Meddelelsen om ændringen betragtes som en ny meddelelse.

(4) Der kræves ingen meddelelse for støtte, der er omfattet af de minimis-reglen som forklaret i kapitel 12.

(5) Hvis en EFTA-stat er i tvivl om, hvorvidt en påtænkt foranstaltning rummer elementer af statsstøtte, skal EFTA-Tilsynsmyndigheden underrettes om foranstaltningen, før den gennemføres.

3.2.2. Forpligtelse til at give meddelelse »betids«

(1) I henhold til første punktum i artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen skal EFTA-Tilsynsmyndigheden underrettes om planer om at indføre nye eller ændre bestående støtteforanstaltninger »så betids . . . at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil«, dvs. træffe en beslutning om sagen. EFTA-staterne skal derfor tage hensyn til den periode på to måneder, som EFTA-Tilsynsmyndigheden behøver for at træffe en afgørelse, undtagen i tilfælde hvor den hurtige fremgangsmåde (se kapitel 11) kan benyttes.

3.2.3. Meddelelsesformaliteter

(1) Meddelelser sendes til EFTA-Tilsynsmyndigheden og skal indeholde en udtrykkelig henvisning til artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen eller til andre bestemmelser, hvorefter der kræves underretning.

(2) Modtagelsesdatoen er den dato, hvorfra tidsfristen for EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning om sagen beregnes.

(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden sender en bekræftelse til den pågældende EFTA-stats mission med angivelse af datoen for modtagelsen af meddelelsen.

(4) For at forenkle og fremskynde sagsbehandlingen henstiller EFTA-Tilsynsmyndigheden til EFTA-staterne, at de i meddelelserne angiver alle de oplysninger, der er anført i bilag I, afdeling I, til disse retningslinjer. I afdeling II er der angivet en liste over yderligere oplysninger om støtte til forskning og udvikling. Alle yderligere oplysninger, som en EFTA-stat finder nødvendige for vurderingen af sagen, skal også angives i meddelelsen, navnlig i tilfælde vedrørende individuelle tildelinger af støtte. Til den hurtige godkendelsesprocedure skal den i bilag II gengivne standardiserede meddelelsesformular benyttes.

3.2.4. Anmodninger om yderligere oplysninger

(1) Hvis EFTA-Tilsynsmyndigheden anser meddelelsen for at være ufuldstændig, vil den bestræbe sig for inden 15 dage at anmode om alle yderligere oplysninger, som den måtte have behov for. Ved en anmodning om yderligere oplysninger annulleres begyndelsestidspunktet for den periode, hvori meddelelsen skal bedømmes. Hele perioden sættes først i gang igen fra tidspunktet for modtagelsen af de ønskede yderligere oplysninger. EFTA-Tilsynsmyndigheden fremsender en bekræftelse, hvoraf den nye gyldighedsdato for meddelelsen fremgår.

(2) Den normale frist for at fremskaffe de yderligere oplysninger er 20 arbejdsdage. Hvis der ikke modtages svar, eller svaret er ufuldstændigt, fremsender EFTA-Tilsynsmyndigheden en påmindelse eller anmodning om de manglende oplysninger, sædvanligvis med en frist på 15 arbejdsdage.

3.3. Forbud mod at gennemføre de påtænkte støtteforanstaltninger medens EFTA-Tilsynsmyndigheden foretager sin undersøgelse

(1) I henhold til sidste punktum af artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen må EFTA-staten ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før fremgangsmåden i henhold til artikel 1, stk. 2, har ført til en endelig beslutning. Denne bestemmelse indebærer et generelt forbud mod at iværksætte støtteforanstaltningerne, før EFTA-Tilsynsmyndigheden har truffet en beslutning, også i tilfælde hvor der ikke er indledt formelle procedurer (7).

(2) Ved gennemføre forstås ikke blot selve tildelingen af støtte til modtageren. Det er tilstrækkeligt, at der er sket en overdragelse af beføjelser, der gør det muligt at yde støtten uden yderligere formaliteter.

(3) Hvis EFTA-staten gennemfører støtteforanstaltningerne, før EFTA-Tilsynsmyndigheden har truffet en beslutning, anvendes den i afsnit 6.2. fastsatte fremgangsmåde (se dog fodnote 1 til 4.1.(1)).

4. BESLUTNINGER OM IKKE AT GØRE INDSIGELSE

4.1. Tidsfrister

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden anser det som sin pligt at træffe beslutning om en meddelelse inden for en frist på to måneder (8). Under særlige omstændigheder kan EFTA-Tilsynsmyndigheden og den berørte EFTA-stat aftale at forlænge denne frist.

(2) EFTA-Tilsynsmyndigheden bestræber sig for generelt at træffe beslutning inden for 30 arbejdsdage.

(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden har desuden pålagt sig selv en kortere frist på 20 arbejdsdage for:

- nye støtteordninger for små og mellemstore virksomheder, der opfylder betingelserne for den hurtige godkendelsesprocedure

- ændringer af godkendte støtteordninger, der opfylder betingelserne for den hurtige godkendelsesprocedure.

Hvis EFTA-Tilsynsmyndigheden er af den opfattelse, at en sag ikke opfylder betingelserne for hurtig godkendelse, underretter den EFTA-staten om, at sagen vil blive behandlet efter den almindelige fremgangsmåde.

4.2. Beslutningsbetingelser

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden er ikke forpligtet til at underrette de øvrige EFTA-stater og interesserede parter, før den træffer beslutning om en sag uden at indlede procedurer i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen (9).

(2) Beslutningen kan begrundes i, at den påtænkte foranstaltning på ingen måde falder ind under artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen, eller at den kan undtages i henhold til artikel 61, stk. 2 og 3.

(3) Den berørte EFTA-stat underrettes om beslutningen pr. brev.

(4) I henhold til protokol nr. 27, litra d), underrettes Europa-Kommissionen om beslutningen.

(5) For at underrette de øvrige EFTA-stater og interesserede tredjeparter vil der blive offentliggjort en meddelelse i EØS-sektionen af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil.

(6) Den offentliggjorte meddelelse har sædvanligvis form af en liste over standardoplysninger.

(7) Hvis EFTA-staten trækker støtteforslaget tilbage, underrettes den af EFTA-Tilsynsmyndigheden om, at sagen afsluttes. De øvrige EFTA-stater og Europa-Kommissionen underrettes ikke, og der offentliggøres ingen meddelelse i EØS-sektionen af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil.

5. FORMEL UNDERSØGELSESPROCEDURE

5.1. Retlige bestemmelser

(1) I artikel 1, stk. 2, til protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen hedder det: »Finder EFTA-Tilsynsmyndigheden - efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger - at en støtte, der ydes af en EFTA-stat eller med EFTA-statsmidler, ifølge EØS-aftalens artikel 61 ikke er forenelig med EØS-aftalens funktion, eller at denne støtte misbruges, træffer den beslutning om, at den pågældende EFTA-stat skal ophæve eller ændre støtteforanstaltningen inden for den tidsfrist, som myndigheden fastsætter.«

5.2. Tilfælde, hvor EFTA-Tilsynsmyndigheden skal indlede en undersøgelse

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden skal iværksætte den procedure, der er fastsat i artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, når den er i tvivl om, hvorvidt støtten er forenelig med EØS-aftalens funktion (10). Proceduren finder anvendelse ved alle typer sager, hvad enten der er tale om meddelte, ikke meddelte eller bestående støtteforanstaltninger, idet der dog i sidstnævnte tilfælde først skal foreslås »passende foranstaltninger« (11).

(2) Beslutningen om at iværksætte en procedure foregriber ikke den endelige afgørelse, der stadig kan være, at støtten er forenelig med EØS-aftalen. Formålet med procedurer i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen er at sikre en gennemgribende undersøgelse af sagen ved at give alle interesserede parter ret til at blive hørt (12).

5.3. Gennemførelse af procedurer

(1) Når EFTA-Tilsynsmyndigheden indleder procedurer i en sag, underrettes den berørte EFTA-stat og - i henhold til protokol nr. 27, litra c), til EØS-aftalen - Europa-Kommissionen skriftligt herom, mens de øvrige EFTA-stater og andre interesserede parter underrettes gennem en meddelelse i EØS-sektionen af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil.

(2) Proceduren afsluttes med en formel beslutning.

5.3.1. Den berørte EFTA-stats rettigheder i forbindelse med proceduren

(1) I den skrivelse, hvori den berørte EFTA-stat underrettes om indledningen af proceduren, skal grundene til EFTA-Tilsynsmyndighedens tvivl om støtten angives, og EFTA-staten skal opfordres til at fremsætte sine bemærkninger inden for en nærmere bestemt periode, sædvanligvis en måned.

(2) Hvis EFTA-staten finder det nødvendigt at fremsætte bemærkninger til EFTA-Tilsynsmyndigheden mundtligt, skal møder med dette formål afholdes inden for tre måneder efter indledningen af proceduren.

(3) EFTA-statens rettigheder i forbindelse med proceduren omfatter retten til at svare på bemærkninger og påstande, der fremføres af de berørte parter (se 5.3.2).

(4) Der sendes en skrivelse til den berørte EFTA-stat indeholdende alle indlæg, der er modtaget inden for fristen. EFTA-staten får en frist på 15 arbejdsdage til at fremsætte sine bemærkninger hertil.

5.3.2. De øvrige EFTA-staters, EF-medlemsstaternes, Europa-Kommissionens og interesserede parters rettigheder i forbindelse med proceduren

(1) Efter indledningen af proceduren offentliggøres en meddelelse til de øvrige EFTA-stater, EF-medlemsstaterne, Europa-Kommissionen og de interesserede parter i EØS-sektionen af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil, hvori de opfordres til at fremsætte deres bemærkninger til sagen inden en måned fra datoen for offentliggørelsen. I meddelelsen gengives den skrivelse, som EFTA-Tilsynsmyndigheden har sendt til den pågældende EFTA-stat for at underrette den om iværksættelsen af proceduren, idet alle fortrolige afsnit dog er udeladt.

(2) Tredjeparters rettigheder i proceduren i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen følger af kravet om at give »de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger«. De »interesserede parter«, der nævnes i artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, er ikke kun den eller de virksomheder, der modtager støtten, men også de personer, virksomheder eller sammenslutninger, hvis interesser kan påvirkes af tildeling af støtten, især konkurrende virksomheder og brancheforeninger (13).

(3) Offentliggørelsen af en meddelelse i EØS-sektionen af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil er et hensigtsmæssigt middel til at underrette alle interesserede parter om, at der er blevet indledt en procedure (14). I artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen kræves det ikke, at der gives særskilte meddelelser til bestemte personer.

(4) I meddelelsen anfører EFTA-Tilsynsmyndigheden sin tvivl om støttens forenelighed med EØS-aftalens funktion (15).

5.4. Endelig beslutning

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden kan træffe en positiv eller negativ beslutning, eller den kan beslutte at afslutte sagen, hvis den påtænkte støtteforanstaltning trækkes tilbage, eller hvis artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen ikke kan finde anvendelse.

(2) En positiv beslutning er en beslutning om at tillade støtten, mens en negativ beslutning forbyder den. En beslutning kan være delvis positiv og delvis negativ. Der kan pålægges betingelser i forbindelse med positive beslutninger.

(3) Hvis EFTA-staten ikke svarer på iværksættelsen af proceduren eller ikke giver alle de oplysninger, som kræves af EFTA-Tilsynsmyndigheden, er denne beføjet til at træffe en beslutning på grundlag af de oplysninger, som den har til sin rådighed, uden at have hørt noget argument fra EFTA-staten (16).

(4) I beslutningen anføres de grunde, hvorpå den er baseret (17). Alle forpligtelser, der pålægges den berørte EFTA-stat, angives (18), EFTA-Tilsynsmyndigheden fastsætter en tidsfrist, inden for hvilken EFTA-staten skal opfylde disse forpligtelser (19).

(5) EFTA-Tilsynsmyndigheden fremlægger den fulde ordlyd af negative og delvis negative beslutninger samt af beslutninger, hvori der fastsættes betingelser, for EFTA-staten. Ved alle andre former for beslutninger underrettes EFTA-staten ved en skrivelse. I henhold til protokol nr. 27, litra d), til EØS-aftalen fremsendes de samme oplysninger til Europa-Kommissionen.

(6) Den fuldstændige ordlyd af negative beslutninger, delvis negative beslutninger og beslutninger, hvori der fastsættes betingelser, eller for alle andre former for beslutninger en meddelelse, der gengiver skrivelsen til den berørte EFTA-stat, offentliggøres i EØS-sektionen af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil.

5.5. Manglende efterlevelse fra en EFTA-stat

(1) Hvis den berørte EFTA-stat ikke retter sig efter beslutningen inden for den fastsatte frist, kan EFTA-Tilsynsmyndigheden indbringe sagen direkte for EFTA-Domstolen i overensstemmelse med artikel 1, stk. 2, andet afsnit, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen og anmode om, at der nedlægges forbud, hvis det er hensigtsmæssigt.

6. NÆRMERE BESTEMMELSER OM STØTTE, DER ER ULOVLIG AF PROCEDUREMÆSSIGE GRUNDE

(1) Bortset fra de særlige forhold, der er anført nedenfor, følger proceduren vedrørende støtte, der er ulovlig af proceduremæssige grunde, samme model som for meddelelser.

6.1. Begrebet støtte, der er ulovlig af proceduremæssige grunde

(1) Da udtrykket »ikke meddelt støtte« vil være for snævert til at dække alle støtteforanstaltninger, der gennemføres i overtrædelse af sidste punktum i artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, har EFTA-Tilsynsmyndigheden besluttet at anvende begrebet »støtte, der er ulovlig af proceduremæssige grunde« (herefter benævnt »ulovlig støtte«).

Udtrykket dækker:

a) støtte ydet, uden at der er givet meddelelse

b) støtte, der er tildelt efter ukorrekt anvendelse af en godkendt støtteordning (støtte, der »misbruges« i den forstand, der fremgår af artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen)

c) støtte, hvorom der er givet for sen underretning, altså efter at støtten er »gennemført«

d) støtte, hvorom der er givet forudgående underretning, men som er »gennemført«, før EFTA-Tilsynsmyndigheden har truffet en beslutning (20).

6.2. Anmodning om oplysninger

(1) Når EFTA-Tilsynsmyndigheden bliver opmærksom på et muligt tilfælde af ulovlig støtte, anmoder den den pågældende EFTA-stat om at forelægge alle oplysninger om sagen, sædvanligvis inden for 20 arbejdsdage. Dette er samme frist, der normalt gives til at fremlægge yderligere oplysninger om sager vedrørende meddelt støtte (se 3.2.4.(2)). Der vil om nødvendigt blive sendt en påmindelse.

(2) Der erindres om, at EFTA-Tilsynsmyndigheden er beføjet til at gå videre og træffe beslutning på grundlag af de oplysninger, den har til sin rådighed (se 5.4.(3)), også hvis den ikke har modtaget oplysninger fra den berørte EFTA-stat.

6.2.1. Forbud (»interimsforanstaltninger«)

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden kan ved en foreløbig beslutning anmode EFTA-staten om at indstille udbetalingen af støtte, indtil undersøgelsen er afsluttet (21). Dette sker efter følgende procedure:

(2) Når EFTA-Tilsynsmyndigheden har konkluderet, at der ulovligt er ydet støtte, skal den give den pågældende stat mulighed for at fremsætte sine bemærkninger, før den træffer en beslutning, der pålægger staten straks at indstille udbetalingen af støtten, indtil undersøgelsen er afsluttet (22).

(3) Hvis EFTA-staten ikke indstiller udbetalingen af støtten, er EFTA-Tilsynsmyndigheden, mens den undersøger sagens indhold, berettiget til at indbringe sagen direkte for EFTA-Domstolen og anmode om en udtalelse om, at sådanne udbetalinger udgør en overtrædelse af aftalen (23).

6.2.2. Gennemførelse af procedurer

(1) I tilfælde af ulovlig støtte bestræber EFTA-Tilsynsmyndigheden sig for at træffe en afgørelse senest to måneder efter, at den har modtaget fuldstændige oplysninger.

(2) Hvis EFTA-Tilsynsmyndigheden i sager om ulovlig støtte finder, at støtten er forenelig med EØS-aftalens funktion, skal den træffe en positiv beslutning om sagens beskaffenhed.

6.2.3. Påbud om geninddrivelse

(1) I negative beslutninger om ulovlig støtte beordrer EFTA-Tilsynsmyndigheden som regel EFTA-staten til at genopkræve støtten fra modtageren (24).

(2) Geninddrivelsen skal ske i overensstemmelse med den nationale lovgivning, herunder bestemmelserne om skyldige renter af for sent betalt gæld til det offentlige, idet renterne normalt skal beregnes fra datoen for tildelingen af den pågældende ulovlige støtte. De relevante bestemmelser i den nationale lovgivning skal anvendes på en sådan måde, at geninddrivelse ikke i praksis umuliggøres (25).

7. PROCEDURE I TILFÆLDE, DER DREJER SIG OM EKSISTERENDE STØTTEORDNINGER

7.1. Retlige bestemmelser

(1) I artikel 1, stk. 1, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen hedder det: »EFTA-Tilsynsmyndigheden foretager sammen med EFTA-staterne en løbende undersøgelse af de støtteordninger, som findes i disse stater. Den foreslår dem sådanne foranstaltninger, som EØS-aftalens funktion eller gradvise udvikling kræver«.

(2) Denne bestemmelse betyder essentielt, at EFTA-Tilsynsmyndigheden pålægges tre proceduremæssige forpligtelser og den pågældende EFTA-stat en forpligtelse. EFTA-Tilsynsmyndigheden er forpligtet til:

- at foretage en løbende undersøgelse af de støtteordninger, som findes i EFTA-staterne (første punktum)

- at gøre dette sammen med de pågældende EFTA-stater (første punktum), og

- at foreslå dem sådanne foranstaltninger, som EØS-aftalens funktion eller gradvise udvikling kræver.

EFTA-staten er forpligtet til:

- at arbejde sammen med EFTA-Tilsynsmyndigheden.

7.2. Begrebet eksisterende støtte

(1) Eksisterende støtte som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen omfatter:

- gamle støtteordninger, der var i kraft på tidspunktet for EØS-aftalens ikrafttræden, og individuel tildeling af støtte uden for nogen ordning, hvorom der er truffet beslutning før EØS-aftalens ikrafttræden, og hvor der er planlagt udbetalinger efter aftalens ikrafttræden

og

- tilladt støtte, dvs. støtteordninger eller løbende tildeling af støtte, der er tilladt (se 4.2.(2), og 5.4.(2)) eller anses for at være blevet tilladt (se fodnote 1 til 4.1.(1)) af EFTA-Tilsynsmyndigheden.

7.3. Formålet med proceduren for eksisterende støtte

(1) Formålet med proceduren for eksisterende støtte er at have et middel til at behandle begge former for eksisterende støtte. Artikel 1, stk. 1, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen skal gøre det muligt for EFTA-Tilsynsmyndigheden at sikre afskaffelse eller tilpasning af støtteforanstaltninger fra tiden før EØS-aftalens ikrafttræden, som er uforenelig med EØS-aftalens funktion (26) og at undersøge støtteordninger eller bestemmelser, som den tidligere har tilladt, men som eventuelt ikke længere er forenelige med EØS-aftalens funktion under de gældende forhold.

7.4. Procedure

7.4.1. Indledning af undersøgelse

(1) Når EFTA-Tilsynsmyndigheden mener, at eksisterende støtte ikke er forenelig med EØS-aftalens funktion eller gradvise udvikling, indleder den en undersøgelse ved skriftligt at anmode den berørte EFTA-stat om oplysninger. I forbindelse med indledning af en undersøgelse stilles der ikke krav om, at støtteordningen suspenderes.

(2) Hidtil har EFTA-Tilsynsmyndigheden ikke fastlagt detaljerede interne procedureregler for anvendelsen af artikel 1, stk. 1, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen. Det eneste klare krav, der fremgår af afsnittet, er forpligtelsen til at samarbejde med EFTA-staten. EFTA-Tilsynsmyndigheden anses for at opfylde denne forpligtelse ved skriftligt at anmode den pågældende stat om oplysninger, før den foreslår »sådanne foranstaltninger«, som måtte være påkrævet.

(3) EFTA-staten er forpligtet til at fremlægge de oplysninger, der ønskes af EFTA-Tilsynsmyndigheden. For at undersøgelsen kan gennemføres med den nødvendige hurtighed, kan EFTA-Tilsynsmyndigheden fastsætte tidsfrister for fremlægningen af oplysninger, der svarer til de frister, der anvendes i sager om meddelt støtte.

7.4.2. Forslag om foranstaltninger

(1) Efter at have undersøgt den eksisterende støtteordning i lyset af de oplysninger, som er fremlagt af EFTA-staten, kan EFTA-Tilsynsmyndigheden konkludere, at der ikke er behov for nogen ændring af ordningen og afslutte sagen, eller den kan foreslå de ændringer, der anses for at være nødvendige for at bringe ordningen i overensstemmelse med aftalen. Forslaget kan gå ud på at:

- ændre indholdet af ordningen

- indføre proceduremæssige krav, f.eks. om forudgående underretning om individuelle sager i henhold til den pågældende ordning, og/eller krav om rapportering

eller

- afskaffe ordningen.

(2) EFTA-Tilsynsmyndigheden skal begrunde de foreslåede foranstaltninger og anmode EFTA-staten om at acceptere dem.

7.4.3. Retlige konsekvenser af et forslag om hensigtsmæssige foranstaltninger

(1) Hvis EFTA-staten accepterer de foreslåede foranstaltninger, afslutter EFTA-Tilsynsmyndigheden sagen.

(2) Hvis EFTA-staten afviser at gennemføre de foreslåede »sådanne foranstaltninger«, og EFTA-Tilsynsmyndigheden efter at have hørt den pågældende EFTA-stats bemærkninger stadig mener, at foranstaltningerne er nødvendige, kan den gennem proceduren i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen kræve, at EFTA-staten retter sig efter beslutningen (se kapitel 5).

8. BEREGNING AF TIDSFRISTER

(1) Perioder angivet i måneder udløber på samme dag i den nte måned regnet fra modtagelsesdatoen for skrivelsen. For eksempel skal der senest den 5. juli træffes beslutning om en meddelelse modtaget den 5. maj. Hvis dagen for udløbet af en sådan frist ikke optræder i den sidste måned, udløber perioden ved afslutningen af den sidste dag i måneden. Således skal en beslutning om en meddelelse, der er modtaget den 31. juli, træffes senest den 30. september.

(2) Perioder angivet i arbejdsdage udløber på den nte arbejdsdag regnet fra arbejdsdagen efter den arbejdsdag, hvor skrivelsen er modtaget. »Arbejdsdage« er alle dage med undtagelse af lørdage, søndage og offentlige fri- og helligdage. Der tages hensyn til de enkelte EFTA-staters offentlige fri- og helligdage, når der skal beregnes handlingsfrister for de pågældende EFTA-stater. Der tages hensyn til offentlige fri- og helligdage, der overholdes af EFTA-Tilsynsmyndigheden, når dens handlingsfrister skal beregnes.

(3) For skrivelser fra en EFTA-stat til EFTA-Tilsynsmyndigheden, der medfører en tidsfrist, der skal overholdes af Tilsynsmyndigheden, angives modtagelsesdatoen i den bekræftelse, der sendes til den pågældende EFTA-stat. I den omvendte situation antager EFTA-Tilsynsmyndigheden, at modtagelsesdagen er den tredje arbejdsdag efter afsendelsen, medmindre den pågældende stat kan dokumentere, at skrivelsen er modtaget senere. Disse ordninger vil gøre det muligt for EFTA-Tilsynsmyndigheden på forhånd at beregne alle frister i forbindelse med sagsbehandling og medvirke til at undgå unødige forsinkelser i beslutningsprocessen.

9. OFFENTLIGGØRELSE AF BESLUTNINGER

(1) Ifølge EØS-aftalens protokol nr. 27, litra d), skal endelige beslutninger og beslutninger om at iværksætte den formelle undersøgelsesprocedure offentliggøres. Derfor underrettes EFTA-staterne og interesserede tredjeparter i de tre følgende tilfælde ved en offentliggørelse i EØS-afsnittet af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil:

a) når støttesagen afsluttes inden for perioden på to måneder, uden at der indledes en formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen (se 4.2.(5))

b) når den formelle undersøgelsesprocedure indledes (se 5.3.(1))

c) når den formelle undersøgelsesprocedure afsluttes (se 5.4.(6)).

(2) Ud over offentliggørelsen i EØS-afsnittet af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil, udsender EFTA-Tilsynsmyndigheden i de fleste tilfælde en pressemeddelelse for at underrette offentligheden, normalt den dag beslutningen træffes. Pressemeddelelserne offentliggøres kun på engelsk.

(3) I alle offentliggjorte oplysninger om sager om statsstøtte udelades kommercielt følsomt materiale. Dette omfatter ikke støttemodtagerens identitet.

DEL III REGLER OM HORISONTAL STØTTE

10. STØTTE TIL SMÅ OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDER (SMV) (27)

(1) De principper, der fastsættes i dette kapitel, gælder for støtte til SMV inden for alle sektorer, der ikke er undergivet sektorspecifikke regler, hvilket for øjeblikket vil sige kunstfiberindustrien, motorkøretøjsindustrien, stålindustrien og transport.

10.1. Indledning

(1) Små og mellemstore virksomheder (SMV) har stor betydning for økonomien. For det første spiller SMV en uforholdsmæssig stor beskæftigelsesfremmende rolle, især i perioder, hvor store virksomheder foretager afskedigelser. For det andet er SMV tilbøjelig til at være i forreste linje hvad angår fornyelse, fordi de er mere udsat for konkurrence, men samtidig har større fleksibilitet og tilpasningsevne end de store virksomheder. For det tredje er SMV en vigtig konkurrenceskabende faktor på markederne, ligesom de virker som den vigtigste drivkraft for strukturændringer og fornyelse i økonomien som helhed: de gør det således lettere at kanalisere økonomiske ressourcer fra sektorer i tilbagegang til ekspanderende sektorer.

(2) I nogle økonomiske sektorer har SMV særlig stor betydning. Dette er f.eks. tilfældet inden for fremstillingsvirksomhed, hvor underleverancer spiller en voksende rolle. SMV er desuden af afgørende betydning for regionaludviklingen.

(3) SMV kan have visse handicap i forhold til store veletablerede virksomheder. Det er f.eks. vanskeligere for dem at skaffe kapital. De byrder, virksomhederne får pålagt af det offentlige, vejer ligeledes tungere på SMV. For små virksomheder kan det være forbundet med større udgifter at overholde offentlige krav om sundhed og sikkerhed, regnskabsaflæggelse mv., ligesom deres skattebyrde - såvel hvad angår skatteprocenten som de omkostninger, skattesystemet medfører (f.eks. bidrag til socialsikringsordninger og moms) - kan veje tungere.

10.2. Definition

(1) Den definition af SMV, som er angivet nedenfor med henblik på kontrollen med statsstøtten, skal afgrænse SMV-sektoren således, at den omfatter de fleste virksomheder med de eksterne fordele og handicap, der er beskrevet ovenfor. Definitionen må ikke være så bred, at den kommer til at omfatte mange større virksomheder uden de fordele eller handicap, der er karakteristiske for SMV. Støtte, der ydes til større virksomheder på grundlag af forhold, der hovedsagelig gør sig gældende for mindre virksomheder, vil med større sandsynlighed kunne fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen.

(2) I de fleste tilfælde er der ikke behov for at sondre mellem små og mellemstore virksomheder. En sådan sondring er dog nødvendig i forbindelse med støtte til aktiviteter, der er tæt knyttet til den kommercielle markedsføring, såsom investeringer. Det må normalt forventes, at en sådan støtte til små virksomheder vil medføre en begrænset påvirkning af samhandelen i det område, der er omfattet af EØS-aftalen, hvorimod støtte til mellemstore virksomheder meget vel vil kunne påvirke samhandelen mærkbart.

(3) »SMV« defineres som en virksomhed:

- med højst 250 medarbejdere og

- enten

- en årsomsætning på højst 20 mio. ECU

eller

- en samlet status på højst 10 mio. ECU, og

- hvor højst 25 % af kapitalen ejes af et eller flere selskaber, som ikke opfylder denne definition, bortset fra offentlige investeringsselskaber, venture-selskaber eller - forudsat at der ikke udøves nogen kontrol - institutionelle investorer.

(4) Når det er nødvendigt at skelne mellem små og mellemstore virksomheder, defineres »små« som virksomheder:

- med højst 50 medarbejdere og

- enten

- en årsomsætning på højst 5 mio. ECU

eller

- en samlet status på højst 2 mio. ECU, og

- hvor højst 25 % af kapitalen ejes af et eller flere selskaber, der ikke opfylder denne definition, bortset fra offentlige investeringsselskaber, venture-selskaber, eller - forudsat at der ikke udøves nogen kontrol - institutionelle investorer.

(5) De tre kriterier er kumulative. Det betyder, at virksomheder kun betragtes som »SMV« eller »små«, hvis de opfylder uafhængighedskriteriet, ikke overskrider grænsen for antallet af medarbejdere og ikke overskrider mindst en af de to andre grænser for omsætning eller samlet status.

10.3. SMV-støtte, der er omfattet af artikel 61, stk. 1

(1) I tilfælde, hvor statsstøtte til SMV er omfattet af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, fordi den kan medføre en mærkbar påvirkning af samhandelen og konkurrencen mellem staterne, kan der eventuelt indrømmes en undtagelse. Den bredeste undtagelsesbestemmelse er artikel 61, stk. 3, litra c), ifølge hvilken EFTA-Tilsynsmyndigheden har beføjelse til at tillade støtte, der fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, forudsat støtten ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.

(2) Henset til de eksterne fordele forbundet med SMV, deres betydning for bestemte erhvervssektorer og for regionaludviklingen samt de særlige problemer, de står overfor, kan der ikke være tvivl om, at statsstøtte til SMV »fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner«.

(3) Spørgsmålet er, om statsstøtte til SMV påvirker samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod EØS-aftalen. Dette afhænger af støttens art og intensitet. Støtte til aktiviteter, der er relativt fjerne fra den kommercielle markedsføring, f.eks. støtte til konsulentbistand til forbedring af administrationen, påvirker kun samhandelen indirekte og i et forholdsvis lille omfang. Støtte til aktiviteter nærmere knyttet til den kommercielle markedsføring, såsom investeringsstøtte, påvirker uden tvivl samhandelen mindre, når den ydes til SMV, end når den ydes til store virksomheder. Dette skyldes, at de enkelte SMV sælger mindre end de store virksomheder, hvilket yderligere forstærkes af, at SMV's omsætning pr. beskæftiget ofte er lavere, og at der findes særlige mange SMV i sektorer, hvor samhandelen mellem EØS-parterne er forholdsvis beskeden (f.eks. bygge- og anlægsvirksomhed, visse levnedsmiddelindustrier, detailhandelen, servicesektoren). Ikke desto mindre kan investeringsstøtte medføre en større påvirkning af samhandelen, når den ydes til de mellemstore virksomheder. Under forudsætning af, at en bestemt acceptabel støtteintensitet ikke overskrides, vil støtte til SMV normalt ikke få så stor indvirkning på samhandelsvilkårene, at det strider mod EØS-aftalen, især ikke når de generelle fordele forbundet med SMV tages i betragtning.

10.4. Generelt acceptabel støtteintensitet i forbindelse med SMV

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden anser statsstøtte til de formål og med den støtteintensitet, der er angivet nedenfor, når der er tale om SMV som defineret ovenfor, som berettiget til undtagelse i henhold til artikel 61, stk. 3, litra c). EFTA-Tilsynsmyndigheden er generelt af den opfattelse, at sådan støtte er forenelig med EØS-aftalen.

10.4.1. Generel investeringsstøtte til SMV

(1) Generelle investeringsstøtteordninger som defineret i kapitel 29 er uforenelige med EØS-aftalen og kan ikke tillades. Der kan dog indrømmes undtagelse for generelle støtteordninger, der udelukkende omfatter SMV, forudsat at de i punkt (2) og (3) fastlagte betingelser er opfyldt.

(2) Investeringsstøtte uden for de støtteberettigede områder (28) tillades kun op til 15 % brutto (29) til små virksomheder og op til 7,5 % brutto til mellemstore virksomheder.

(3) I støtteberettigede områder vil EFTA-Tilsynsmyndigheden tillade, at der foruden den af EFTA-Tilsynsmyndigheden godkendte regionalstøtte efter den gældende sats kan ydes SMV støtte på yderligere 10 % brutto af investeringen i områder omfattet af artikel 61, stk. 3, litra c), og yderligere 15 % brutto af investeringen i områder omfattet af artikel 61, stk. 3, litra a). Regionalstøtten og SMV-støtten må dog ikke tilsammen overstige 30 % netto i de førstnævnte områder og 75 % netto i de sidstnævnte. De ovenfor givne satser (jf. vedhæftede tabel i retningslinjernes bilag V skal dels sikre, at den højeste støtte tillades i områder med de største behov, dels at forskelsbehandlingen mellem støtteberettigede og ikke-støtteberettigede områder opretholdes for alle virksomheder, bortset fra de mindste.

(4) De tilladte maksimumsintensiteter gælder for alle former for støtte.

10.4.2. Støtte til investeringer i miljøbeskyttelse

(1) Investeringer i miljøbeskyttelse (jf. kapitel 15) som f.eks. forureningsbekæmpelse, nedbringelse af CO2, beskyttelse af ozonlaget osv. stilles gunstigere end generelle investeringer. Dette gælder uanset virksomhedens beliggenhed eller størrelse, men SMV kan i støtteberettigede områder naturligvis kræve støtte efter den gældende sats for generel investeringsstøtte (regionalstøtte og SMV-støtte), som i de fleste tilfælde vil være højere end de 15 % brutto, der for øjeblikket tillades i henhold til rammebestemmelserne for miljøstøtte, ligesom den ikke er undergivet de samme stramme betingelser.

10.4.3. Støtte til konsulentbistand, uddannelse og formidling af viden

(1) Der tillades normalt støtte på op til 50 % brutto i forbindelse med bistand og rådgivning fra eksterne konsulentfirmaer til nye og etablerede små og mellemstore virksomheder og uddannelse af deres personale inden for virksomhedsledelse, finansielle spørgsmål, ny teknologi (især informationsteknologi), forureningsbekæmpelse, beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder eller lignende eller vurdering af nye projekters gennemførlighed. De enkelte projekter vurderes imidlertid på grundlag af deres indhold, idet der lægges særlig vægt på, hvor fjerne aktiviteterne er fra den kommercielle markedsføring, eventuelle begrænsninger i støttebeløbet pr. virksomhed, mulighederne for kumulering samt andre relevante faktorer. Under ganske særlige omstændigheder kan EFTA-Tilsynsmyndigheden tillade støtte på over 50 %. Især kan generelle oplysningskampagner støttes med en højere intensitet, idet den finansielle fordel for den enkelte virksomhed er forholdsvis beskeden.

10.4.4. Støtte til forskning og udvikling (F& U)

(1) For så vidt angår støtte til F& U kan SMV tillades støtte, der er indtil 10 % højere end den støtte, der ydes til store virksomheder (jf. kapital 4).

10.4.5. Støtte til andre formål

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden vil eventuelt kunne tillade andre former for berettiget støtte til SMV, som f.eks. støtte til samarbejde mellem SMV.

11. KRITERIER FOR ANVENDELSE AF DEN HURTIGE GODKENDELSESPROCEDURE (30)

(1) Når en række betingelser er opfyldt, anvendes en særlig hurtig godkendelsesprocedure af nye støtteordninger til SMV og af ændringer i eksisterende støtteordninger. Principielt rejser EFTA-Tilsynsmyndigheden ikke indvendinger over for nye støtteordninger eller ændringer i eksisterende støtteordninger, der anmeldes i henhold til artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen og opfylder nedenstående kriterier.

11.1. Nye støtteordninger til SMV

(1) Nye støtteordninger må være begrænset til små og mellemstore virksomheder som defineret ovenfor med henblik på kontrollen af statsstøtten og opfylde et af følgende kriterier:

- hvor ordningen har særlige investeringsmål, må støtteintensiteten ikke overstige 7,5 % af investeringsomkostningerne for mellemstore virksomheders vedkommende og 15 % for små virksomheders vedkommende, eller

- hvor ordningens formål er fremme af beskæftigelsen, må støtten ikke overstige 3 000 ECU pr. nyoprettet arbejdsplads, eller

- såfremt støtteordningen ikke har noget særligt investerings- eller jobskabelsesformål, må den samlede støtte til en virksomhed ikke overstige 200 000 ECU.

(2) I de nævnte tal er ikke medregnet skatteeffekten, dvs. at der er tale om bruttobeløb.

(3) EFTA-staterne skal sikre, at støttemodtageren ikke modtager mere støtte til samme projekt end tilladt i henhold til ovennævnte kriterier, derved at støtten opdeles på flere anmeldelser, der opfylder disse kriterier, eller sammenlægges med anden støtte, der ydes i henhold til generelle, regionale eller sektorielle støtteordninger.

(4) Støtten kan udbetales på nationalt, regionalt eller lokalt plan.

(5) Al støtte til eksport til andre EØS-parter, driftsstøtte og ordninger undergivet sektorspecifikke regler, hvilket for øjeblikket vil sige kunstfiberindustrien, motorkøretøjsindustrien, stålindustrien og transport, er udelukket fra den her nævnte procedure.

11.2. Ændringer i eksisterende støtteordninger

(1) Proceduren anvendes ligeledes i forbindelse med ændringer af eksisterende støtteordninger tidligere tilladt af EFTA-Tilsynsmyndigheden, uanset modtagervirksomhedens størrelse, bortset fra særlige ordninger, hvor EFTA-Tilsynsmyndigheden udtrykkeligt begrænsede sin tilladelse til den periode, det budget og de betingelser, der oprindeligt blev anmeldt.

(2) Ændringen kan omfatte følgende:

- en tidsmæssig forlængelse uden forhøjelse af de budgetmæssige midler

- en budgetmæssig forhøjelse på op til 20 % af det oprindelige beløb, men ingen tidsmæssig forlængelse

- en stramning af betingelserne for ordningens anvendelse.

(3) Retningslinjernes bilag II indeholder en forenklet anmeldelsesformular, der skal benyttes for såvel nye som eksisterende ordninger.

12. ANVENDELSE OG GENNEMFØRELSE AF DE MINIMIS-REGLEN (31)

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden finder det usandsynligt, at støtte under et bestemt beløb vil medføre nogen mærkbar påvirkning af konkurrencen og samhandelen mellem de kontraherende parter. På denne baggrund kan det antages, at nedenfor definerede støtteudbetalinger ikke er omfattet af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og derfor ikke skal anmeldes.

(2) Støtteudbetalinger på op til 50 000 ECU til en given udgiftskategori og ordninger, hvorved den støtte, en virksomhed kan få udbetalt til en given udgiftskategori, begrænses til samme beløb over en treårig periode, skal således ikke anmeldes i henhold til artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, forudsat at de nedenfor anførte betingelser er opfyldt.

(3) Det skal bemærkes, at de minimis-reglen ikke kan anvendes i forbindelse med eksportstøtte og inden for sektorer, der er undergivet sektorspecifikke regler, hvilket for øjeblikket vil sige kunstfiberindustrien, motorkøretøjsindustrien, stålindustrien og transport.

12.1. Definition af udgiftskategorier

(1) Ved brug af de minimis-reglen skelnes mellem følgende udgiftskategorier:

- investering af enhver art, uanset formål, undtagen F& U og

- andre udgifter.

(2) En given virksomhed må således højst få 100 000 ECU i støtte til de to kategorier over en treårig periode, uden at støtten skal anmeldes.

(3) Den treårige periode, som begrænsningen gælder, løber fra det tidspunkt, hvor den enkelte virksomhed først fik støtte under de minimis-reglen.

(4) Med hensyn til kumulering af støtte ydet efter de minimis-reglen og støtte ydet efter en godkendt ordning gælder følgende regel. Hvis en virksomhed, der har modtaget støtte efter de minimis-reglen i de seneste tre år til en af ovennævnte to udgiftskategorier, ønsker at modtage støtte efter en godkendt ordning til udgifter i samme kategori, må de minimis-støtten og den godkendte støtte tilsammen ikke overstige den maksimumsstøtte, der er godkendt af EFTA-Tilsynsmyndigheden for den anmeldte ordning, hvis den er over 50 000 ECU. Det betyder, at sidstnævnte støtte skal reduceres, så det samlede beløb holder sig inden for maksimumsbeløbet.

12.2. Principper for beregning af kontantsubventionsoekvivalenten for de minimis-støtte

(1) Grænsen i de minimis-reglen er udtrykt som et kontant tilskud på 50 000 ECU. I tilfælde, hvor der ydes støtte på anden måde end i form af et tilskud, skal det konverteres til kontantsubventionsækvivalent med henblik på anvendelse af grænsen i de minimis-reglen. De øvrige mest almindelige former for støtte med en lav kontantværdi er bløde lån, skattelempelser og lånegarantier. Støtte, der er ydet på denne måde, konverteres til sin kontantsubventionsækvivalent på følgende måde.

(2) Kontantsubventionsækvivalenten beregnes brutto, dvs. inden skat, hvis tilskuddet er skattepligtigt. Hvis tilskuddet ikke er skattepligtigt, hvilket gælder visse skattelempelser, anvendes tilskuddets nominelle værdi, som er både brutto og netto.

(3) Al støtte, der forventes modtaget i fremtiden, skal diskonteres til sin nutidsværdi. Tilskud skal dog beregnes som enkeltbeløb, selv om de udbetales i rater. Den anvendte kalkulationsrentesats skal være den referencesats, der hvert år meddeles EFTA-Tilsynsmyndigheden af den pågældende EFTA-stat.

(4) Kontantsubventionsækvivalenten af et blødt lån i et givet år er forskellen mellem forrentningen til referencesatsen og den faktiske forrentning. De beløb, der spares i rente, indtil lånet er fuldt tilbagebetalt, skal diskonteres til deres værdi på det tidspunkt, lånet ydes, og lægges sammen. Der er i kapital 12.4 givet et eksempel på, hvordan kontantsubventionsækvivalenten for et blødt lån skal beregnes. Der er vist to varianter, en med og en uden henstand med afdragene.

(5) Kontantsubventionsækvivalenten af en skattelempelse er besparelsen i skattebetalingen i det pågældende år. Også her skal fremtidige skattebesparelser diskonteres til referencesatsen til deres nutidsværdi.

(6) For lånegarantier beregnes kontantsubventionsækvivalenten for et år som forskellen mellem (a) det udestående beløb, der er stillet garanti for, multipliceret med risikofaktoren (sandsynligheden for misligholdelse) og (b) en eventuel præmie, dvs. (garantibeløb x risiko) - præmie.

(7) Som risikofaktor anvendes erfaringerne med misligholdelse af lån, der ydes under lignende omstændigheder (branche, virksomhedsstørrelse, konjunkturer). Diskontering til nutidsværdien skal ske som beskrevet ovenfor.

12.3. EFTA-staternes overvågning af brugen af de minimis-reglen

(1) De enkelte EFTA-stater skal træffe foranstaltninger til overvågning af brugen af de minimis-reglen, så det sikres, at ovenstående regler efterleves. Det behøver ikke at ske gennem en kompliceret og personaleintensiv ordning, men der må stilles visse minimumskrav. Det fremgår af støttereglerne for SMV (jf. kapitel 10), at det skal være en udtrykkelig betingelse for ydelsen af støtte, der ikke anmeldes, i enkelttilfælde eller i henhold til en ordning, at yderligere støtte, som samme virksomhed måtte modtage fra andre kilder eller efter andre ordninger, ikke bringer den samlede støtte til virksomheden op over 50 000 ECU, som er grænsen for hver udgiftstype som defineret i afsnit 12.1. Myndigheder, er yder støtte efter de minimis-reglen, bør gøre ansøgerne opmærksomme på denne betingelse og kræve, at de angiver eventuel anden støtte, der er ydet, så det sikres, at grænsen ikke overskrides. Lignende kontrol bør udøves af de myndigheder, der udbetaler støtte i henhold til godkendte ordninger.

(2) I henhold til EØS-aftalens artikel 3 skal EFTA-staterne bistå EFTA-Tilsynsmyndigheden i udførelsen af dennes opgaver. Det er kun EFTA-staterne, der kan overvåge brugen af de minimis-reglen, så det sikres, at den kun anvendes for beløb, som af EFTA-Tilsynsmyndigheden anses for ikke at medføre nogen mærkbar påvirkning af samhandelen og konkurrencen. I henhold til EØS-aftalens artikel 3 anmodes EFTA-staterne derfor om at meddele EFTA-Tilsynsmyndigheden, hvordan de vil føre tilsyn med, at ovennævnte regler efterleves.

12.4. Beregning af kontantsubventionsækvivalenten for et blødt lån

(1) Følgende er et eksempel på, hvordan kontantsubventionsækvivalenten for et blødt lån kan beregnes.

(2) En myndighed forpligter sig til at betale rentegodtgørelse for et tiårigt lån på 500 000 ECU, så låntager kun skal forrente det med 6 %. Den officielle referencesats, som accepteres af EFTA-Tilsynsmyndigheden for det pågældende land i det pågældende år, er 8 %. Ved beregningen af kontantsubventionsækvivalenten for tilskuddet i hele lånets løbetid, gås der ud fra, at referencesatsen vil være konstant i hele perioden. Støttens kontantsubventionsækvivalent afhænger af, om der indrømmes henstand med afdragene.

12.4.1. Ingen henstand

(1) Lånet tilbagebetales i lige store rater begyndende i år 1. Kontantsubventionsækvivalenten for rentegodtgørelsen i år 1 er hovedstolen multipliceret med rentegodtgørelsen i procent, divideret med referencesatsen, således:

1. 500 000 ECU x 0,02/1,08 = 9 259 ECU

Tilskuddet i årene 2 til 10 beregnes på samme måde, men til sammensat kalkulationsrentesats, dvs.

2. 450 000 ECU x 0,02/(1,08)2 = 7 716 ECU

3. 400 000 ECU x 0,02/(1,08)3 = 6 351 ECU

4. 350 000 ECU x 0,02/(1,08)4 = 5 145 ECU

5. 300 000 ECU x 0,02/(1,08)5 = 4 083 ECU

6. 250 000 ECU x 0,02/(1,08)6 = 3 151 ECU

7. 200 000 ECU x 0,02/(1,08)7 = 2 334 ECU

8. 150 000 ECU x 0,02/(1,08)8 = 1 621 ECU

9. 100 000 ECU x 0,02/(1,08)9 = 1 000 ECU

10. 50 000 ECU x 0,02/(1,08)10 = 463 ECU.

(2) Den samlede kontantsubventionsækvivalent er summen af de diskonterede tilskud hvert år, dvs. 41 123 ECU.

12.4.2. Med henstand

(1) Hovedstolen skal ikke afdrages i de to første år.

(2) Lånet tilbagebetales i lige store rater på 62 500 ECU fra år 3 og fremad. Den diskonterede kontantsubventionsækvivalent af rentegodtgørelsen er for hvert enkelt år:

1. 500 000 ECU x 0,02/(1,08) = 9 259 ECU

2. 500 000 ECU x 0,02/(1,08)2 = 8 573 ECU

3. 500 000 ECU x 0,02/(1,08)3 = 7 938 ECU

4. 437 500 ECU x 0,02/(1,08)4 = 6 432 ECU

5. 375 000 ECU x 0,02/(1,08)5 = 5 104 ECU

6. 312 500 ECU x 0,02/(1,08)6 = 3 939 ECU

7. 250 000 ECU x 0,02/(1,08)7 = 2 917 ECU

8. 187 500 ECU x 0,02/(1,08)8 = 2 026 ECU

9. 125 000 ECU x 0,02/(1,08)9 = 1 251 ECU

10. 62 500 ECU x 0,02/(1,08)10 = 579 ECU.

(3) I dette tilfælde er den samlede kontantsubventionsækvivalent 48 018 ECU.

13. REGLER I FORBINDELSE MED SAGER, HVOR DER ER TALE OM KUMULERING AF STØTTE MED FORSKELLIGT SIGTE (32)

13.1. Anmeldelse af betydelige kumuleringer

(1) Ved kumulering af støtte forstås anvendelse af mere end en støtteordning til et givet investeringsprojekt, dvs. samtlige investeringer i anlægsaktiver (uanset om de foretages samme sted), der er nødvendige for gennemførelsen af det pågældende projekt.

(2) For at EFTA-Tilsynsmyndigheden kan føre kontrol med kumuleret intensitet af støtte ydet under forskellige ordninger til et givet investeringsprojekt og vurdere den kumulerede støttes virkninger på konkurrencen og samhandelen mellem de kontraherende parter, skal EFTA-staterne på forhånd anmelde betydelige kumuleringer til EFTA-Tilsynsmyndigheden. Ved betydelige kumuleringer forstås investeringsprojekter, der overstiger 12 mio. ECU, eller hvis kumulerede støtteintensitet overstiger 25 % af nettosubventionsækvivalenten.

13.2. Undtagelser

(1) Der kan indrømmes følgende undtagelser fra dette yderligere anmeldelseskrav:

- når investeringsprojektet ikke overstiger 3 mio. ECU, uanset intensiteten af den kumulerede støtte

- når intensiteten af den kumulerede støtte ikke overstiger 10 % i nettosubventionsækvivalent, uanset investeringsbeløbet

- når intensiteten af den samlede støtte, der ydes til et investeringsprojekt, ligger inden for maksimumsgrænsen for en af de støtteordninger, der anvendes i forbindelse med det pågældende projekt, idet maksimumsgrænsen er fastsat eller godkendt af EFTA-Tilsynsmyndigheden enten i disse retningslinjer eller i en konkret beslutning.

(2) Denne undtagelse berører ikke EFTA-staternes forpligtelse til at overholde de maksimumsgrænser, der er fastsat for hver enkelt ordning.

(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden kan trække sådanne undtagelser tilbage, såfremt der måtte blive konstateret konkurrencefordrejninger.

13.3. Støtteordningerne

(1) Den støtte, der skal tages i betragtning ved beregningen af de ovenfor fastsatte grænser for anmeldelse, er al støtte til investeringer i anlægsaktiver, uanset støttens form (f.eks. kapitaltilskud, rentegodtgørelse, skattefritagelse og fritagelse for socialsikringsbidrag).

(2) Der er navnlig tale om følgende støtteordninger:

- regional støtte

- sektorstøtte

- støtte til små og mellemstore virksomheder

- støtte til forskning, udvikling og innovation

- støtte til energibesparelser og miljøbeskyttelse.

(3) Såfremt investeringsstøtten suppleres med støtte til uddannelse af personale, og denne uddannelsesstøtte er foranlediget af investering og således direkte forbundet med denne, kan man ikke skelne mellem de to former for støtte ved vurderingen af deres intensitet. Sådan uddannelsesstøtte skal derfor også tages i betragtning ved beregningen af de ovenfor fastsatte grænser for anmeldelse.

(4) For at kunne vurdere kumuleringen i en heldhedssammenhæng skal EFTA-Tilsynsmyndigehden, for så vidt angår de anmeldte kumuleringer, underrettes både om støtte, der er ydet med henblik på at redde virksomheder i vanskeligheder, støtte til oprettelsen af arbejdspladser eller støtte til markedsføring - selvom sådan støtte ikke tages med i betragtning ved beregningen af anmeldelsesgrænserne - og om enhver anden form for finansiel medvirken fra statens eller andre offentlige myndigheders side, hvor denne medvirken kan betragtes som støtte, eller hvor det formodes, at der er tale om støtte.

(5) EFTA-Tilsynsmyndigheden underrettes tillige om de ovenfor omhandlede former for støtte, såfremt de ikke er direkte forbundet med det anmeldte investeringsprojekt.

13.4. Særlige regler

(1) Kumuleringsreglerne berører ikke de regler om regional støtte, der er indeholdt i kapitel 26.4.4 og heller ikke EFTA-staternes forpligtelse til at anmelde konkrete tilfælde i henhold til de bestemmelser, der allerede forefindes, eller som EFTA-Tilsynsmyndigheden senere vil fastsætte i sine beslutninger om konkrete støtteordninger med regionalt eller sektorbestemt sigte.

14. STØTTE TIL FORSKNING OG UDVIKLING (F& U) (33)

(1) EØS-aftalens statsstøtteregler må anvendes på konstruktiv vis for derved at fremme de former for samarbejde, der kan bidrage til øget udbredelse af ny teknologi. Hvad angår kontrol med statsstøtte, må der tagesn hensyn til behovet for at sikre, at ressourcerne tilflyder de industrier, der kan bidrage til at forbedre konkurrenceevnen.

14.1. Definition af F& U og anvendelse af EØS-aftalens artikel 61 med henblik på støtte til F& U

(1) De principper, der fastsættes nedenfor, skal gælde for støtte til F& U, der planlægges og gennemføres i direkte tilknytning til den senere produktion og markedsføring af nye produkter, produktionsmetoder eller tjenesteydelser, i det omfang, hvor denne støtte opfylder betingelserne indeholdt i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

(2) EFTA-Tilsynsmyndigheden finder, at der kan foretages en sondring mellem de forskellige former for F& U-aktiviteter som anført nedenfor. Definitionerne har til formål at danne en rettesnor for EFTA-staternes anmeldelser. De er således af vejledende og ikke af normativ karakter.

- Ved grundforskning forstår EFTA-Tilsynsmyndigheden aktiviteter, der tager sigte på at udvide den generelle videnskabelige og tekniske viden, og som ikke er knyttet til noget erhvervsmæssigt eller kommercielt formål.

- Industriel grundforskning defineres som det grundlæggende teoretiske eller eksperimentelle arbejde, der udføres med det formål at opnå ny eller bedre viden om de videnskabelige og tekniske sammenhænge, således som disse gør sig gældende inden for en erhvervsgren eller for en bestemt virksomheds aktiviteter.

- Anvendt forskning og udvikling: EFTA-Tilsynsmyndigheden er af den opfattelse, at anvendt forskning omfatter undersøgelser eller forsøgsarbejde, der udføres på basis af resultaterne af industriel grundforskning med det formål at opnå ny viden, der kan gøre det lettere at nå konkrete, praktiske mål, f.eks. udvikling af nye produkter, produktionsmetoder eller tjenesteydelser. Dette stadium kan normalt siges at afsluttes på det tidspunkt, hvor den første prototype er udviklet. Ved udvikling forstås her arbejde, der udføres på basis af resultaterne af den anvendte forskning, og som tager sigte på at udvikle nye eller stærkt forbedrede produkter, produktionsmetoder eller tjenesteydelser, og dette stadium strækker sig indtil den industrielle anvendelse og kommercielle udnyttelse, som ikke er omfattet heraf. Dette stadium vil normalt omfatte pilot- og demonstrationsprojekter og andet nødvendigt udviklingsarbejde og kulminerer med udarbejdelsen af den færdige produktionsbeskrivelse el.lign.

(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden vil anvende disse definitioner som praktiske indikatorer for F& U-aktiviteternes afstand fra det kommercielle stadium og således lægge dem til grund for vurderingen af den af EFTA-staterne anmeldte støttes intensitet. I betragtning af vanskelighederne ved at definere F& U-aktiviteter vil EFTA-Tilsynsmyndigheden imidlertid gå ud fra de definitioner og mål, der er indeholdt i EFTA-staternes forslag, når den skal tage stilling til de pågældende aktiviteters afstand fra det kommercielle stadium. EFTA-Tilsynsmyndigheden vil således hverken kræve eller tilstræbe nogen streng overholdelse af forud fastlagte kategorier af eller definitioner på F& U-aktiviteter.

(4) Statsstøtte til grundforskning, der normalt ikke gennemføres i det private erhvervsliv, anses ikke at falde ind under EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

(5) I særlige tilfælde, hvor denne form for forskning gennemføres af eller for bestemte virksomheder, vil EFTA-Tilsynsmyndigheden imidlertid ikke kunne udelukke muligheden for, at støtte hertil kan falde ind under EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

(6) Støtte til F& U-aktiviteter gennemført af universiteter og højere læreanstalter eller forskningscentre er ikke omfattet af EØS-aftalens artikel 61, medmindre disse aktiviteter gennemføres på kontraktbasis eller i samarbejde med det private erhvervsliv.

(7) EFTA-Tilsynsmyndigheden vil ved vurderingen af individuelle støtteprojekter i henhold til EØS-aftalens artikel 61 stille sig positiv over for støtte til forskning og udvikling. Denne positive holdning beror på flere faktorer: denne støttes formål, de ofte meget betydelige midler, der kræves til F& U, de hermed forbundne risici og - i betragtning af F& U-projekternes afstand fra den kommercielle udnyttelsesfase - den begrænsede risiko for konkurrence- eller handelsfordrejninger mellem EØS-aftalens kontraherende parter.

14.2. Vurdering af F& U-støtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61

(1) Når støtte til virksomheders F& U er omfattet af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og derfor skal vurderes af EFTA-Tilsynsmyndigheden, kan denne fastslå, at den pågældende støtte er forenelig med EØS-aftalen i henhold til en af undtagelsesbestemmelserne i artikel 61, stk. 3.

(2) Enhver støtte, for hvilken EFTA-Tilsynsmyndigheden kan fastslå, at den ydes til fremme af et væsentligt projekt af fælleseuropæisk interesse, kan anses at være omfattet af undtagelsesbestemmelsen i artikel 61, stk. 3, litra b). Kun på grundlag heraf kan EFTA-Tilsynsmyndigheden fastslå, at en sådan støtte er forenelig med EØS-aftalen.

(3) Enhver anden støtte til F& U, der er omfattet af artikel 61, stk. 1, men som ikke opfylder betingelserne i artikel 61, stk. 3, litra b), vil kunne anses at falde ind under undtagelsesbestemmelsen i artikel 61, stk. 3, litra c), i EØS-aftalen. I sådanne tilfælde må EFTA-Tilsynsmyndigheden ikke blot undersøge, om støtten vil bidrage også tage stilling til, om den vil kunne ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod EØS-aftalen.

14.3. Yderligere anmeldelseskrav

(1) EFTA-Tilsynsmyndigheden vil bestræbe sig på at tilvejebringe den størst mulige grad af gennemsigtighed i anvendelsen af støtteordninger. Dette indebærer, at de mål, der søges fremmet, støttemodtagerne osv., klart skal fremgå. Alle de forskellige kategorier af omkostninger, at det bliver muligt at beregne støttens intensitet i forhold til omkostningerne.

(2) I betragtning af den store betydning, større virksomheder har i sig selv og i kraft af deres indflydelse på konkurrencen inden for det område, der er omfattet af EØS-aftalen, og på samhandelen mellem de kontraherende parter, skal EFTA-staterne indgive en forhåndsanmeldelse til EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen for al individuel ydelse af støtte efter eksisterende støtteordninger, når støtten ydes til en virksomhed, der samarbejder med en højere læreanstalt eller et andet offentligt institut om et F& U-projekt eller -program, hvis samlede omkostninger overstiger 20 mio. ECU. I tilfælde, hvor et støttet F& U-projekt eller -program udelukkende gennemføres af en eller flere virksomheder i det private erhvervsliv, vil der kunne fastsætte en lavere grænse for godkendelse af sådanne ordninger.

(3) Med hensyn til EUREKA stilles der krav om en sådan individuel anmeldelse udelukkende i tilfælde, hvor der ydes støtte til en virksomhed, der deltager i et projekt, hvis omkostninger overstiger 30 mio. ECU, når den pågældende EFTA-stats bidrag til projektet udgør mindst 4 mio. ECU. Denne grænse på 30 mio. ECU, hvorefter betydelige støtteydelser skal anmeldes individuelt, gælder projektets samlede omkostninger, herunder bidrag fra alle øvrige deltagere udover støttemodtagerne. Dette gælder kun for særlige støtteydelser efter eksisterende F& U-støtteordninger. Enhver anden ydelse af støtte, uanset beløb, anmeldes i henhold til artikel 1, stk. 3, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen.

(4) Bilag I til retningslinjerne indeholder en checkliste over de oplysninger, der skal være indeholdt i anmeldelser af statsstøtte. De yderligere oplysninger, der skal meddeles vedrørende støtte til F& U, er anført i del II i bilag I.

14.4. Intensitet

(1) I sin stillingtagen til spørgsmålet om, hvorvidt EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), finder anvendelse, vil EFTA-Tilsynsmyndigheden, hvad angår den påtænkte støttes intensitet, lægge følgende principper til grund.

(2) Spørgsmålet om, hvilken støtteintensitet der kan accepteres, vil blive afgjort af EFTA-Tilsynsmyndigheden i hvert enkelt tilfælde. I sin vurdering vil EFTA-Tilsynsmyndigheden tage hensyn til projektets eller programmets art, de tekniske og finansielle risici, det er forbundet med, generelle politiske overvejelser i relation til den europæiske industris konkurrenceevne samt risikoen for konkurrencefordrejninger og påvirkning af samhandelen mellem EØS-aftalens kontraherende parter.

(3) Ud fra en generel vurdering af disse risici skønner EFTA-Tilsynsmyndigheden, at der bør kunne ydes større støtte til industriel grundforskning end til anvendt forskning og udvikling, der ligger tættere op ad den kommercielle udnyttelse af F& U-resultater, og hvor støtte derfor i højere grad ville kunne føre til konkurrencefordrejninger.

(4) Som følge heraf og ud fra den betragtning, at støttemodtageren nødvendigvis selv må indskyde en betydelig kapital i det projekt, der ydes støtte til, finder EFTA-Tilsynsmyndigheden, at der til industriel grundforskning som hovedregel maksimalt bør kunne ydes støtte til 50 % af projektets eller programmets samlede omkostninger. Jo tættere op ad det kommercielle stadium den pågældende aktivitet er placeret - dvs. omfatter områder inden for anvendt forskning og udvikling - desto lavere støtteintensitet vil EFTA-Tilsynsmyndigheden i sin vurdering og undersøgelse af nationale støtteforslag i princippet lægge til grund. Den pågældende EFTA-stat bør klart angive, hvilken form for F& U-aktivitet, det drejer sig om, og EFTA-Tilsynsmyndigheden vil gøre fuld brug af sine egne eksperter ved vurderingen af sådanne forslag.

(5) EFTA-Tilsynsmyndigheden vil kunne acceptere en højere støtteintensitet, når der er tale om projekter, som må anses at være af særlige økonomisk værdi, som er knyttet til relevante EF-projekter eller -programmer med deltagelse af EFTA-stater, som gennemføres i de af EØS-aftalen omfattede mest ugunstigt stillede områder, som gennemføres i forbindelse med specifikke sociale mål, eller som indebærer en meget høj specifik risiko. En anden faktor, der vil blive tage i betragtning, er, om de pågældende F& U-resultater gøres tilgængelige på det bredest mulige grundlag. Der vil desuden kunne tages hensyn til, om støtten rent fasktisk ydes til mindre og mellemstore virksomheder; i så faldt vil EFTA-Tilsynsmyndigheden f.eks. kunne acceptere en støtteintensitet på 10 % mere end i andre tilfælde. Den samlede støtte må dog under ingen omstændigheder være af en sådan størrelsesorden, at støttemodtagerens eget indskud i projektet reduceres i en sådan grad, at den pågældende virksomheds engagement i det pågældende projekt mindskes.

14.5. Støtteberettigede F& U-udgifter til brug for beregning af støttens intensitet

(1) Følgende udgifter vil ved beregningen af F& U-støttens intensitet blive anset for støtteberettigede:

- personaleudgifter (forskere, teknikere og hjælpepersonale), beregnet som summen af det samlede beløb, der kræves for at gennemføre projektet

- andre driftsomkostninger beregnet på samme vis (materialer, forsyninger osv.)

- instrumenter og udstyr, jord og bygninger. Disse udgifter medregnes kun i det omfang, de pågældende aktiver udelukkende anvedes til F& U. Om fornødent foretages en forholdsmæssig opdeling af udgifterne på de projekter, hvortil støtten ydes, og de andre projekter eller aktiviteter, disse aktiver måtte blive anvendt til

- rådgivning og tilsvarende tjenesteydelser, herunder ekstern forskning, knowhow, patenter osv.

- yderligere generalomkostninger, der er en direkte følge af det F& U-projekt eller -program, støtten ydes til.

14.6. Gennemførelse

(1) Som et led i iværksættelsen af disse retningslinjer vil EFTA-Tilsynsmyndigheden udarbejde en fuldstændig fortegnelse over de former for F& U-støtte, der findes i de enkelte EFTA-stater. Den vil indlede de bilaterale drøftelser, der måtte være nødvendige for at opnå de ønskede oplysninger herom, og undersøge de forskellige støtteordninger i samarbejde med de pågældende EFTA-stater. Den vil om fornødent foreslå egnede foranstaltninger til løsning af de problemer, bestående støtteordninger måtte give anledning til i relation til gennemførelsen af reglerne. Ovennævnte fortegnelse vil eventuelt kunne drøftes på et multilateralt møde mellem EFTA-Tilsynsmyndigheden og EFTA-staterne.

(2) Støtte, der foreslås ydet til F& U, må bidrage til virkeliggørelsen af EØS-aftalens mål som fastsat i aftalens artikel 61, stk. 3, og føre til, at der på det pågældende område ydes en større indsats end den, virksomhederne normalt yder i deres daglige drift, eller den må imødekomme særlige behov, som virksomhederne ikke kan dække med deres egne ressourcer. Støttens formål må være at virke befordrende og at kompensere for særlige store risici og omkostninger. I tilfælde, hvor dette incitationsmoment ikke klart fremgår, eller hvor forsknings- og udviklingsarbejdet ligger for tæt op ad det egentlige produktions- og markedsføringsstadium, vil EFTA-Tilsynsmyndigheden ikke nødvendigvis fastholde sin generelt positive holdning til F& U-støtte. EFTA-Tilsynsmyndigheden vil være særlig påpasselig i sådanne tilfælde for at sikre, at der ikke bliver tale om driftsstøtte.

(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden vil også anvende ovenstående retningslinjer over for virksomheder i den offentlige sektor ved at gøre fuldt brug af de politiske virkemidler, den råder over.

15. STØTTE TIL MILJØBESKYTTELSE (34)

15.1. Indledning

(1) EØS-aftalens artikel 73, 74 og 75 giver udtrykkeligt de kontraherende parter beføjelser på miljøområdet. Bestemmelserne er en bekræftelse af »forureneren-betaler-princippet«, men er mere vidtrækkende, idet de rejser krav om, at der skal tages miljøhensyn ved udformningen og gennemførelsen af de kontraherende parters politik på andre områder, og at forebyggelse skal tillægges stor vægt. Tanken om at integrere miljøhensynet i politikken på andre områder tages op sammen med begrebet »bæredygtig udvikling« i EF's femte miljøprogram (35). Dermed anerkendes det, at den traditionelle fremgangsmåde, der næsten udelukkende var baseret på regler og især på standarder, ikke på tilfredsstillende vis har kunnet integrere miljøpolikken i andre politikker. Programmet lægger derfor vægten på en bredere række af instrumenter. Forskellige instrumenter (lovgivning, frivivllige foranstaltninger og økonomiske foranstaltninger) eller forskellige kombinationer af disse kan være den bedste måde at nå de miljømæssige mål på i en given situation, afhængig af den lovgivningsmæssige, tekniske, økonomiske og sociale baggrund. Både positive finansielle incitamenter, f.eks. tilskud, og negative incitamenter, nemlig skatter og afgifter kan spille en rolle.

(2) Anvendelsen af EØS-reglerne om statsstøtte skal afspejle den rolle, de økonomiske instrumenter kan spille i miljøpolitikken. Det betyder, at der skal tages en bredere vifte af finansielle foranstaltninger i brug på dette område. Både tilsynet med støtten og miljøpolitikken skal sigte mod en strengere anvendelse af forureneren-betaler-princippet.

(3) Tilskud kan være den næstbedste løsning i situationer, hvor forureneren-betaler-princippet - der kræver, at alle miljøomkostninger skal »internaliseres«, dvs. skal absorberes af firmaernes produktionsomkostninger - endnu ikke er indført. Sådanne tilskud kan imidlertid fordreje konkurrencen, navnlig i de mest forurenende dele af industrien, skabe handelshindringer og true EØS-aftalen. Virksomheder i alle EØS-stater bliver nødt til at investere, så deres anlæg, udstyr og fremstillingsprocesser kan opfylde miljøkravene, hvorigennem de eksterne miljøomkostninger gradvis internaliseres. Statsstøtte vil kunne give nogle virksomheder en fordel frem for deres konkurrenter i andre EØS-stater, der ikke får en sådan støtte, selv om de er undergivet samme miljømæssige begrænsninger.

15.2. Vigtigste typer statsstøtte til miljøbeskyttelse

(1) Nedenfor beskrives de vigtigste typer statsstøtte til miljøbeskyttelse, der er blevet anmeldt til Europa-Kommissionen i de seneste år. De forskellige typer støtte falder i tre brede kategorier: investeringsstøtte, horisontale støtteforanstaltninger og driftsstøtte.

15.2.1. Investeringsincitamenter, eventuelt knyttet sammen med lovbestemmelser eller frivillige aftaler

(1) På mange områder inden for miljøpolitikken kræver loven, at virksomhederne overholder en række standarder. Sådanne lovpligtige standarder kan stamme fra internationale aftaler eller EØS-lovgivning eller kan være udsprunget af nationale, regionale eller lokale mål. Fælles for disse områder er, at der findes et lovkrav.

(2) For imidlertid at opnå eller genskabe et miljø af tilfredsstillende kvalitet, især i højt industrialiserede områder, er det nødvendigt gradvis at øge beskyttelsen og at tilskynde virksomhederne til at gå ud over de lovmæssige krav.

(3) Det endelige formål med investeringsincitamenterne på dette område er at fremme en gradvis forbedring af miljøets kvalitet. I EF falder investeringsstøtten typisk i en af følgende kategorier:

- støtte i henhold til programmer, der bistår eksisterende virksomheder med at tilpasse deres anlæg til nye standarder eller tilskynder dem til at opfylde sådanne standarder hurtigere (støtte i en begrænset periode for at fremskynde gennemførelsen af nye standarder)

- støtte for at fremme bestræbelser på at gå videre end de standarder, der er indeholdt i loven, gennem investeringer, der nedsætter emissionen til niveauer, der ligger et godt stykke under dem, der er fastsat i de nuværende eller nye standarder

- støtte, der ydes, hvor der mangler lovmæssige standarder, på grundlag af aftaler, hvor virksomhederne tager større skridt til at bekæmpe forureningen uden at være tvunget til det ifølge loven, eller inden der er vedtaget en lov herom

- støtte til investering på områder, hvor miljøforanstaltninger er prioriteret, men i højere grad er til fordel for samfundet som helhed end for den enkelte investor og derfor gennemføres kollektivt. Det gælder f.eks. affaldsforvaltning og genbrug

- støtte til udbedring af tidligere tiders miljøskader, som virksomhederne ikke ifølge loven er forpligtet til at afhjælpe.

15.2.2. Tilskud til horisontale støtteforanstaltninger

(1) Horisontale støtteforanstaltninger skal være en hjælp til at finde løsninger på miljøproblemer og informere om sådanne løsninger, så de anvendes i større udstrækning. Der er tale om f.eks.:

- forskning og udvikling af teknologier, der forårsager mindre forurening

- teknisk information, konsulenttjenester og uddannelse om nye miljøteknologier og -praksis

- miljørevisioner i virksomheder

- informering og udbredelse af forståelsen for miljøproblemer i offentligheden, fremme af økologisk kvalitetsmærkning og af kendskabet til fordelene ved miljøvenlige produkter mv.

15.2.3. Driftsstøtte i form af tilskud, fritagelse fra miljøskatter og -afgifter og støtte til miljøvenlige produkter

(1) Til trods for, at forureningen er blevet mindsket, og at der er blevet indført renere teknologier, er der mange aktiviteter, der skader miljøet, men hvis miljøomkostninger ikke er indkalkuleret i produktionsomkostningerne eller i priserne. Omvendt afspejles miljøfordelene ved produkter og udstyr, der er mindre forurenende, normalt ikke helt i lavere forbrugerpriser. Der er imidlertid en klar tendens til, at nogle af disse eksterne omkostninger og fordele internaliseres gennem skatter eller gebyrer for miljøtjenester på den ene side og gennem tilskud på den anden.

(2) Indføres der miljøskatter og -afgifter, kan det blive nødvendigt at yde statsstøtte, fordi nogle virksomheder ikke umiddelbart vil kunne bære den ekstra finansielle byrde og vil få behov for midlertidig hjælp. En sådan hjælp er driftsstøtte. Den kan have flere former:

- nogle lande har indført lempelser i miljøskatterne, hvor det er nødvendigt for at hindre, at virksomhederne bliver stillet ringere end deres konkurrenter i lande, der ikke har sådanne foranstaltninger

- tilskud til dækning af alle eller nogle af driftsomkostningerne til anlæg til bortskaffelse af affald eller genbrugsanlæg, vandrensningsanlæg eller tilsvarende installationer, der ofte drives af halvoffentlige organer, som opkræver betaling hos brugerne for deres ydelser. Omkostningsrelaterede gebyrer fos miljøydelser er i overensstemmelse med forureneren-betaler-princippet. Det kan imidlertid blive nødvendigt at udskyde indførelsen af fuld dækning gennem gebyrer eller at krydssubsidiere nogle brugere på bekostning af andre, navnlig i overgangsperioden fra traditionel bortskaffelse af affald til nye genbrugs- eller behandlingsteknikker. Staten kan også afholde en del af investeringsomkostningerne til sådanne anlæg.

(3) Blandt de tilskud, der ydes til udnyttelse af de miljømæssige fordele ved visse teknologier er:

- tilskud eller krydssubsidier til dækning af de ekstra produktionsomkostninger til vedvarende energikilder og

- støtte, der tilskynder forbrugerne og virksomhederne til at købe miljøvenlige produkter (36) snarere end billigere traditionelle varer.

15.3. Formål og anvendelsesområde for reglerne for støtte til miljøbeskyttelse

(1) Formålet med reglerne i dette kapitel er at skabe balance mellem de konkurrencepolitiske og miljøpolitiske krav på baggrund af den udbredte anvendelse af statsstøtte inden for miljøpolitikken. Støtten er normalt kun berettiget, når den negative konkurrencemæssige virkning opvejes af de miljømæssige fordele. Reglerne skal sikre gennemsigtighed og konsekvens i EFTA-Tilsynsmyndighedens gennemførelse af EØS-bestemmelserne over for den ovenfor anførte række instrumenter (lovgivning, skatter og tilskud, uddannelse og information), der anvendes af EFTA-staterne med det formål at beskytte miljøet. I afsnittet nedenfor er derfor angivet de kriterier, EFTA-Tilsynsmyndigheden anvender ved vurderingen af, om statsstøtte til forskellige typer miljøbeskyttelse er forenelig med EØS-aftalens artikel 61. Hensigten er ikke at tilskynde EFTA-staterne til at yde tilskud, men at vejlede EFTA-stater, der ønsker at yde tilskud, om hvilke støttetyper og -niveauer, der kan accepteres.

(2) Reglerne gælder for støtte på alle de områder, der er omfattet af EØS-aftalen, herunder dem, for hvilke der gælder sektorspecifikke regler, hvilket for øjeblikket vil sige kunstfiberindustrien, motorkøretøjsindustrien, stålindustrien og transport, for så vidt sådanne regler ikke siger noget andet.

(3) I dette kapitel fastsættes EFTA-Tilsynsmyndighedens fremgangsmåde ved vurderingen i henhold til artikel 61 af statsstøtte til følgende formål på miljøområdet:

- investeringer

- informationsaktiviteter, uddannelse og konsulenttjenester

- midlertidige driftstilskud i visse tilfælde og

- køb eller brug af miljøvenlige produkter.

De gælder for alle former for støtte (37).

(4) Støtte til energibesparelse vil i henhold til reglerne blive behandlet som støtte til miljøformål, for så vidt den sigter mod at give og reelt medfører betydelige miljømæssige fordele og er nødvendig i betragtning af den omkostningsbesparelse, investor opnår. Støtte til vedvarende energikilder falder også ind under bestemmelserne, for så vidt der er tale om investeringsstøtte. I velbegrundede tilfælde kan der imidlertid godkendes højere støtteniveauer end de i kapitel 15.4.1 nedenfor fastsatte. Driftsstøtte til fremstilling af vedvarende energi vil blive bedømt på grundlag af sagens beskaffenhed.

(5) Statsstøtte til forskning og udvikling på miljøområdet er undergivet reglerne i kapitel 14 i disse retningslinjer.

15.4. Vurdering af støtte til miljøbeskyttelse i henhold til EØS-aftalens artikel 61

(1) Statsstøtte til miljøbeskyttelse opfylder ofte kriterierne i artikel 61, stk. 1. Den giver bestemte virksomheder en fordel til forskel fra generelle foranstaltninger, der er til fordel for virksomheder i hele økonomien, og den kan dermed påvirke samhandelen inden for EØS.

(2) Opfylder støtten imidlertid nedennævnte betingelser, kan EFTA-Tilsynsmyndigheden beslutte, at den kan falde ind under en af undtagelserne i EØS-aftalens artikel 61. Undtagelsen kan naturligvis kun indrømmes, hvis støtten også er i overensstemmelse med EØS-aftalens andre bestemmelser.

15.4.1. Investeringsstøtte

(1) Støtte til investering i jord (hvor det er absolut nødvendigt for at opfylde miljømålsætninger), bygninger, fabriksanlæg og udstyr, der har til formål at reducere eller fjerne forurening og gener eller at tilpasse produktionsmetoder for at beskytte miljøet, kan godkendes inden for de begrænsninger, der er fremsat i dette kapitel. Støtteberettigede er kun de ekstra investeringsomkostninger, der er nødvendige for at opfylde miljømålsætningerne. Generelle investeringsomkostninger, der ikke kan henføres til miljøbeskyttelse, skal udelukkes. Således er i tilfælde af ny- eller geninvestering i anlæg investeringsomkostninger til ren etablering eller erstatning af produktionskapacitet ikke støtteberettigede, medmindre miljøniveauet bliver forbedret. Hvor investeringer i eksisterende anlæg er forbundet med både en kapacitetsforøgelse og en forbedring af miljøniveauet, skal de støtteberettigede omkostninger ligeledes stå i forhold til fabrikkens oprindelige kapacitet. Under alle omstændigheder er støtte, der tilsyneladende går til miljøbeskyttelsesforanstaltninger, men som reelt går til generelle investeringer, ikke omfattet af rammebestemmelserne. Det gælder f.eks. støtte til flytning af anlæg til en ny beliggenhed i samme område. Sådan støtte er ikke omfattet af rammebestemmelserne, fordi det i EF for nylig har vist sig, at der kan opstå konflikter med konkurrence- og samhørighedspolitikken. Sådan støtte skal derfor fortsat behandles fra sag til sag, indtil der er høstet tilstrækkelige erfaringer til, at der kan fastsættes mere generelle regler.

(2) Reglerne for investeringsstøtte generelt gælder også for støtte til investeringer i udbedring af gamle miljøskader, f.eks. rensning af forurenende industrigrunde, så de kan bruges igen. I tilfælde, hvor det ikke har været muligt at udpege den ansvarlige for forureningen eller at drage vedkommende til ansvar, kan støtte til rensning af sådanne områder ikke falde ind under EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, da de ikke giver en given virksomhed eller industri en gratis finansiel fordel. Sådanne sager skal behandles efter sagens beskaffenhed.

(3) Generelt kan støtte til miljøinvesteringer godkendes op til nedennævnte grænser (38). Disse bestemmelser gælder både for investeringer, der foretages af de enkelte virksomheder og investeringer i kollektive faciliteter.

15.4.1.1. Støtte til virksomheder i forbindelse med opfyldelsen af nye lovkrav

(1) Investeringsstøtte i forbindelse med opfyldelsen af nye lovfæstede standarder eller andre nye retlige forpligtelser, hvis opfyldelse kræver tilpasning af anlæg og udstyr, kan godkendes for indtil 15 % af de støtteberettigede bruttoomkostninger (39). Støtte kan kun ydes for en begrænset periode og kun til fabrikker, der har været i drift i mindst to år, når nye standarder eller forpligtelser træder i kraft.

(2) For små og mellemstore virksomheder som defineret med henblik på kontrollen med statsstøtte i kapitel 10 i disse retningslinjer, der foretager sådanne investeringer, kan der gives tilladelse til yderligere 10 procentpoint i bruttostøtte. Hvis investeringerne foretages i støtteberettigede områder, kan der ydes støtte indtil den herskende regionalstøttesats, som EFTA-Tilsynsmyndigheden har godkendt for området, plus for SMV 10 bruttoprocentpoint i de områder, der er nævnt i artikel 61, stk. 3, litra c), og 15 bruttoprocentpoint i områder, der falder ind under artikel 61, stk. 3, litra a) (40).

(3) Ifølge forureneren-betaler-princippet bør der normalt ikke gives støtte til opfyldelse af lovmæssige krav i nye fabriksanlæg.

Virksomheder, der i stedet for blot at tilpasse eksisterende mere end to år gamle anlæg vælger at erstatte dem med nye anlæg, der opfylder de nye standarder, kan få støtte til den del af investeringsomkostningerne, der ikke overstiger omkostningerne til tilpasning af de gamle fabriksanlæg.

(4) Hvis der både på EØS-plan og nationalt findes lovstandarder for en og samme type gene eller forurening, anvendes der ved vurderingen ifølge denne bestemmelse den standard, der er strengest.

15.4.1.2. Støtte for at tilskynde virksomhederne til at overopfylde de lovfæstede miljøstandarder

(1) Støtte til investeringer, der gør det muligt at opnå betydeligt højere grader af niveaubeskyttelse end dem, der er fastsat i lovkravene, kan godkendes for indtil 30 % brutto af de støtteberettigede omkostninger. Det faktiske niveau for støtten til overopfyldelse af standarderne skal stå i forhold til den opnåede forbedring af miljøet og til den investering, der er nødvendig for at opnå forbedringen.

(2) Hvis investeringen foretages af SMV, kan der godkendes yderligere 10 bruttoprocentpoint i støtte. I støtteberettigede områder kan der ydes støtte indtil den gældende regionalstøttesats, EFTA-Tilsynsmyndigheden har godkendt for området, plus eventuelt ovennævnte tillæg for SMV (41).

(3) Hvis der både på EØS-plan og nationalt findes standarder for en og samme type gene eller forurening, anvendes der ved vurderingen ifølge denne bestemmelse den standard, der er strengest.

(4) Hvor et projekt delvis vedrører tilpasning til standarder og delvis overopfyldelse af standarder, skal de støtteberettigede omkostninger opdeles i kategorier, og den relevante grænse anvendes.

15.4.1.3. Støtte, hvor der ikke findes lovfæstede standarder

(1) På områder, hvor virksomhederne ikke er undergivet lovfæstede standarder eller på anden måde er juridisk forpligtet til at beskytte miljøet, kan der ydes støtte til virksomheder, der foretager investeringer med henblik på at højne deres miljøniveau betydeligt eller bringe det på højde med miljøniveauet i virksomheder i andre EØS-stater, hvor der gælder lovfæstede standarder på samme niveauer og på samme betingelser om proportionalitet som dem, der gælder for støtte til overopfyldelse af eksisterende standarder (jf. ovenfor).

(2) Hvor et projekt til dels omfatter tilpasning til standarder og til dels foranstaltninger, der ikke findes standarder for, skal de støtteberettigede omkostninger i hver kategori adskilles og den relevante overgrænse anvendes.

15.4.2. Støtte til info