BILAG

»14. STATSSTØTTE TIL FORSKNING OG UDVIKLING OG INNOVATION

1. Indledning

1.1. Formål med statsstøtte til forskning og udvikling og innovation

Fremme af forskning og udvikling og innovation (herefter benævnt »F&U&I«) er en vigtig målsætning af fælles interesse i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (1). Det fastslås i EF-traktatens artikel 163, at »Fællesskabet har som mål at styrke det videnskabelige og teknologiske grundlag for Fællesskabets industri og at fremme udviklingen af dens internationale konkurrenceevne samt at fremme alle de forskningsaktioner, der skønnes nødvendige …«. Det fastsættes i EF-traktatens artikel 164-173, hvilke aktioner der skal udføres i denne forbindelse, og hvilket omfang det flerårige rammeprogram skal have, og hvordan det skal gennemføres.

Det foreskrives i artikel 78 i EØS-aftalen, at de kontraherende parter skal styrke og udvide samarbejdet inden for rammerne af Fællesskabets virksomhed med hensyn til forskning og teknologisk udvikling. Det præciseres yderligere i EØS-aftalens artikel 80, at samarbejdet i henhold til artikel 78 i EØS-aftalen normalt indebærer, at EFTA-staterne deltager i EF's rammeprogrammer, særprogrammer, projekter eller andre foranstaltninger. Endelig foreskrives det i protokol nr. 31 til EØS-aftalen om samarbejde på særlige områder ud over de fire friheder, at EFTA-staterne skal deltage i forskning og teknologisk udvikling.

På Det Europæiske Råds møde i Barcelona i marts 2002 vedtog man et klart mål for den fremtidige udvikling i udgifterne til forskning. Man blev enige om, at de samlede udgifter til forskning og udvikling (herefter benævnt »F&U«) og innovation i Fællesskabet burde forøges, så de i 2010 nærmer sig 3 % af bruttonationalproduktet. Det blev endvidere gjort klart, at to tredjedele af denne nye investering skulle komme fra den private sektor. For at nå dette mål bør forskningsinvesteringerne stige med gennemsnitligt 8 % om året, fordelt på en årlig vækstrate på 6 % for offentlige investeringer (2) og 9 % for private investeringer (3).

Målet er at forbedre den økonomiske effektivitet (4) gennem statsstøtte og derved bidrage til en bæredygtig udvikling og bæredygtige job. Statsstøtte til F&U&I er derfor forenelig med fællesmarkedet, hvis støtten kan forventes at styrke indsatsen inden for F&U&I, og hvis konkurrencefordrejningen ikke anses for at stride mod den fælles interesse, som Tilsynsmyndigheden, for så vidt angår dette kapitel, ligestiller med økonomisk effektivitet. Formålet med dette kapitel er at sikre dette mål og navnlig at gøre det lettere for EFTA-staterne at målrette støtten mod de relevante markedssvigt (5).

EF-traktatens artikel 61, stk. 1, indeholder et principielt forbud mod statsstøtte. I visse tilfælde kan statsstøtte dog være forenelig med EØS-aftalens bestemmelser i medfør af artikel 61, stk. 2 og 3. Støtte til F&U&I vil først og fremmest kunne begrundes i medfør af artikel 61, stk. 3, litra b) og c). I dette kapitel opstiller Tilsynsmyndigheden de regler, den anvender i sin vurdering af anmeldt støtte, og udøver derved sine skønsbeføjelser samtidig med, at retssikkerheden og gennemsigtigheden i forbindelse med beslutningstagningen forøges.

1.2. Statsstøttepolitik i forhold til F&U&I

I relation til Lissabon-strategien er F&U&I-indsatsen ikke optimal for økonomien i Fællesskabet. En øget F&U&I-indsats vil derimod kunne føre til større vækst i Fællesskabet. Efter Tilsynsmyndighedens opfattelse er det nødvendigt at modernisere og forbedre de eksisterende regler for statsstøtte til F&U for at kunne tage denne udfordring op.

For det første vil Tilsynsmyndigheden med dette kapitel udvide de eksisterende muligheder for at yde støtte til F&U til også at omfatte nye aktiviteter, der fremmer innovation. Innovation er knyttet til en proces, som forbinder viden og teknologi med udnyttelsen af de muligheder, der findes på markedet for at udvikle nye eller bedre produkter, tjenesteydelser og produktionsmetoder i forhold til, hvad der allerede udbydes på fællesmarkedet. Det indebærer en vis risiko. Med henblik på statsstøttereglerne er det imidlertid Tilsynsmyndighedens opfattelse, at statsstøtte til innovation bør godkendes, ikke på grundlag af en abstrakt definition af innovation, men kun såfremt støtten vedrører præcise aktiviteter, der tydeligt korrigerer de markedssvigt, som hæmmer innovation, og for hvilke fordelene ved statsstøtte efter al sandsynlighed vil opveje eventuelle skadevirkninger for konkurrencen og samhandelen.

For det andet tilstræber Tilsynsmyndigheden at fremme en bedre forvaltning af statsstøtte til F&U&I. Den agter at udvide anvendelsesområdet for gruppefritagelsen for F&U, der for øjeblikket er begrænset til små og mellemstore virksomheder (herefter benævnt »SMV«) (6). En kommende generel gruppefritagelsesforordning vil omfatte de mindre problematiske støtteforanstaltninger inden for F&U&I. Dette kapitel finder fortsat anvendelse på alle foranstaltninger, der anmeldes til Tilsynsmyndigheden, uanset om foranstaltningen er omfattet af gruppefritagelsesforordningen som indarbejdet i EØS-aftalen, om der efter gruppefritagelsesforordningen er anmeldelsespligt for individuel støtte, eller om medlemsstaten bestemmer sig for at anmelde en foranstaltning, der i princippet kunne være omfattet af gruppefritagelsesforordningen, samt på vurdering af al uanmeldt støtte.

For at gøre Tilsynsmyndighedens undersøgelser mere målrettede indeholder dette kapitel for det tredje ikke blot regler for visse støtteforanstaltningers forenelighed med fælles-markedet (jf. afsnit 5 nedenfor) i forbindelse med vurderingen af foranstaltninger, der falder inden for kapitlets anvendelsesområde, men også — som følge af den øgede risiko for, at visse støtteforanstaltninger kan fordreje konkurrencen og handelen — yderligere elementer vedrørende en analyse af støttens tilskyndelsesvirkning og nødvendighed (jf. afsnit 6 nedenfor) samt en metode til en mere detaljeret vurdering (jf. afsnit 7 nedenfor).

Tilsynsmyndigheden understreger i denne sammenhæng, at konkurrencedygtige markeder i princippet uden indgreb udefra bør kunne føre til det mest effektive resultat, hvad angår F&U&I. Det er imidlertid ikke altid nødvendigvis tilfældet inden for F&U&I, og statens indgriben kan så muligvis forbedre resultatet. Virksomheder investerer kun mere i forskning, hvis de kan drage konkrete kommercielle fordele af resultaterne og er bevidste om mulighederne herfor. Der er mange grunde til, at F&U&I ligger på et lavt niveau, dels strukturelle hindringer, dels forekomsten af markedssvigt. De strukturelle hindringer bør takles ved hjælp af strukturforanstaltninger (7), mens statsstøtte kan spille en rolle som modvægt til ineffektivitet som følge af markedssvigt. Endvidere viser empiriske undersøgelser, at statsstøtte kun er et effektivt instrument, hvis forudsætningerne er gunstige. Der skal f.eks. være en hensigtsmæssig ordning for intellektuelle ejendomsrettigheder, et konkurrencepræget miljø med regler, der fremmer forskning og innovation, og et finansmarked, der giver den nødvendige støtte.

Statsstøtte fordrejer imidlertid også konkurrencen, og en stærk konkurrence er samtidig en afgørende faktor for markedsdrevet stimulering af investeringer i F&U&I. Derfor bør statsstøtteforanstaltninger udformes omhyggeligt for at begrænse fordrejningerne. Ellers kan statsstøtte virke mod hensigten og nedbringe det samlede omfang af F&U&I og bremse den økonomiske vækst.

Den største betænkelighed ved tildeling af F&U&I-støtte til virksomhederne er, at konkurrerende virksomheders dynamiske tilskyndelse til at investere fordrejes og muligvis reduceres. Når en virksomhed modtager støtte, styrkes dens stilling på markedet i almindelighed, og andre virksomheders investeringsafkast falder. Hvis dette fald er mærkbart, er det muligt, at konkurrenterne skærer ned på deres F&U&I-aktiviteter. Hvis støtten ydermere fører til en lempeligere budgetdisciplin hos modtageren, kan det også mindske dennes incitament til innovativ virksomhed. Endvidere kan støtten understøtte ineffektive virksomheder eller sætte modtageren i stand til at øge sin ekskluderende adfærd eller markedsstyrke.

1.3. Afvejningstesten og anvendelsen på støtte til forskning og udvikling og innovation

1.3.1. Handlingsplan på statsstøtteområdet — mindre og bedre målrettet statsstøtte

I handlingsplanen på statsstøtteområdet (8) bekendtgjorde Kommissionen, at »for at bidrage bedst muligt til den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse vil Kommissionen, hvor det er relevant, styrke sin økonomiske indfaldsvinkel til statsstøtteanalysen. En økonomisk indfaldsvinkel vil i højere grad bidrage til at dirigere bestemte former for statsstøtte hen imod den fornyede Lissabon-strategis mål.«

Ved vurderingen af, om en støtteforanstaltning kan erklæres forenelig med EØS-aftalen, vil Tilsynsmyndigheden i lighed med Kommissionens fremgangsmåde veje den positive virkning af støtteforanstaltningen med hensyn til at nå målet af fælles interesse op mod potentielt negative bivirkninger i form af fordrejning af samhandels- og konkurrencevilkårene. Kommissionens handlingsplan på statsstøtteområdet, der bygger på eksisterende praksis, formaliserer denne afvejning, der nu betegnes som en »afvejningstest« (9). Den omfatter tre trin, der leder frem til en beslutning om, hvorvidt statsstøtteforanstaltningen kan godkendes eller ej. I de to første trin vurderes de positive virkninger af statsstøtten, og i tredje trin vurderes de negative virkninger med efterfølgende afvejning af de positive og negative virkninger:

1) Har støtteforanstaltningen et veldefineret mål af fælles interesse (f.eks. vækst, beskæftigelse, samhørighed, miljø)?

2) Er støtten velegnet til at virkeliggøre målet af fælles interesse, dvs. korrigerer den påtænkte støtte markedssvigtet eller opfylder den et andet mål? i) Er statsstøtte et velegnet politisk instrument? ii) Har støtten en tilskyndelsesvirkning, dvs. ændrer den virksomhedernes adfærd? iii) Står støtteforanstaltningen i forhold til målet, dvs. kunne man opnå samme adfærdsændring med mindre støtte?

3) Er konkurrencefordrejningerne og påvirkningen af samhandelen så begrænsede, at den overordnede afvejning er positiv?

Afvejningstesten anvendes ved såvel udformning af nye regler som vurdering af sager.

Ifølge gruppefritagelsesforordningen er statsstøtte forenelig, hvis de foreskrevne kriterier er opfyldt. Det samme gælder generelt i de fleste sager, der behandles i dette kapitel.

For individuelle støtteforanstaltninger, der potentielt kan virke yderst fordrejende, fordi der er tale om store støttebeløb, vil Tilsynsmyndigheden dog ud fra proportionalitets-princippet foretage en samlet vurdering af støttens positive og negative virkninger.

1.3.2. Målet af fælles interesse som omhandlet i dette kapitel

Fremme af forskning og udvikling og innovation er det mål af fælles interesse, som dette kapitel omhandler. Sigtet er at forbedre den økonomiske effektivitet ved at imødegå velafgrænsede markedssvigt, som hindrer, at økonomien i EØS når et optimalt niveau for F&U&I.

For at kunne fastsætte regler, der sikrer, at støtteforanstaltningerne opfylder denne målsætning, er det først og fremmest nødvendigt at identificere de markedssvigt, der hæmmer F&U&I. F&U&I finder sted gennem en række aktiviteter i led forud for produktmarkederne, og der benyttes eksisterende F&U&I-kapacitet til at udvikle nye eller bedre produkter (10) og produktionsmetoder på disse produktmarkeder, hvorved der skabes økonomisk vækst. I forhold til den tilgængelige F&U&I-kapacitet kan et markedssvigt dog hindre markedet i at nå et optimalt resultat og føre til et ineffektivt udfald af følgende årsager:

— Positive eksterne virkninger/videnoverførsel: F&U&I giver ofte fordele for samfundet i form af videnoverførsel. En række projekter ville dog, hvis de blev overladt til markedskræfterne, ikke nødvendigvis give et attraktivt udbytte set fra den private sektors synsvinkel, også selv om projekterne ville gavne samfundet, og det skyldes, at overskudssøgende virksomheder negligerer de eksterne virkninger af deres handlinger, når de skal bestemme sig for, hvor meget de vil satse på F&U&I. Derfor gennemføres projekter af fælles interesse ikke altid, medmindre staten griber ind.

— Offentlige goder/videnoverførsel: Når der tilvejebringes almindelig viden, såsom grundforskning, er det umuligt at forhindre andre i at udnytte denne viden (et offentligt gode), hvorimod mere specifik viden i tilknytning til produktion kan beskyttes, f.eks. gennem patenter, der giver opfinderen et større udbytte af opfindelsen. For at finde den rette politik til støtte for F&U&I er det vigtigt at sondre mellem tilvejebringelse af almindelig viden og viden, der kan beskyttes. Virksomheder er tilbøjelige til at snylte på almindelig viden, der er tilvejebragt af andre, hvilket gør, at de ikke er villige til selv at tilvejebringe viden. Markedet kan faktisk ikke blot være ineffektivt, men også fuldstændigt ikke-eksisterende. Hvis der i højere grad blev tilvejebragt almindelig viden, ville hele samfundet kunne drage nytte af den viden, som spredes i hele økonomien. Med dette for øje vil staten muligvis skulle støtte virksomhedernes videnskabelse. For så vidt angår grundforskning, er det muligt, at staten fuldt ud må støtte virksomhedernes grundforskningsindsats.

— Mangelfuld og asymmetrisk information: F&U&I er kendetegnet ved en høj grad af risiko og usikkerhed. På grund af mangelfuld og/eller asymmetrisk information kan private investorer tøve med at finansiere vigtige projekter; højt kvalificeret personale kan være uvidende om ansættelsesmuligheder i innovative virksomheder. Som følge heraf vil de menneskelige og de finansielle ressourcer ikke altid være tilstrækkelige på disse markeder, og projekter, der er værdifulde for økonomien, vil ikke altid blive gennemført.

— Mangelfuld koordinering og netværkssvigt: Det kan ske, at virksomhederne bliver ude af stand til at koordinere eller blot indgå i et samspil og dermed udføre F&U&I. Problemerne opstår af forskellige årsager, bl.a. vanskeligheder med at koordinere F&U og finde passende partnere.

1.3.3. Velegnet instrument

Det er vigtigt at holde sig for øje, at der eventuelt kan være andre og bedre egnede instrumenter til at øge omfanget af F&U&I i økonomien, f.eks. regulering, øget finansiering af universiteter eller almindelige skatteforanstaltninger til fordel for F&U&I (11). Hovedårsagerne til et bestemt problem vil normalt være udgangspunkt for, hvilket politikinstrument der vælges i en given situation. Det kan være mere hensigtsmæssigt at reducere markedshindringerne end at yde statsstøtte for at løse de vanskeligheder, som nye markedsdeltagere støder på, når de ønsker at få adgang til relevante F&U&I-resultater. Øgede midler til universiteter kan være mere hensigts-mæssige for at afhjælpe manglen på kvalificeret F&U&I-personale end at yde statsstøtte til F&U&I-projekter. EFTA-staterne bør derfor vælge statsstøtte, når det er et velegnet instrument set i lyset af det problem, der skal løses. Det betyder, at det er nødvendigt med en nøje beskrivelse af det markedssvigt, som støtteforanstaltningen skal takle.

1.3.4. Støttens tilskyndelsesvirkning og nødvendighed

Statsstøtte til F&U&I skal føre til, at støttemodtageren ændrer sin adfærd, således at vedkommende øger omfanget af sine F&U&I-aktiviteter, og at der iværksættes F&U&I-projekter og -aktiviteter, som ellers ikke ville blive gennemført, eller som ville blive gennemført i mere begrænset omfang. Tilsynsmyndigheden er af den opfattelse, at støtte bør medføre, at F&U&I-aktiviteterne øges i omfang, udstrækning, afholdte udgifter og tempo. Tilskyndelsesvirkningen kan påvises ved en kontrafaktisk analyse, hvor der foretages en sammenligning af den tilsigtede aktivitet med og uden støtte. EFTA-staterne skal tydeligt påvise, hvordan de agter at sikre, at der faktisk foreligger en tilskyndelsesvirkning.

1.3.5. Støttens proportionalitet

Støtten kan kun betragtes som proportional, hvis samme resultat ikke kunne være opnået med en mindre fordrejende støtteforanstaltning. Navnlig bør støttebeløb og støtteintensitet begrænses til det, der er strengt nødvendigt for at udføre F&U&I-aktiviteten.

1.3.6. Støttens negative virkninger for F&U&I bør begrænses, så den samlede afvejning er positiv

Mulige konkurrencefordrejninger som følge af statsstøtte til F&U&I kan kategoriseres på følgende måde:

— forstyrrelse af virksomhedernes dynamiske tilskyndelse samt fortrængning

— støtte til ineffektiv produktion

— ekskluderende adfærd og øget markedsstyrke

— virkninger for placeringen af økonomiske aktiviteter i EØS-stater

— virkninger for samhandelsstrømme inden for det indre marked.

De negative virkninger er almindeligvis større ved høje støttebeløb og ved støtte, der ydes til aktiviteter, der ligger tæt på det kommercielle udnyttelsesstadium for produktet eller tjenesteydelsen. Derfor bør støtteintensiteten generelt være lavere for aktiviteter, der er forbundet med udvikling og innovation, end for forskningsrelaterede aktiviteter. Når det skal fastsættes, hvilke omkostninger der er støtteberettigede, er det desuden vigtigt at sikre, at omkostninger, som anses for at dække virksomhedens rutinemæssige aktiviteter, ikke er berettiget til støtte. Endvidere vil visse forhold vedrørende modtageren og det pågældende marked påvirke graden af fordrejning. Sådanne forhold undersøges nøjere i de sager, der underkastes en detaljeret vurdering.

1.4. Iværksættelse af afvejningstesten: retlige formodninger og behov for mere specifik vurdering

Dette kapitel vil blive anvendt ved vurderingen af støtte til forskning og udvikling og innovation, som anmeldes til Tilsynsmyndigheden. Tilsynsmyndighedens vurdering af støttens forenelighed udføres på grundlag af den afvejningstest, der er skitseret i afsnit 1. Det fremgår heraf, at en foranstaltning kun vil blive godkendt, hvis foranstaltningen under hensyntagen til samtlige elementer i afvejningstesten fører til en overordnet positiv vurdering. Tilsynsmyndighedens vurdering kan dog opnås ved forskellige evaluerings-metoder, ligesom de risici for fordrejning af konkurrencevilkårene og samhandelen, der er forbundet med forskellige former for foranstaltninger, kan være forskellige fra sag til sag. Uden at det berører artikel 4-7 i del II i protokol nr. 3 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelsen af en Tilsynsmyndighed og en Domstol (12), anvender Tilsynsmyndigheden forskellige retlige formodninger, afhængig af hvilken type foranstaltning der anmeldes.

Al anmeldt støtte vurderes først efter reglerne i afsnit 5. I det afsnit har Tilsynsmyndigheden opstillet en række foranstaltninger, for hvilke den umiddelbart finder, at statsstøtte til disse foranstaltninger, korrigerer et specifikt markedssvigt, som er til hinder for F&U&I. Tilsynsmyndigheden har endvidere udarbejdet en række betingelser og parametre, der skal sikre, at statsstøtte til sådanne foranstaltninger faktisk har en tilskyndelsesvirkning, er proportional og har en begrænset negativ virkning for konkurrencen og samhandelen. Afsnit 5 indeholder således parametre i forhold til den støttede aktivitet, støtteintensiteter og betingelser vedrørende forenelighed. På grundlag af dette kapitel er det i princippet kun foranstaltninger, der opfylder kriterierne i afsnit 5, som kan være forenelige i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c).

I afsnit 6 beskriver Tilsynsmyndigheden nærmere, hvordan den agter at vurdere støttens nødvendighed og tilskyndelsesvirkning.

I afsnit 7 beskriver Tilsynsmyndigheden nærmere, i hvilke tilfælde og hvordan den agter at udføre den detaljerede vurdering.

Det kommer til udtryk i forskellige vurderingsniveauer, som beskrives nærmere nedenfor. På det første niveau mener Tilsynsmyndigheden, at det i princippet er tilstrækkeligt, at de pågældende foranstaltninger overholder betingelserne i afsnit 5, såfremt betingelserne i kapitel 6 om tilskyndelsesvirkning er opfyldt. For alle øvrige foranstaltninger mener Tilsynsmyndigheden, at en supplerende undersøgelse er nødvendig på grund af en større risiko for konkurrencen og samhandelen, som følge af aktivitetens art, støttebeløbet eller støttemodtageren. Den supplerende undersøgelse vil almindeligvis bestå i en mere tilbundsgående og detaljeret analyse af sagens faktuelle omstændigheder i overensstemmelse med bestemmelserne i afsnit 6 om støttens nødvendighed og tilskyndelsesvirkning eller i afsnit 7 om vurdering af støtte, som overskrider tærsklen i afsnit 7.1 i dette kapitel. Som følge af denne supplerende undersøgelse kan Tilsynsmyndigheden godkende støtten, erklære den for uforenelig med EØS-aftalen eller erklære den for forenelig med EØS-aftalen på visse betingelser.

For det første er Tilsynsmyndigheden af den opfattelse, at det forhold, at visse støtteforanstaltninger opfylder kriterierne i afsnit 5 og 6, almindeligvis vil være tilstræk-keligt til at sikre støttens forenelighed med fællesmarkedet, da det formodes, at afvejningstesten for en sådan foranstaltning vil falde positivt ud. Hvorvidt en foranstaltning falder under denne kategori, afhænger af støttemodtageren, den støttede aktivitet og den ydede støtte. Tilsynsmyndigheden finder, at følgende foranstaltninger kan erklæres forenelige på grundlag af afsnit 5 og 6, hvis i) de opfylder samtlige betingelser og parametre i afsnit 5, og ii) støtten først ydes, når støtteansøgningen er indgivet til de nationale myndigheder:

— projektstøtte og gennemførlighedsundersøgelser, hvis støttemodtageren er en SMV, og støttebeløbet er lavere end 7,5 mio. EUR pr. SMV for et givet projekt (projektstøtte plus støtte til gennemførlighedsundersøgelse)

— støtte til SMV's udgifter til industrielle ejendomsrettigheder

— støtte til unge innovative virksomheder

— støtte til innovationsrådgivning og støtte til innovationsfremmende tjenester

— støtte til lån af højt kvalificeret personale.

For ovennævnte foranstaltninger præciseres det i afsnit 6, at tilskyndelsesvirkningen formodes at være til stede, hvis betingelsen under punkt ii) er opfyldt.

For det andet består den supplerende undersøgelse, for anmeldt støtte under tærsklerne i afsnit 7.1 i dette kapitel, i at påvise støttens tilskyndelsesvirkning og nødvendighed som fastlagt i afsnit 6. Sådanne foranstaltninger kan derfor kun erklæres for forenelige på grundlag af afsnit 5 og 6, hvis de i) opfylder samtlige betingelser og parametre opstillet i afsnit 5, og ii) deres tilskyndelsesvirkning og nødvendighed er påvist som påkrævet i afsnit 6.

For det tredje består den supplerende undersøgelse for anmeldt støtte, der overstiger tærsklerne i afsnit 7.1 i dette kapitel, i en detaljeret vurdering ifølge afsnit 7. Sådanne foranstaltninger vil derfor kun blive erklæret for forenelige på grundlag af afsnit 5, 6 og 7, hvis de i) opfylder samtlige betingelser og parametre opstillet i afsnit 5, og ii) udførelsen af afvejningstesten i overensstemmelse med afsnit 7 resulterer i en overordnet positiv evaluering.

1.5. Begrundelse for hvorfor specifikke foranstaltninger er omfattet af bestemmelserne i dette kapitel

Ved at anvende disse kriterier på F&U&I har Tilsynsmyndigheden indkredset en række foranstaltninger, hvor statsstøtte på visse betingelser kan være forenelig med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c).

— Støtte til projekter, der omfatter grundforskning, industriel forskning og eksperimentel udvikling, rettes hovedsageligt mod markedssvigt i forbindelse med positive eksterne virkninger (videnoverførsel), herunder offentlige goder. Tilsynsmyndigheden finder det nyttigt at opretholde forskellige kategorier af F&U&I-aktiviteter, uanset om aktiviteterne måtte følge en interaktiv snarere end en lineær innovationsmodel. Forskellige støtteintensiteter afspejler dels de forskellige grader af markedssvigt, dels hvor tæt aktiviteten ligger på det kommercielle udnyttelsesstadium. I modsætning til tidligere statsstøtteregler på området er visse innovationsaktiviteter medtaget i kategorien eksperimentel udvikling. Endvidere er systemet med forhøjelser af støtteintensitet blevet forenklet. På grund af en forventet større forekomst af markedssvigt og forventede større positive eksterne virkninger er forhøjelser berettigede for SMV, for samarbejde mellem og med SMV, for grænseoverskridende samarbejde og for offentlige-private partnerskaber (samarbejde mellem virksomheder og offentlige forskningsinstitutioner).

— Støtte til tekniske gennemførlighedsundersøgelser vedrørende F&U&I-projekter har til formål at rette op på et markedssvigt, der er forbundet med mangelfuld og asymmetrisk information. Undersøgelserne anses for at ligge fjernere fra markedet end selve projektet, og derfor kan en forholdsvis høj støtteintensitet accepteres.

— Støtte til SMV's udgifter til industrielle ejendomsrettigheder tager sigte på markedssvigt i forbindelse med positive eksterne virkninger (videnoverførsel). Formålet er at øge SMV's muligheder for at få et tilstrækkeligt stort udbytte og dermed tilskynde dem yderligere til at iværksætte F&U&I.

— Støtte til unge innovative virksomheder er indført for at afbøde markedssvigt, der er forbundet med mangelfuld og asymmetrisk information, som rammer disse virksomheder særlig hårdt, og gør det vanskeligt for dem at opnå finansiering til innovative satsninger.

— Støtte til proces- og organisationsinnovation inden for tjenesteydelser rettes mod markedssvigt, der er forbundet med mangelfuld information og positive eksterne virkninger. Den er beregnet på at løse det problem, at innovation inden for tjenesteydelser ikke altid passer ind i F&U-kategorierne. Innovation inden for tjenesteydelser er ofte en følge af samspil med kunder og markedskontakter snarere end en følge af udnyttelse og anvendelse af eksisterende videnskabelig, teknologisk eller forretningsmæssig viden. Endvidere er der en tendens til, at innovation inden for tjenesteydelser baseres på nye processer og organisationsformer snarere end teknologisk udvikling. I sådanne tilfælde er støtte til proces- og organisationsinnovation inden for tjenesteydelser ikke tilstrækkeligt dækket af F&U-projektstøtte og kræver en yderligere specifik støtteforanstaltning rettet mod de markedssvigt, der udgør en hindring.

— Støtte til rådgivning og support til innovation ydes af innovationsformidlere og rettes mod markedssvigt, der er forbundet med utilstrækkelig formidling af information, eksterne virkninger og manglende koordination. Statsstøtte er en hensigtsmæssig løsning for at tilskynde SMV til at købe sådanne tjenesteydelser og øge udbud af og efterspørgsel efter innovationsformidlernes tjenesteydelser.

— Støtte til lån af højt kvalificeret personale er rettet mod markedssvigt i forbindelse med mangelfuld information på arbejdsmarkedet i EØS. Der er større sandsynlighed for, at højt kvalificeret arbejdskraft i EØS bliver ansat i store virksomheder, fordi det er opfattelsen, at store virksomheder kan tilbyde bedre arbejdsvilkår og en sikrere og mere attraktiv karriere. På den anden side kunne SMV drage fordel af forøget videnoverførsel og innovationskapacitet, hvis de kunne ansætte højt kvalificeret personale til at udføre F&U&I-aktiviteter. At bygge bro mellem store virksomheder eller universiteter og SMV ville også kunne bidrage til at afbøde markedssvigt, der opstår som følge af manglende koordination, og fremme klyngedannelse.

— Støtte til innovationsklynger rettes mod markedssvigt, der er forbundet med koordinationsproblemer, der hæmmer udviklingen af klynger eller begrænser samspillet og videnstrømmen i klyngerne. Statsstøtte kan bidrage til at løse dette problem på to måder: for det første ved at støtte investeringer i åbne og fælles infrastrukturer for innovationsklynger og for det andet ved at støtte dynamikken i klyngerne og således fremme samarbejde, netværksdannelse og læring.

2. Anvendelsesområde og definitioner

2.1. Kapitlets anvendelsesområde

I henhold til de generelle principper i EØS-aftalen kan statsstøtte ikke tillades, hvis støtteforanstaltningen medfører forskelsbehandling i et omfang, som ikke er berettiget netop på grund af støttens karakter af statsstøtte. Med hensyn til F&U&I bør det navnlig understreges, at Tilsynsmyndigheden ikke vil godkende en støtteforanstaltning, der udelukker muligheden for at udnytte F&U&I-resultaterne i andre medlemsstater.

Offentlige myndigheder kan henvende sig til virksomheder for at bestille F&U-aktiviteter eller købe F&U-resultater hos dem. Hvis sådan F&U ikke købes til markedspris, vil det almindeligvis indebære statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Hvis disse kontrakter derimod er tildelt på markedsvilkår, hvilket f.eks. kan komme til udtryk i, at der er gennemført en udbudsprocedure i henhold til gældende direktiver om offentlige indkøb, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (13), indarbejdet i EØS-aftalen ved bilag XVI, punkt 4, ved afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 68/2006 (EUT L 245 af 7.9.2006, s. 22, og EØS-tillæg nr. 44 af 7.9.2006, s. 18), og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (14), indarbejdet i EØS-aftalen ved bilag XVI, punkt 2, ved afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 68/2006 (EUT L 245 af 7.9.2006, s. 22, og EØS-tillæg nr. 44 af 7.9.2006, s. 18), vil Tilsynsmyndigheden normalt antage, at der ikke er tale om statsstøtte ifølge EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Dette kapitel finder anvendelse på støtte til forskning og udvikling og innovation i alle sektorer, der er omfattet af EØS-aftalen. Det finder også anvendelse på sektorer, der er underlagt særlige statsstøtteregler, medmindre andet er bestemt i sådanne regler.

Dette kapitel finder anvendelse på statsstøtte til F&U&I på miljøområdet (15), da der kan udnyttes mange synergier mellem innovation med henblik på kvalitet og produktion og innovation med henblik på optimering af energiudnyttelse, affaldshåndtering og sikkerhed.

Efter ikrafttrædelsen af Kommissionens forordning (EF) nr. 364/2004 af 25. februar 2004 om ændring af forordning (EF) nr. 70/2001 for så vidt angår udvidelse af dens anvendelsesområde til også at omfatte støtte til forskning og udvikling (16), indarbejdet i EØS-aftalen ved bilag XV, punkt 1.f, ved afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 131/2004 (EUT L 64 af 10.3.2005, s. 67, og EØS-tillæg nr. 12 af 10.3.2005, s. 49), er støtte, der ydes til SMV til forskning og udvikling, fritaget fra anmeldelsespligten i henhold til betingelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (17), indarbejdet i EØS-aftalen ved bilag XV, punkt 1.f. EFTA-staterne har imidlertid stadig mulighed for at anmelde en sådan støtte. Hvis de beslutter at foretage anmeldelse, vil dette kapitel fortsat blive anvendt ved vurderingen af således anmeldt støtte.

Selv om personaleudgifter er støtteberettigede i forbindelse med flere af de foranstaltninger, der er omfattet af dette kapitel, og der er indført bestemmelser om støtte til lån af højt kvalificeret personale, falder almindelig støtte til beskæftigelse og uddannelse af forskere fortsat ind under de særlige statsstøtteinstrumenter for beskæftigelses- og uddannelsesstøtte, dvs. for øjeblikket Kommissionens forordning (EF) nr. 68/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på uddannelsesstøtte (18), indarbejdet i EØS-aftalen ved bilag XV, punkt 1.d, ved afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 88/2002 (EUT L 266 af 3.10.2002, s. 37, og EØS-tillæg nr. 49 af 3.10.2002, s. 13), og Kommissionens forordning (EF) nr. 2204/2002 af 12. december 2002 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til beskæftigelse (19), indarbejdet i EØS-aftalen ved bilag XV, punkt 1.g, ved afgørelse truffet af Det Blandede EØF-udvalg nr. 83/2003.

Støtte til forskning og udvikling og innovation, der ydes til kriseramte virksomheder i henhold til kapitel 16 i rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (20), er undtaget fra anvendelsesområdet for dette kapitel.

2.2. Definitioner

Med henblik på dette kapitel gælder følgende definitioner:

a) »små og mellemstore virksomheder«, eller »SMV«, »små virksomheder« og »mellemstore virksomheder«: virksomheder som omhandlet i forordning (EF) nr. 70/2001, indarbejdet i EØS-aftalen ved bilag XV, punkt 1.f, eller andre retsakter, der måtte erstatte nævnte forordning

b) »store virksomheder«: virksomheder, der ikke falder ind under definitionen af små og mellemstore virksomheder;

c) »støtteintensitet«: bruttostøttebeløbet udtrykt i procent af projektets støtteberettigede omkostninger. Alle anvendte tal opgøres inden eventuelt fradrag af skat eller andre afgifter. Hvis støtten ydes som andet end tilskud, udgør støttebeløbet støttens subventionsækvivalent. Støtte, der udbetales i flere rater, tilbagediskonteres til værdien på tildelingstidspunktet. Den rentesats, der anvendes til tilbagediskontering og til beregning af støttebeløbet i forbindelse med lån på lempelige vilkår, er den gældende referencesats på tildelingstidspunktet. Støtteintensiteten beregnes pr. støttemodtager

d) »forskningsinstitution«: en enhed, f.eks. en højere læreanstalt eller et forskningsinstitut, uanset retlig status (offentligretlig eller privatretlig) eller finansieringsform, hvis primære målsætning er at udføre grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udvikling, og formidle resultaterne heraf gennem undervisning, offentliggørelse eller teknologioverførsel; alle fortjenester geninvesteres i lignende aktiviteter, formidling af resultaterne eller undervisning; virksomheder, som kan øve indflydelse på en sådan enhed i deres egenskab af f.eks. aktionærer eller medlemmer, må ikke have privilegeret adgang til enhedens forskningskapacitet eller til de forskningsresultater, der opnås

e) »grundforskning«: forsøgsmæssigt eller teoretisk arbejde hovedsagelig med henblik på erhvervelse af ny viden om de grundlæggende årsager til fænomener og observerbare forhold uden direkte praktisk anvendelse for øje

f) »industriel forskning«: planlagt forskning eller kritiske undersøgelser med henblik på erhvervelse af ny viden og nye færdigheder med det formål at udvikle nye produkter, produktionsmetoder eller tjenesteydelser, eller, med henblik på en mærkbar forbedring af de eksisterende produkter, produktionsmetoder eller tjenesteydelser. Dette omfatter frembringelse af komponenter til komplekse systemer, som er nødvendige for industriel forskning, navnlig til generisk teknologivalidering, dog undtaget prototyper, som er omfattet af punkt g)

g) »eksperimentel udvikling«: erhvervelse, kombination, udformning og anvendelse af eksisterende videnskabelig, teknologisk, kommerciel og anden relevant viden og færdigheder med henblik på at udarbejde planer, projekter eller tegninger for nye, ændrede eller forbedrede produkter, produktionsmetoder eller tjenesteydelser. Dette kan f.eks. også omfatte andre aktiviteter, der er rettet mod konceptmæssig formulering og planlægning og dokumentering af nye produkter, produktionsmetoder eller tjenesteydelser. Aktiviteterne kan endvidere omfatte udarbejdelse af udkast, tegninger, planer og anden dokumentation, forudsat de ikke er beregnet til kommerciel udnyttelse. 1.1.1. Udvikling af kommercielt anvendelige prototyper og pilotprojekter er også omfattet, såfremt prototypen nødvendigvis er det endelige kommercielle produkt, og såfremt den er for kostbar at fremstille til kun at blive brugt til demonstration og validering. Hvis demonstrations- eller pilotprojekterne efterfølgende udnyttes kommercielt, fradrages eventuelle indtægter ved en sådan udnyttelse i de støtteberettigede omkostninger. 1.1.2. Forsøgsproduktionen og testningen af produkter, produktionsmetoder og tjenesteydelser er ligeledes støtteberettigede, forudsat at de ikke kan anvendes eller ændres til at blive anvendt i industrien eller kommercielt. 1.1.3. Eksperimentel udvikling omfatter ikke rutinemæssige eller regelmæssige ændringer af produkter, produktionslinjer, produktionsmetoder, eksisterende tjenesteydelser og anden igangværende virksomhed, selv om sådanne ændringer kan medføre forbedringer

h) »tilbagebetalingspligtigt forskud«: et lån til et projekt, der udbetales i en eller flere rater, og hvor betingelserne for tilbagebetalingen afhænger af resultaterne af F&U&I-projektet

i) »procesinnovation« (21): gennemførelsen af en ny eller væsentlig forbedret produktions- eller formidlingsmetode (herunder betydelige ændringer af teknik, udstyr og/eller software). Mindre ændringer eller forbedringer, en forbedring af produktions- eller servicemulighederne ved tilføjelse af produktions- eller logistiksystemer, der er meget lig dem, der allerede er i brug, stop for anvendelsen af en proces, almindelig udskiftning eller udvidelse af kapitalapparatet, ændringer, der udelukkende skyldes skiftende faktorpriser, tilpasning, regelmæssige sæson-udsving eller andre konjunkturudsving, handel med nye eller væsentligt forbedrede produkter betragtes ikke som innovation

j) »organisationsinnovation« (22): indførelsen af en ny organisationsmetode i virksomhedens forretningspraksis, arbejdspladsorganisation eller eksterne forbindelser. Ændringer af forretningspraksis, arbejdspladsorganisation eller eksterne forbindelser, som er baseret på organisationsmetoder, der allerede er i brug i virksomheden, ændret ledelsesstrategi, fusioner og overtagelser, stop for anvendelsen af en proces, almindelig udskiftning eller udvidelse af kapital-apparatet, ændringer, der udelukkende skyldes skiftende faktorpriser, tilpasning, regelmæssige sæsonudsving eller andre konjunkturudsving, handel med nye eller væsentligt forbedrede produkter betragtes ikke som innovation

k) »højt kvalificeret personale«: forskere, ingeniører, designere og marketingsledere med en uddannelse fra et universitet eller højere læreanstalt og mindst fem års relevant faglig erfaring. Doktorandstudier kan tælle som relevant erhvervserfaring

l) »udstationeret«: midlertidig ansat af en støttemodtager i et vist tidsrum, hvorefter vedkommende har ret til at vende tilbage til sin tidligere arbejdsgiver

m) »innovationsklynger«: grupper af selvstændige virksomheder — innovative nyoprettede virksomheder, små, mellemstore og store virksomheder samt forskningsinstitutioner — der opererer inden for en bestemt sektor og region, og som skal stimulere innovative aktiviteter ved at fremme et intensivt samspil, deling af faciliteter og udveksling af viden og ekspertise samt ved i praksis at bidrage til teknologioverførsel, netværksdannelse og informationsformidling mellem virksomhederne i klyngen. EFTA-staten bør forsøge at skabe en rimelig balance mellem SMV'er og store virksomheder i klyngen og opnå en vis kritisk masse, navnlig gennem specialisering inden for et bestemt felt af F&U&I og under hensyntagen til eksisterende klynger i EFTA-staten og på EØS-plan.

3. Statsstøtte ifølge EØS-aftalens artikel 61, stk. 1

Generelt vil enhver form for finansiering, der opfylder kriterierne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, blive betragtet som statsstøtte. For at give yderligere vejledning gennemgås i det følgende de situationer, der typisk opstår på området forskning, udvikling og innovation.

3.1. Forskningsinstitutioner og innovationsformidlere som modtagere af statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1

Spørgsmålet om, hvorvidt forskningsinstitutioner modtager statsstøtte eller ej, må besvares i overensstemmelse med de almindelige principper for statsstøtte.

I henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og EFTA-Domstolens og fællesskabsdomstolenes retspraksis er offentlig finansiering af forskningsinstitutioners F&U&I-aktiviteter at betragte som statsstøtte, hvis alle betingelser i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, er opfyldt. I henhold til retspraksis kræver det bl.a., at forskningsinstitutionen betragtes som en virksomhed i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Dette afhænger ikke af forskningsinstitutionens retlige status (offentlig- eller privatretlig struktur) eller økonomiske karakter (med eller uden gevinst for øje). Det afgørende for at betegne institutionen som en virksomhed er derimod, om den udøver en økonomisk aktivitet, der består i at udbyde varer og/eller tjenesteydelser på et bestemt marked (23). Derfor falder al offentlig finansiering af økonomiske aktiviteter ind under EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, hvis alle øvrige betingelser er opfyldt.

3.1.1. Offentlig finansiering af ikke-økonomiske aktiviteter

Hvis den samme enhed udfører aktiviteter af såvel økonomisk som ikke-økonomisk karakter, vil den offentlige finansiering af ikke-økonomiske aktiviteter, for at undgå krydssubsidiering af den økonomiske aktivitet, ikke falde ind under EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, hvis de to former for aktiviteter samt deres omkostninger og finansiering klart kan adskilles (24). Som bevis for at omkostningerne er korrekt henført, kan universiteternes og forskningsinstitutionernes årsregnskaber anvendes.

Tilsynsmyndigheden er imidlertid af den opfattelse, at forskningsinstitutioners hovedaktiviteter sædvanligvis er af ikke-økonomisk karakter, navnlig:

— uddannelse med henblik på flere og bedre kvalificerede menneskelige ressourcer

— udførelse af uafhængig F&U med henblik på mere viden og bedre forståelse, herunder F&U-samarbejde

— formidling af forskningsresultater.

Tilsynsmyndigheden er endvidere af den opfattelse, at teknologioverførselsaktiviteter (licensering, oprettelse af spin off-virksomheder eller andre former for videnforvaltning skabt af forskningsinstitutionen) er af ikke-økonomisk karakter, hvis sådanne aktiviteter har en intern karakter (25) og samtlige indtægter herfra geninvesteres i forskningsinstitutionernes hovedaktiviteter (26).

3.1.2. Offentlig finansiering af økonomiske aktiviteter

Hvis forskningsinstitutioner eller andre innovationsformidlere uden gevinst for øje (f.eks. teknologicentre, væksthuse, handelskamre) udøver økonomisk aktivitet, såsom udlån af infrastrukturer, udbud af tjenesteydelser til erhvervsvirksomheder eller kontraktforskning, bør dette ske på sædvanlige markedsbetingelser, og offentlig finansiering af disse økonomiske aktiviteter vil normalt udgøre statsstøtte.

Hvis forskningsinstitutioner eller innovationsformidlere uden gevinst for øje imidlertid kan dokumentere, at den statslige finansiering, de modtager for visse ydelser, i sin helhed er videregivet til slutmodtageren, og at formidleren ikke har draget nogen fordel heraf, anses formidleren ikke nødvendigvis for at have modtaget statsstøtte.

For støtte til slutmodtagerne finder de sædvanlige statsstøtteregler anvendelse.

3.2. Indirekte statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, til virksomheder gennem offentligt finansierede forskningsinstitutioner

I dette afsnit skal det klarlægges, under hvilke omstændigheder virksomheder opnår fordele som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, inden for rammerne af kontraktforskning udført af en forskningsinstitution eller i samarbejde med en forskningsinstitution. For de øvrige forhold i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, finder de sædvanlige regler anvendelse. Navnlig vil det her i overensstemmelse med relevant retspraksis skulle vurderes, hvorvidt forskningsinstitutionens adfærd kan tilskrives staten (27).

3.2.1. Forskning udført for virksomheder (kontraktforskning eller forskningstjenester)

Dette punkt behandler den situation, hvor et projekt udføres af en forskningsinstitution på vegne af en virksomhed. Forskningsinstitutionen yder som opdragstager en tjeneste til virksomheden som opdragsgiver i situationer, hvor i) opdragstageren modtager betaling af en passende godtgørelse for tjenesteydelsen, og ii) opdragsgiveren fastsætter vilkårene og betingelserne for tjenesteydelsen. Opdragsgiveren har typisk ejendomsret over projektresultaterne og løber den økonomiske risiko. Hvis en forskningsinstitution arbejder på en sådan kontrakt, vil der normalt ikke være tale om statsstøtte ydet til virksomheden gennem forskningsinstitutionen, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:

1) forskningsinstitutionen yder tjenesten til markedspris, eller

2) forskningsinstitutionen yder, i fravær af en markedspris, tjenesten til en pris, som afspejler de fulde omkostninger plus en rimelig margen.

3.2.2. Samarbejde mellem virksomheder og forskningsinstitutioner

I et samarbejdsprojekt deltager mindst to partnere i udformningen af projektet, bidrager til gennemførelsen og deler risikoen og udbyttet i forbindelse med projektet.

Hvis samarbejdsprojekter udføres i fællesskab af virksomheder og forskningsinstitutioner, antager Tilsynsmyndigheden, at der ikke ydes indirekte statsstøtte til industripartneren gennem forskningsinstitutionen som følge af gunstige samarbejdsvilkår, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:

1) De deltagende virksomheder afholder samtlige udgifter til projektet.

2) Resultaterne, som ikke giver anledning til intellektuelle ejendomsrettigheder, kan i vidt omfang udbredes til anden side, og alle eventuelle intellektuelle ejendomsrettigheder til F&U&I-resultater, der stammer fra forskningsinstitutionens aktivitet, overdrages fuldstændigt (28) til forskningsinstitutionen.

3) Forskningsinstitutionen modtager fra de deltagende virksomheder en godtgørelse, der svarer til markedsprisen for de intellektuelle ejendomsrettigheder (29), der stammer fra forskningsinstitutionens aktiviteter i forbindelse med projektet, og som er overdraget til de deltagende virksomheder. Godtgørelsen fradrages i eventuelle bidrag fra de deltagende virksomheder til dækning af forskningsinstitutionens udgifter.

Hvis ingen af ovenstående betingelser er opfyld, kan EFTA-staten henholde sig til en individuel vurdering af samarbejdsprojektet (30). Det er også muligt, at der ikke er tale om statsstøtte, hvis vurderingen af kontraktforholdet mellem parterne fører til den konklusion, at eventuelle intellektuelle ejendomsrettigheder til F&U&I-resultaterne og adgangsrettigheder til resultaterne er overgået til de forskellige samarbejdspartnere i et forhold, der afspejler deres respektive interesser, arbejdsindsats og finansielle og andre bidrag til projektet. Hvis betingelserne 1), 2) og 3) ikke er opfyldt, og den individuelle vurdering af samarbejdsprojektet ikke fører til den konklusion, at der ikke er tale om statsstøtte, vil Tilsynsmyndigheden anse den fulde værdi af forskningsinstitutionens bidrag til projektet for at være støtte til virksomhederne.

4. Støttens forenelighed med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b)

Ifølge EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), kan støtte til F&U&I, der fremmer virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse, betragtes som forenelige med EØS-aftalen.

Tilsynsmyndigheden konkluderer, at EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), finder anvendelse, hvis følgende betingelser alle er opfyldt:

1) Den påtænkte støtte vedrører et veldefineret projekt, for så vidt angår vilkårene for gennemførelsen, herunder deltagerne, og målsætningerne. Tilsynsmyndigheden kan også anse en gruppe projekter for at udgøre et samlet projekt.

2) Projektet er af fælleseuropæisk interesse: Det bidrager konkret, klart og synligt til den europæiske interesse. Den fordel, som opnås gennem projektets målsætning, er ikke begrænset til en EFTA-stat eller de EFTA-stater, der gennemfører det, men gælder hele det område, der er omfattet af EØS-aftalen. Projektet udgør et betydeligt fremskridt for de europæiske målsætninger, f.eks. ved at være af stor betydning for Det Europæiske Forskningsrum eller ved at være et førende projekt for den europæiske industri. Det forhold, at projektet gennemføres af virksomheder i forskellige lande, er ikke tilstrækkeligt. Støttens positive virkninger kunne f.eks. vises gennem betydelig overførsel til samfundet, bidrag til forbedring af den europæiske situation vedrørende F&U&I i international sammenhæng, skabelse af nye markeder eller udvikling af nye teknologier. Fordelene ved projektet bør ikke begrænses til kun at gælde den direkte berørte industri, men projektresultaterne bør i videre udstrækning være relevante for og kunne anvendes i økonomien inden for EØS (markeder i forudgående og efterfølgende led, alternative anvendelser i andre sektorer osv.).

(3) Støtten er nødvendig for at nå det tilsigtede mål af fælles interesse og tilskynder til gennemførelse af projektet, som også indebærer en stor risiko. Dette kan påvises ved at undersøge projektets rentabilitet, investeringsbeløbet og likviditetsstrømmene over tid samt ved gennemførlighedsundersøgelser, risikoanalyser og ekspert-udtalelser.

(4) Projektets karakter såvel som omfang er af stor betydning: Det skal være meningsfuldt i forhold til projektets mål og af betydeligt omfang.

Tilsynsmyndigheden vil se mere positivt på anmeldte projekter, hvis de indebærer, at støttemodtageren selv yder et betragteligt bidrag til projektet. Den vil ligeledes se mere positivt på anmeldte projekter, der involverer virksomheder eller forskningsenheder fra et væsentligt antal EØS-stater.

For at give Tilsynsmyndigheden mulighed for at foretage en korrekt vurdering af sagen, skal den fælleseuropæiske interesse påvises konkret: det skal eksempelvis påvises, at projektet giver mulighed for at gøre betydelige fremskridt mod virkeliggørelsen af vigtige europæiske mål.

5. Støttens forenelighed med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c)

Statsstøtte til forskning og udvikling og innovation er forenelig med artikel 61, stk. 3, litra c), i EØS-aftalen, hvis støtten på grundlag af afvejningstesten fører til øgede F&U&I-aktiviteter uden at ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Tilsynsmyndigheden vil se positivt på anmeldelser af støtteforanstaltninger, der understøttes af omhyggelige vurderinger af tidligere lignende støtteforanstaltninger, og som påviser støttens tilskyndelsesvirkning. Følgende foranstaltninger er forenelige i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c).

5.1. Støtte til F&U-projekter

Støtte til F&U-projekter betragtes som forenelige med EØS-aftalen, som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), hvis betingelserne i dette afsnit er opfyldt.

5.1.1. Forskningskategorier

Den del af et forskningsprojekt, hvortil der ydes støtte, skal indgå fuldstændigt i en eller flere af følgende forskningskategorier: grundforskning, industriel forskning, eksperimentel udvikling.

Ved kategoriseringen af forskellige aktiviteter henviser Tilsynsmyndigheden til sin egen praksis og specifikke eksempler og forklaringer opstillet i OECD's Frascati-manual om »The Measurement of Scientific and Technological Activities, Proposed Standard Practice for Surveys on Research and Experimental Development« (31).

Når et forskningsprojekt vedrører forskellige opgaver, skal det angives, om disse opgaver hører hjemme i kategorierne grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udvikling, eller om de slet ikke hører hjemme i nogle af disse kategorier.

Denne kategorisering skal ikke nødvendigvis ske efter et kronologisk mønster fra grundforskning til aktiviteter, der er tættere på markedet. Der er således ikke noget, der kan hindre Tilsynsmyndigheden i at kategorisere en opgave, der udføres sent i projektforløbet, som industriel forskning, samtidig med at den konstaterer, at en aktivitet, der udføres tidligere i projektforløbet, er eksperimentel udvikling eller slet ikke udgør forskning.

5.1.2. Basisstøtteintensiteter

Støtteintensiteten beregnet på grundlag af de støtteberettigede projektomkostninger må ikke overstige:

a) 100 % for grundforskning

b) 50 % for industriel forskning

c) 25 % for eksperimentel udvikling.

Støtteintensiteten skal fastsættes for hver støttemodtager, også når det drejer sig om et projektsamarbejde.

Når der er tale om statsstøtte til et F&U-projekt, der gennemføres i samarbejde med forskningsinstitutioner og virksomheder, kan den samlede støtte i form af direkte statsstøtte til et specifikt forskningsprojekt, og bidrag, såfremt disse udgør støtte (jf. afsnit 3.2), fra forskningsinstitutioner til samme projekt, ikke overstige de gældende støtteintensiteter for hver støttemodtager.

5.1.3. Forhøjelser

De fastsatte lofter for industriel forskning og eksperimentel udvikling kan forhøjes som følger:

a) når støtten tildeles SMV, kan støtteintensiteten forhøjes med 10 procentpoint for mellemstore virksomheder og med 20 procentpoint for små virksomheder

b) op til en maksimal støtteintensitet på 80 %, kan en forhøjelse på 15 procentpoint ydes, hvis (32): i) projektet vedrører et reelt samarbejde mellem mindst to af hinanden uafhængige virksomheder og følgende betingelser er opfyldt: — ingen virksomhed må afholde mere end 70 % af samarbejdsprojektets støtteberettigede omkostninger — projektet skal vedrøre et samarbejde med mindst en SMV, eller være grænseoverskridende, dvs. forsknings- og udviklingsaktiviteterne gennemføres i mindst to forskellige EØS-stater. ii) projektet vedrører et reelt samarbejde mellem en virksomhed og en forskningsinstitution, navnlig som led i samordningen af de nationale politikker for F&U, og følgende betingelser er opfyldt: — orskningsinstitutionen tegner sig for mindst 10 % af projektets støtteberettigede omkostninger — forskningsinstitutionen har ret til at offentliggøre resultaterne af forskningsprojekterne, for så vidt de stammer fra forskning gennemført af den pågældende institution iii) projektresultaterne — udelukkende når der er tale om industriel forskning — gøres bredt tilgængelige via tekniske og videnskabelige konferencer eller offentliggøres i videnskabelige eller tekniske tidsskrifter eller i frit tilgængelige samlinger (databaser, hvor de rå forskningsdata kan læses af alle) eller via software, der er gratis eller har åben kildekode. Med henblik på nr. i) og ii) betragtes underleveranceaftaler ikke som reelt samarbejde. Når der er tale om samarbejde mellem en virksomhed og en forskningsinstitution, finder de maksimale støtteintensiteter og forhøjelser, der er fastsat i dette kapitel, ikke anvendelse på forskningsinstitutionen.

Tabel over støtteintensiteter

Små virksomheder Mellemstore virksomheder Store virksomheder Grundforskning 100 % 100 % 100 % Industriel forskning 70 % 60 % 50 % Industriel forskning der indebærer: — samarbejde mellem virksomheder for store virksomheder: grænseoverskridende samarbejde eller samarbejde med mindst en SMV, eller — samarbejde mellem en virksomhed og en forskningsinstitution, eller — formidling af resultater 80 % 75 % 65 % Eksperimentel udvikling 45 % 35 % 25 % Eksperimentel udvikling der indebærer: — samarbejde mellem virksomheder for store virksomheder, grænseoverskridende samarbejde eller samarbejde med mindst en SMV, eller — samarbejde mellem en virksomhed og en forskningsinstitution 60 % 50 % 40 %

5.1.4. Støtteberettigede omkostninger

Støtteintensiteten vil blive beregnet på grundlag af omkostningerne ved forskningsprojektet, for så vidt som de kan anses for støtteberettigede. Samtlige støtteberettigede omkostninger skal kunne henføres til en specifik F&U-kategori.

Følgende omkostninger er støtteberettigede:

a) personaleudgifter (forskere, teknikere og andet hjælpepersonale i det omfang, de indgår i forskningsprojektet)

b) udgifter til instrumenter og udstyr, i det omfang og i den periode de anvendes til forskningsprojektet. Hvis sådanne instrumenter og sådant udstyr ikke anvendes til forskningsprojektet i hele deres livscyklus, anses kun afskrivningsomkostninger under forskningsprojektets varighed, beregnet på grundlag af god regnskabspraksis, for støtteberettigede

c) udgifter til bygninger og jord, i det omfang og i den periode der gøres brug deraf til forskningsprojektet. Hvad angår bygninger, anses kun afskrivnings-omkostningerne under forskningsprojektets varighed, beregnet på grundlag af god regnskabspraksis, for støtteberettigede. For så vidt angår jord, er omkostningerne ved erhvervelse på forretningsmæssige vilkår eller de faktiske påløbne kapitalomkostninger støtteberettigede

d) udgifter til kontraktforskning, teknisk viden og patenter, der er købt eller indgået licensaftale om hos udenforstående kilder til markedspriser, hvor transaktionen er gennemført på almindelige vilkår og uden noget element af hemmelig samordning, samt udgifter til konsulentbistand og tilsvarende tjenesteydelser, der udelukkende anvendes i forbindelse med forskningsaktiviteten

e) yderligere generalomkostninger, der er direkte knyttet til forskningsprojektet

f) andre driftsudgifter, herunder materialer, forsyninger og lignende produkter, der afholdes i direkte tilknytning til forskningsaktiviteten.

5.1.5. Tilbagebetalingspligtigt forskud

Hvis en EFTA-stat yder et tilbagebetalingspligtigt forskud, der udgør statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, finder følgende regler anvendelse.

Når en EFTA-stat på grundlag af en gyldig metode baseret på tilstrækkeligt verificerbare data, kan påvise, at det er muligt at beregne bruttosubventionsækvivalenten af støtte, der ydes i form af et tilbagebetalingspligtigt forskud, og der således kan udformes en ordning, hvor bruttosubventionsækvivalenten opfylder betingelserne for tilladelig støtteintensitet i henhold til dette afsnit, kan EFTA-staten anmelde ordningen med den dertil hørende metode til Tilsynsmyndigheden. Hvis Tilsynsmyndigheden accepterer metoden og erklærer ordningen for forenelig, kan støtten ydes på basis af bruttosubventionsækvivalenten for det tilbagebetalingspligtige forskud op til de tilladelige støtteintensiteter, der er angivet i dette afsnit.

I alle andre tilfælde udtrykkes det tilbagebetalingspligtige forskud i procent af de støtteberettigede omkostninger; det kan derefter overstige de satser, der er angivet i dette afsnit, hvis følgende regler er overholdt.

For at sætte Tilsynsmyndigheden i stand til at vurdere foranstaltningen, skal de nærmere bestemmelser for tilbagebetaling i tilfælde af et vellykket projekt være fastlagt, ligesom det klart skal være defineret, hvad der betragtes som et vellykket resultat af forskningsaktiviteten. Alle disse elementer skal anmeldes til Tilsynsmyndigheden. Tilsynsmyndigheden undersøger, om definitionen af et vellykket resultat er opstillet på grundlag af en rimelig og forsigtig hypotese.

I tilfælde af et vellykket resultat skal det indgå i foranstaltningen, at forskuddet tilbagebetales med en rentesats, som mindst svarer til den referencesats, der følger af kapitel 34 i retningslinjerne for statsstøtte vedrørende referencesatser, kalkulationsrenter og de rentesatser, der skal anvendes ved tilbagebetaling af ulovlig statsstøtte (33).

Hvis projektets resultater overgår definitionen på et vellykket resultat, bør den pågældende EFTA-stat have ret til at kræve betalinger ud over tilbagebetalingen af forskudsbeløbet, herunder renter i henhold til referencesatsen som fastsat af Tilsynsmyndigheden.

Hvis projektet mislykkes, skal forskuddet ikke nødvendigvis tilbagebetales fuldt ud. I tilfælde af et delvist vellykket resultat vil Tilsynsmyndigheden almindeligvis kræve, at tilbagebetalingen står i et rimeligt forhold til den opnåede succes.

Forskuddet kan dække indtil 40 % af de støtteberettigede omkostninger i forbindelse med projektets eksperimentelle udviklingsfase, og indtil 60 % i forbindelse med den industrielle forskningsfase, og disse støtteintensiteter kan forhøjes.

5.1.6. Skattemæssige foranstaltninger

På grundlag af de beregninger (34), som EFTA-staterne lader indgå i anmeldelsen, går Tilsynsmyndigheden ud fra, at skattemæssige støtteforanstaltninger på F&U&I-området har en tilskyndelsesvirkning ved at anspore virksomhederne til at forøge deres udgifter til F&U&I.

Støtteintensiteten af en skattemæssig statsstøtteforanstaltning på F&U&I-området kan enten beregnes på basis af individuelle F&U&I-projekter, eller, på virksomhedsniveau, som forholdet mellem den samlede skattelettelse og summen af alle støtteberettigede F&U&I-omkostninger i en periode på højst tre på hinanden følgende regnskabsår. I sidstnævnte tilfælde kan den skattemæssige statsstøtteforanstaltning på F&U&I-området uden sondring anvendes på samtlige støtteberettigede F&U&I-aktiviteter. Den gældende støtteintensitet for eksperimentel udvikling må i så fald ikke overskrides (35).

EFTA-staten oplyser på anmeldelsestidspunktet det anslåede antal støttemodtagere.

5.1.7. Matching-klausul

For at hindre faktiske eller mulige direkte eller indirekte fordrejninger af den internationale samhandel kan højere støtteintensiteter end dem, der generelt er fastsat i dette afsnit, godkendes, hvis konkurrenter uden for EØS-aftalens område — direkte eller indirekte — har modtaget (inden for de seneste tre år) eller vil modtage støtte med en tilsvarende intensitet for lignende projekter, programmer, forskning, udvikling eller teknologi. Hvis det er sandsynligt, at fordrejninger af den internationale samhandel vil forekomme efter mere end tre år som følge af den pågældende sektors særlige karakteristika, kan referenceperioden dog forlænges tilsvarende.

I det omfang det er muligt, forelægger den pågældende EFTA-stat Tilsynsmyndigheden tilstrækkelige oplysninger til, at den kan vurdere situationen, navnlig behovet for at tage hensyn til tredjelandskonkurrentens konkurrencefordel. Hvis Tilsynsmyndigheden ikke har beviser for den tildelte eller påtænkte støtte, kan den også basere sin beslutning på indicier.

5.2. Støtte til tekniske gennemførlighedsundersøgelser

Støtte til tekniske gennemførlighedsundersøgelser som forberedelse til industriel forskning eller eksperimentel udvikling er forenelig med EØS-aftalen som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), forudsat at støtteintensiteten beregnet på grundlag af undersøgelsesomkostningerne ikke overstiger følgende støtteintensiteter:

a) for SMV, 75 % for undersøgelser som forberedelse til industrielle forskningsaktiviteter og 50 % for undersøgelser som forberedelse til eksperimentelle udviklingsaktiviteter

b) for store virksomheder, 65 % for undersøgelser som forberedelse til industrielle forskningsaktiviteter og 40 % for undersøgelser som forberedelse til eksperimentelle udviklingsaktiviteter.

5.3. Støtte til SMV's udgifter til industrielle ejendomsrettigheder

Støtte til SMV's udgifter til opnåelse og validering af patenter og andre industrielle ejendomsrettigheder er forenelig med EØS-aftalen i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), med samme støtteniveau, som ville kunne godkendes som F&U-støtte til de forskningsaktiviteter, der førte til de pågældende industrielle ejendomsrettigheder.

Følgende omkostninger er støtteberettigede:

a) alle omkostninger forud for tildelingen af rettigheden i den første retsinstans, herunder omkostningerne ved udarbejdelse, indgivelse og opfølgning af ansøgningen samt omkostningerne ved at indgive fornyet ansøgning, før rettigheden er tildelt

b) oversættelse og andre omkostninger forbundet med at opnå eller validere rettigheden i andre retsinstanser

c) omkostninger ved at hævde rettigheden under den officielle behandling af ansøgningen og eventuelle indsigelser, også når sådanne omkostninger opstår, efter at rettigheden er tildelt.

5.4. Støtte til unge innovative virksomheder

Støtte til unge innovative virksomheder er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), forudsat at følgende betingelser er opfyldt (36):

a) støttemodtageren er en lille virksomhed, der har eksisteret i mindre end seks år på tidspunktet for ydelse af støtten, og

b) støttemodtageren er en innovativ virksomhed på grundlag af et af følgende kriterier: i) EFTA-staten kan ved hjælp af en evaluering, der udføres af en ekstern sagkyndig, helst på grundlag af en forretningsplan, godtgøre, at støttemodtageren inden for en overskuelig fremtid vil udvikle produkter, tjenesteydelser eller produktionsmetoder, som er teknologisk nye eller væsentligt forbedrede sammenlignet med den nyeste teknologi inden for den pågældende industri i EØS-området, og som indebærer en risiko for teknologisk eller industriel fiasko, eller ii) støttemodtagerens udgifter til F&U udgør mindst 15 % af de samlede driftsudgifter i mindst et af de tre år forud for støttetildelingen, eller i tilfælde af en nystartet virksomhed uden allerede afsluttede regnskaber, i revisionen af det indeværende regnskabsår, som attesteret af en ekstern revisor.

c) støtten overstiger ikke 1 mio. EUR. Støtten må ikke overstige 1,25 mio. EUR i regioner omfattet af undtagelsesbestemmelsen i EØS-aftalens 61, stk. 3, litra c).

Støttemodtageren kan kun modtage støtte én gang i løbet af den periode, virksomheden opfylder betingelserne for at blive betragtet som en ung innovativ virksomhed. Støtten kan kumuleres med anden støtte ifølge dette kapitel, med støtte til forskning og udvikling og innovation ifølge gruppefritagelsen i forordning (EF) nr. 364/2004, indarbejdet i EØS-aftalen ved bilag XV, punkt 1.f, eller en anden forordning, som måtte erstatte denne, og med støtte godkendt af Tilsynsmyndigheden ifølge retningslinjerne for risikokapital.

Støttemodtageren kan først modtage anden statsstøtte end F&U&I-støtte eller risikokapitalstøtte tre år efter, at der er bevilget støtte til nye innovative virksomheder.

5.5. Støtte til proces- og organisationsinnovation inden for tjenesteydelser

Innovation inden for tjenesteydelsesaktiviteter falder ikke altid ind under de forskningskategorier, der er defineret i afsnit 5.1, men er typisk mindre systematisk og kommer ofte i stand gennem kundekontakt, efterspørgsel på markedet, udnyttelse og anvendelse af forretningsmæssige eller organisatoriske modeller og praksis fra mere innovative sektorer eller fra andre lignende kilder.

Støtte til proces- og organisationsinnovation inden for tjenesteydelser er forenelig med EØS-aftalen som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), med en maksimal støtteintensitet på 15 % for store virksomheder, 25 % for mellemstore virksomheder og 35 % for små virksomheder. Store virksomheder er kun berettiget til sådan støtte, hvis de samarbejder med SMV inden for den støttede aktivitet, således at de samarbejdende SMV påtager sig mindst 30 % af de samlede støtteberettigede omkostninger.

Rutinemæssige eller regelmæssige ændringer af produkter, produktionslinjer, produktionsprocesser, eksisterende tjenesteydelser eller andre igangværende transaktioner, selv om disse ændringer indebærer forbedringer, berettiger ikke til statsstøtte.

Følgende betingelser skal være opfyldt:

a) Organisationsinnovation skal altid være relateret til anvendelse og udnyttelse af informations- og kommunikationsteknologier (ikt) med henblik på ændring af organisationen.

b) Innovationen skal formuleres som et projekt med udpegning af en kvalificeret projektleder samt fastsættelse af projektomkostninger.

c) Det støttede projekt skal resultere i udviklingen af en standard, en forretningsmodel, en metode eller et koncept, som systematisk kan reproduceres, eventuelt certificeres og patenteres.

d) Proces- eller organisationsinnovationen skal være ny eller væsentligt forbedret sammenlignet med den nyeste udvikling inden for den pågældende industri i EØS-området. EFTA-staterne kan påvise nyhedsværdien for eksempel ved hjælp af en præcis beskrivelse af innovationen og en sammenligning med de nyeste proces- eller organisationsteknikker anvendt af andre virksomheder inden for samme industri.

e) Proces- eller organisationsinnovationen skal indebære en klar risiko. EFTA-staten kan påvise denne risiko for eksempel ved hjælp af: projektomkostninger i forhold til omsætningen, den tid, der er nødvendig til udvikling af den nye proces, forventede fordele ved procesinnovationen sammenlignet med projektomkostningerne, risiko for at slå fejl.

De støtteberettigede omkostninger er de samme som for støtte til F&U-projekter (jf. afsnit 5.1). Når det drejer sig om organisationsinnovation, dækker udgifterne til instrumenter og udstyr dog kun udgifterne til ikt-instrumenter og -udstyr.

5.6. Støtte til innovationsrådgivning og til innovationssupport

Støtte til innovationsrådgivning og innovationssupport er forenelig med EØS-aftalen i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), forudsat at hver af følgende betingelser er opfyldt:

1) Modtageren er en SMV.

2) Støttebeløbet overstiger ikke 200 000 EUR pr. modtager inden for en given treårig periode (37).

3) Tjenesteyderen er certificeret på nationalt eller europæisk plan. Hvis tjeneste-yderen ikke er certificeret på nationalt eller europæisk plan, kan støtten ikke overstige 75 % af de støtteberettigede omkostninger.

4) Modtageren skal anvende statsstøtten til at købe tjenesterne til markedsprisen (eller hvis tjenesteyderen er en organisation uden gevinst for øje, til en pris, der afspejler de fulde omkostninger plus en rimelig margen).

Følgende omkostninger er støtteberettigede:

— vedrørende innovationsrådgivning følgende omkostninger: ledelsesrådgivning, teknologisk bistand, tjenesteydelser i tilknytning til teknologioverførsel, uddannelse, konsulentbistand i forbindelse med erhvervelse og beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og handel med sådanne rettigheder og konsulentbistand i forbindelse med indgåelse af licensaftaler samt rådgivning vedrørende brug af standarder

— vedrørende innovationssupport følgende omkostninger: kontorer, databanker, tekniske biblioteker, markedsundersøgelser, laboratorieanvendelser, kvalitetsmærkning, afprøvning og certificering.

Hvis tjenesteyderen er en organisation uden gevinst for øje, kan støtten ydes i form af en prisreduktion som differencen mellem den betalte pris og markedsprisen (eller en pris, der afspejler de fulde omkostninger plus en rimelig margen). I så fald indfører EFTA-staten et system, der sikrer gennemsigtigheden for de fulde omkostninger ved innovationsrådgivning og innovationssupport, samt for den pris, støttemodtageren betaler, så den modtagne støtte kan måles og overvåges.

5.7. Støtte til lån af højt kvalificeret personale

Støtte til lån af højt kvalificeret personale udstationeret fra en forskningsinstitution eller en stor virksomhed til en SMV er forenelig med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), forudsat at følgende betingelser er opfyldt:

Det udstationerede personale må ikke erstatte andet personale, men skal ansættes i en ny funktion i den støttemodtagende virksomhed og have været ansat i mindst to år i den forskningsinstitution eller store virksomhed, der udstationerer det pågældende personale. Det udstationerede personale skal arbejde med F&U&I-aktiviteter i den støttemodtagende SMV.

Støtteberettigede omkostninger er alle personaleudgifter til lån og ansættelse af højt kvalificeret personale, herunder udgifter til rekrutteringsbureauer samt et mobilitetstillæg til det udstationerede personale. Den maksimale støtteintensitet er på 50 % af de støtteberettigede omkostninger i højst tre år pr. virksomhed og pr. person, der lånes.

Denne ordning dækker ikke konsulentomkostninger (betaling for den tjeneste, som en ekspert yder, uden at vedkommende er ansat i virksomheden), som er omfattet af reglerne for støtte til SMV'er (38).

5.8. Støtte til innovationsklynger

Der kan ydes investeringsstøtte til etablering, udbygning og aktivering af innovationsklynger udelukkende til den retlige enhed, der driver innovationsklyngen. Denne enhed skal have ansvaret for at styre deltagelsen i og adgangen til klyngens lokaler, faciliteter og aktiviteter. Adgang til klyngens lokaler, faciliteter og aktiviteter må ikke begrænses, og de gebyrer, der opkræves for brug af klyngens faciliteter og for deltagelse i klyngens aktiviteter skal afspejle de faktiske omkostninger.

Sådan støtte kan ydes til følgende faciliteter:

— uddannelsesfaciliteter og forskningscentre

— frit tilgængelige forskningsinfrastrukturer: laboratorium, testfacilitet

— bredbåndsinfrastruktur.

Den maksimale støtteintensitet er 15 %.

Hvis støtten tildeles en SMV, skal de maksimale intensiteter forhøjes med 20 procentpoint for støtte til en lille virksomhed og med 10 procentpoint for støtte til en mellemstor virksomhed.

De støtteberettigede omkostninger skal være knyttet til investeringer i jord, bygninger, maskiner og udstyr.

Der kan tildeles driftsstøtte til klyngeaktivering til den retlige enhed, der driver innovationsklyngen. En sådan støtte skal være midlertidig og i princippet degressiv, så den tilskynder til, at priserne inden for et rimeligt tidsrum kommer til at afspejle omkostningerne.

Støtten kan ydes degressivt over en periode på højst fem år. Støtteintensiteten kan være indtil 100 % det første år, men skal derefter lineært nedsættes til en nulsats ved udgangen af det femte år. For ikke-degressiv støtte er varigheden begrænset til fem år, og intensiteten kan højst udgøre 50 % af de støtteberettigede omkostninger. I behørigt begrundede tilfælde og på grundlag af overbevisende dokumentation fremlagt af den anmeldende EFTA-stat kan der ydes støtte til klyngeaktivering for en længere periode, dog højst ti år.

De støtteberettigede omkostninger er personale- og administrationsudgifter i tilknytning til følgende aktiviteter:

— markedsføring af klyngen for at tiltrække deltagelse fra nye virksomheder

— styring af klyngens frit tilgængelige faciliteter

— tilrettelæggelse af uddannelsesprogrammer, workshops og konferencer for at understøtte udvekslingen af viden og netværksdannelsen mellem klyngens medlemmer.

Ved anmeldelse af investeringsstøtte eller støtte til aktivering af en klynge skal EFTA-staten fremlægge en analyse af innovationsklyngens tekniske specialisering, udviklingsmulighederne i regionen, eksisterende forskningskapacitet, tilstedeværelsen af andre klynger i EØS-området med lignende formål og klyngeaktiviteternes potentielle markedsvolumen.

Sager, hvor EFTA-staterne finansierer innovationsinfrastrukturer, der skal drives på et frit tilgængeligt grundlag inden for forskningsinstitutioner uden gevinst for øje, bør vurderes i forhold til bestemmelserne i afsnit 3.1.

6. Støttens tilskyndelsesvirkning og nødvendighed

Statsstøtte skal have en tilskyndelsesvirkning, dvs. den skal få støttemodtageren til at ændre adfærd, således at modtageren øger sit aktivitetsniveau for F&U&I. Som følge af støtten bør F&U&I-aktiviteterne øges i omfang, udbredelse, afholdte udgifter og hastighed.

Efter Tilsynsmyndighedens opfattelse har støtten ingen tilskyndelsesvirkning for støttemodtageren i de tilfælde, hvor F&U&I-aktiviteten (39) allerede er påbegyndt, inden støttemodtageren har ansøgt om støtte hos de nationale myndigheder.

Hvis det støttede F&U&I-projekt ikke er påbegyndt inden ansøgningen, er det Tilsynsmyndighedens opfattelse, at kriteriet om tilskyndelsesvirkning automatisk er opfyldt for følgende foranstaltninger:

— projektstøtte og gennemførlighedsundersøgelser, hvor støttemodtageren er en SMV, og støttebeløbet er lavere end 7,5 mio. EUR for et projekt pr. SMV

— støtte til SMV's udgifter til industrielle ejendomsrettigheder

— støtte til unge innovative virksomheder

— støtte til innovationsrådgivning og til innovationssupportydelser

— støtte til lån af højt kvalificeret personale.

For alle andre foranstaltninger (40) vil Tilsynsmyndigheden kræve, at den anmeldende EFTA-stat påviser en tilskyndelsesvirkning.

For at efterprøve, om den påtænkte støtte tilskynder den støttemodtagende virksomhed til at ændre adfærd, så den øger F&U&I-indsatsen, skal EFTA-staterne fremlægge en ex-ante evaluering af den forøgede F&U&I-indsats for alle individuelle foranstaltninger, der vurderes af Tilsynsmyndigheden på grundlag af en analyse, hvor en situation uden støtte sammenlignes med en situation med støtte. Følgende kriterier kan anvendes sammen med andre relevante kvantitative og/eller kvalitative faktorer, der oplyses af den EFTA-stat, der har indgivet anmeldelsen:

— Forøgelse af projektomfang: forøgelse af de samlede projektomkostninger (uden reducerede udgifter for støttemodtageren sammenholdt med en situation uden støtte), forøgelse af antal medarbejdere, der beskæftiger sig med F&U&I-aktiviteter

— Forøgelse af projektets udbredelse: flere forventede projektresultater, mere ambitiøst projekt påvist ved en større sandsynlighed for et videnskabeligt eller teknologisk gennembrud eller en større risiko for fiasko (navnlig i forbindelse med den større risiko forbundet med forskningsprojektet, projektets langsigtede karakter og usikkerhed omkring resultaterne)

— Forøgelse af tempo: kortere tid til at afslutte projektet sammenholdt med samme projekt gennemført uden støtte

— Forøgelse af samlet beløb til F&U&I: forøgelse af støttemodtagerens samlede udgifter til F&U&I; ændringer i projektbevillingerne (uden tilsvarende nedgang i andre projekters bevillinger), forøgelse af støttemodtagerens udgifter til F&U&I i forhold til den samlede omsætning.

Hvis det kan påvises, at støtteforanstaltningen har en betydelig virkning for mindst ét af disse elementer i betragtning af en virksomheds normale adfærd i den pågældende sektor, vil Tilsynsmyndigheden normalt konkludere, at den påtænkte støtte har en tilskyndelsesvirkning.

Hvis Tilsynsmyndigheden foretager en detaljeret vurdering af en individuel foranstaltning, kan disse indikatorer eventuelt være utilstrækkelige til at påvise en tilskyndelsesvirkning, og det kan blive nødvendigt at fremlægge supplerende dokumentation for Tilsynsmyndigheden.

Ved vurderingen af en støtteordning anses betingelserne vedrørende tilskyndelsesvirkning for at være opfyldt, hvis EFTA-staten har forpligtet sig til først at yde individuel støtte under den godkendte støtteordning, når den har kontrolleret, at der foreligger en tilskyndelsesvirkning, og til at indsende årlige rapporter om gennemførelsen af den godkendte støtteordning. I de årlige rapporter skal EFTA-staten påvise, hvordan den har vurderet støttens tilskyndelsesvirkning, før støtten blev givet, ved hjælp af ovennævnte kvantitative og kvalitative indikatorer.

7. Foreneligheden af støtte underlagt en detaljeret vurdering

Tilsynsmyndigheden anser en øget F&U&I-aktivitet i EØS-området for at være af fælles interesse, da foranstaltningerne kan forventes at bidrage væsentligt til vækst, velstand og bæredygtig udvikling. Tilsynsmyndigheden anerkender, at statsstøtte kan spille en positiv rolle i den forbindelse, forudsat at den er rettet mod de rigtige målgrupper og giver virksomhederne den rette tilskyndelse til at øge F&U&I. Statsstøtte kan dog også føre til væsentlig konkurrencefordrejning, hvilket der må tages hensyn til.

7.1. Foranstaltninger underlagt en detaljeret vurdering

Tilsynsmyndigheden foretager en mere detaljeret vurdering af følgende foranstaltninger, da de indebærer en større risiko for konkurrencefordrejning.

Foranstaltninger omfattet af en gruppefritagelsesforordning:

— alle sager, som anmeldes til Tilsynsmyndigheden på grund af en pligt til at anmelde støtte individuelt, som foreskrevet i gruppefritagelsesforordningen.

Foranstaltninger omfattet af dette kapitel:

Når støtten overstiger følgende beløb:

— for projektstøtte (41) og gennemførlighedsundersøgelser: — hvis projektet overvejende består i grundforskning (42), 20 mio. EUR pr. virksomhed pr. projekt/gennemførlighedsundersøgelse — hvis projektet overvejende består i industriel forskning (43), 10 mio. EUR pr. virksomhed pr. projekt/gennemførlighedsundersøgelse — for alle øvrige projekter, 7,5 mio. EUR pr. virksomhed pr. projekt/gennemførlighedsundersøgelse

— for proces- eller organisationsinnovation inden for tjenesteydelser, 5 mio. EUR pr. projekt pr. virksomhed

— for innovationsklynger (pr. klynge) 5 mio. EUR.

Formålet med den detaljerede vurdering er at sikre, at store støttebeløb til F&U&I ikke fordrejer konkurrencen i et omfang, der strider mod den fælles interesse, men at støtten faktisk bidrager til den fælles interesse. Det er tilfældet, når fordelene ved statsstøtte i form af mere F&U&I opvejer den skadelige virkning for konkurrencen og samhandelen.

Den detaljerede vurdering er proportional og afhænger af, hvor konkurrenceforvridende sagen er. Når der foretages en detaljeret vurdering, er det derfor ikke ensbetydende med, at det er nødvendigt at indlede en formel undersøgelsesprocedure, selv om det kan være tilfældet for visse foranstaltninger.

Forudsat at EFTA-staterne er samarbejdsvillige og tilvejebringer tilstrækkelige oplysninger rettidigt, vil Tilsynsmyndigheden også gøre sit bedste for at fuldføre undersøgelsen rettidigt.

7.2. Metode for den detaljerede vurdering: F&U&I-kriterier for økonomisk vurdering af visse individuelle sager

I det følgende giver Tilsynsmyndigheden en vejledende beskrivelse af, hvilken form for oplysninger den eventuelt vil anmode om, og hvilken metode den vil anvende i forbindelse med foranstaltninger underlagt en detaljeret vurdering. Vejledningen skal medvirke til at skabe gennemsigtighed og forudsigelighed for Tilsynsmyndighedens beslutninger og begrundelserne herfor med henblik på at skabe retssikkerhed.

Den detaljerede vurdering foretages på grundlag af følgende positive og negative elementer, som anvendes i tillæg til kriterierne i afsnit 5. I nogle tilfælde er støttens form og målsætning afgørende for, i hvilket omfang elementerne anvendes og med hvilken vægt. Tilsynsmyndighedens vurdering vil stå i forhold til risikoen for konkurrencefordrejning. Det vil sige, at analysens omfang afhænger af sagens art. Det er derfor ikke særlig sandsynligt, at statsstøtte til aktiviteter langt fra markedet vil give anledning til en meget omfattende undersøgelse.

EFTA-staterne opfordres til at tilvejebringe alle de oplysninger, som de mener, kan være nyttige for vurderingen af sagen. EFTA-staterne opfordres navnlig til at tage hensyn til tidligere vurderinger af statsstøtteordninger eller støtteforanstaltninger, til den støtte-ydende myndigheds konsekvensanalyser, til risikovurderinger, til finansielle rapporter, til interne forretningsplaner, som enhver virksomhed bør udarbejde for store projekter, til ekspertudtalelser og til andre undersøgelser vedrørende F&U&I.

7.3. Støttens positive virkninger

Det forhold, at støtten tilskynder virksomheder til at forfølge en F&U&I-indsats i EØS-området, som de ellers ikke ville have indladt sig på, udgør det væsentligste positive element ved vurderingen af støttens forenelighed.

I den forbindelse vil Tilsynsmyndigheden især være opmærksom på følgende:

— nettoforøgelsen af virksomhedens F&U&I-indsats

— foranstaltningens bidrag til den samlede forbedring af den pågældende sektors F&U&I-niveau

— foranstaltningens bidrag til forbedring af F&U&I-situationen i EØS-området i international sammenhæng.

7.3.1. Markedssvigt

Som anført i afsnit 1 kan det være nødvendigt at yde statsstøtte for at øge F&U&I i en given økonomi, men kun i det omfang markedet ikke selv formår at give et optimalt resultat. Visse former for markedssvigt lægger som bekendt en dæmper på det samlede F&U&I-niveau i EØS-området. Alle virksomheder og sektorer i økonomien udsættes imidlertid ikke i samme grad for sådanne markedssvigt. I forbindelse med foranstaltninger, som underkastes en detaljeret vurdering, bør EFTA-staten derfor sørge for at oplyse om, hvorvidt støtten relaterer til et generelt markedssvigt med hensyn til F&U&I i EØS-området eller til et særligt tilfælde af markedssvigt.

Afhængig af det særlige tilfælde af markedssvigt tager Tilsynsmyndigheden hensyn til følgende:

— Videnoverførsel: den forventede informationsformidling; den erhvervede videns specificitet, tilgængelig beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder.

— Mangelfuld og asymmetrisk information: risiko og forskningens kompleksitet, behov for ekstern finansiering, støttemodtagerens mulighed for at opnå ekstern finansiering.

— Mangelfuld koordinering: antal samarbejdende virksomheder, samarbejdets intensitet, samarbejdspartnernes afvigende interesser, problemer med udformning af aftaler, tredjemands problemer med at koordinere samarbejdet.

For statsstøtte rettet mod F&U&I-projekter og aktiviteter i støtteberettigede områder vil Tilsynsmyndigheden tage følgende i betragtning: i) ulemper forårsaget af afsides beliggenhed eller andre regionale særpræg, ii) specifikke lokaløkonomiske data, sociale og/eller historiske grunde til det lave niveau for F&U&I-aktivitet sammenlignet med de relevante gennemsnitlige data og/eller situationen på nationalt og/eller EØS-niveau, alt efter omstændighederne, og iii) eventuelle andre relevante indikatorer, der viser en øget grad af markedssvigt.

7.3.2. Velegnet instrument

Statsstøtte til F&U&I kan i medfør af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), og som en undtagelse fra det generelle forbud mod statsstøtte godkendes, når den er nødvendig for at nå et mål af fælles interesse. Et vigtigt element i afvejningstesten er at vurdere, om og i hvilket omfang statsstøtte til F&U&I kan betragtes som et velegnet instrument til at øge F&U&I-aktiviteter, da andre, mindre konkurrencefordrejende instrumenter måske kan føre til samme resultat.

Ved analysen af støttens forenelighed lægger Tilsynsmyndigheden særlig vægt på eventuelle konsekvensanalyser, som EFTA-staten har foretaget for den påtænkte foranstaltning. Foranstaltninger, for hvilke EFTA-staten har overvejet andre politiske løsninger, og for hvilke fordelene ved at anvende et selektivt instrument som statsstøtte er bekræftet og fremlagt for Tilsynsmyndigheden, anses for at være egnede instrumenter.

7.3.3. Støttens tilskyndelsesvirkning og nødvendighed

Når statsstøtte til F&U&I analyseres, er det vigtigste aspekt at undersøge foranstalt-ningens tilskyndelsesvirkning. At kortlægge tilskyndelsesvirkningen svarer til at vurdere, om den påtænkte støtte vil tilskynde virksomheder til gøre en F&U&I-indsats, som de ellers ikke ville have gjort.

I afsnit 6 er opstillet en række indikatorer, som EFTA-staterne kan anvende til at påvise en tilskyndelsesvirkning. Når en foranstaltning gennemgår en detaljeret vurdering, vil Tilsynsmyndigheden dog kræve, at støttens tilskyndelsesvirkning underbygges mere detaljeret for at undgå unødig konkurrencefordrejning.

I tillæg til indikatorerne i afsnit 6 vil Tilsynsmyndigheden tage hensyn til følgende forhold i sin analyse:

— Beskrivelse af den tilsigtede ændring: Den adfærdsændring, som statsstøtten i den anmeldte sag søger at tilskynde til, skal beskrives nøje (iværksættelse af nyt projekt, udbygget projekts omfang, udstrækning eller tempo).

— Kontrafaktisk analyse: Adfærdsændringen skal identificeres ved kontrafaktisk analyse: Hvad ville den tilsigtede aktivitets omfang være med og uden støtte? Forskellen mellem de to scenarier anses for at være en konsekvens af støtteforanstaltningen og er udtryk for tilskyndelsesvirkningen.

— Rentabilitet: Hvis det for en virksomhed ikke i sig selv ville være rentabelt at iværksætte et projekt, men det ville skabe store fordele for samfundet, er det mere sandsynligt, at støtten har tilskyndelsesvirkning. De sædvanlige vurderingsmetoder i den pågældende industri kan anvendes til at evaluere projektets samlede rentabilitet (eller mangel på samme) (44).

— Investering og pengestrømsanalyse over tid: Stor initialinvestering, begrænset likviditetsadgang og udsigt til en forholdsvis stor del af pengestrømmene langt ude i fremtiden betragtes som positive elementer i vurderingen af tilskyndelsesvirkningen.

— Risici forbundet med forskningsprojektet: Risikovurderingen baseres f.eks. på gennemførlighedsundersøgelser, risikoanalyser og ekspertudtalelser, og der ses navnlig på forhold som investeringens uigenkaldelighed, sandsynligheden for kommerciel fiasko, risikoen for, at projektet bliver mindre produktivt end forventet, risikoen for, at projektets gennemførelse underminerer andre aktiviteter, og risikoen for, at projektomkostningerne underminerer virksomhedens økonomiske levedygtighed. For statsstøtte rettet mod F&U&I-projekter eller aktiviteter i støtteberettigede områder vil Tilsynsmyndigheden tage ulemper forårsaget af afsides beliggenhed eller andre regionale særpræg i betragtning, når disse påvirker forskningsprojektets risikoniveau i negativ retning.

— Løbende evaluering: Foranstaltninger med planlagte (begrænsede) pilotprojekter eller klart angivne delmål, der medfører, at projektet afbrydes, hvis det slår fejl, og hvor der indgår en offentlig tilgængelig efterfølgende kontrol, vil blive vurderet mere positivt, hvad angår tilskyndelsesvirkning.

7.3.4. Støttens proportionalitet

Uafhængigt af kriterierne i afsnit 5 bør de pågældende EFTA-stater forelægge følgende supplerende oplysninger:

— Åben udvælgelsesprocedure: I tilfælde af mange (potentielle) ansøgere til et F&U&I-projekt i en EFTA-stat, er der større sandsynlighed for, at kravet om proportionalitet opfyldes, hvis projektet tildeles på grundlag af gennemsigtige, objektive og ikke-diskriminerende kriterier.

— Minimumsstøtte: EFTA-staterne skal forklare, hvordan det tildelte beløb er beregnet, for at sikre, at det er begrænset til det strengt nødvendige.

7.4. Analyse af fordrejningen af konkurrence- og samhandelsvilkårene

Statsstøtte til F&U&I kan påvirke konkurrenceforholdene på to planer: i) konkurrencen i innovationsforløbet, dvs. konkurrencen på F&U&I-området i led forud for produktmarkederne, og ii) konkurrencen på produktmarkederne, hvor F&U&I-resultaterne udnyttes.

Når Tilsynsmyndigheden vurderer støtteforanstaltningens negative virkninger, vil den koncentrere analysen af konkurrencefordrejningen om F&U&I-støttens forventede virkning for konkurrencen mellem virksomheder på de berørte produktmarkeder. Tilsynsmyndigheden vil se alvorligere på de risici for konkurrence- og samhandelsvilkårene, der med en vis sandsynlighed vil forekomme i en forudsigelig fremtid.

Påvirkningen af konkurrencen i innovationsforløbet er relevant, i det omfang den må forventes at indvirke på resultatet af konkurrencen på det fremtidige produktmarkedet. I visse tilfælde handles der med selve resultatet af F&U&I, f.eks. i form af intellektuelle ejendomsrettigheder, på såkaldte teknologimarkeder, f.eks. gennem patentlicenser. I sådanne tilfælde kan Tilsynsmyndigheden også tage støttens virkning på konkurrencen på teknologimarkederne i betragtning.

F&U&I-aktiviteter har en vidtrækkende dynamisk indvirkning på produktmarkeder, og analysen er derfor fremadrettet. Ofte vil den samme innovationsaktivitet være forbundet med mange fremtidige produktmarkeder. I så fald undersøges statsstøttens virkning på den pågældende række markeder.

F&U&I-støtte kan fordreje konkurrencen på produktmarkeder på tre forskellige måder:

1) F&U&I-støtten kan fordreje markedsdeltagernes dynamiske tilskyndelse til at investere (fortrængningseffekt).

2) F&U&I-støtten kan skabe eller opretholde en stærk markedsstilling.

3) F&U&I-støtten kan fastholde en ineffektiv markedsstruktur.

Statsstøtte kan også have negative virkninger for samhandelen i EØS-området. Når F&U&I-støtten fortrænger konkurrenter, kan støtteforanstaltningerne ændre handelsstrømmene og medføre udflytninger.

7.4.1. Fordrejning af den dynamiske tilskyndelse

Den største betænkelighed ved F&U&I-støtte til virksomheder er, at støtten fordrejer konkurrenters dynamiske tilskyndelse til at investere. Når en virksomhed modtager støtte, er der generelt større sandsynlighed for, at virksomheden opnår gode F&U&I-resultater, og at den derfor vil styrke sin stilling på produktmarkedet fremover. Den styrkede stilling kan få førende konkurrenter til at begrænse deres oprindelige investeringsplaner (fortræng-ningseffekt).

Tilsynsmyndigheden vil i sin analyse tage følgende forhold i betragtning:

— Støttebeløb: Der er større sandsynlighed for en væsentlig fortrængningseffekt, hvis støtteforanstaltningerne omfatter store beløb. Støttebeløbets virkning vil blive målt i forhold til de samlede private F&U-udgifter i sektoren og det beløb, de vigtigste markedsdeltagere bruger.

— Ringe afstand til markedet/støttekategori: Jo mere støtteforanstaltningen er rettet mod F&U&I-aktiviteter tæt på markedet, jo større er risikoen for fortrængning.

— Åben udvælgelsesprocedure: Tilsynsmyndigheden vil indtage et mere positivt standpunkt, hvis støtten ydes på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende kriterier.

— Hindringer for udtræden: Der er større sandsynlighed for, at konkurrenter bevarer (eller måske endda udvider) deres investeringsplaner, når der er betragtelige hindringer for at træde ud af innovationsforløbet. Det kan være tilfældet, når mange af konkurrenternes tidligere investeringer er fastlåst i et særligt F&U&I-forløb.

— Tilskyndelse til at konkurrere om et fremtidigt marked: F&U&I-støtte kan medføre, at støttemodtagerens konkurrenter afstår fra at konkurrere om et fremtidigt marked, fordi støttens fordele (i form af teknologisk forspring eller i form af timing) begrænser deres muligheder for at udnytte det fremtidige marked.

— Produktdifferentiering og konkurrencens intensitet: Når produktinnovation hovedsagelig drejer sig om at udvikle differentierede produkter (f.eks. i forhold til bestemte varemærker, standarder, teknologier, forbrugergrupper), er der mindre sandsynlighed for, at konkurrenterne påvirkes. Det samme gælder, hvis der er mange aktive konkurrenter på markedet.

7.4.2. Markedsstyrke

F&U&I-støtte kan fordreje konkurrencevilkårene ved at øge eller opretholde markedsstyrken på produktmarkeder. Markedsstyrken er udtryk for evnen til at påvirke markedspriserne, produktionen, udvalget og kvaliteten af varer og tjenester og andre konkurrenceparametre på markedet over en længere periode til skade for forbrugerne. Tilsynsmyndigheden vurderer markedsstyrken, inden der ydes støtte, og den ændring i markedsstyrken, der kan forventes som følge af støtten.

Tilsynsmyndigheden er navnlig betænkelig ved de F&U&I-foranstaltninger, som gør det muligt for støttemodtageren at overføre eller styrke en markedsposition på eksisterende produktmarkeder til fremtidige produktmarkeder. For så vidt angår markedsstyrke, vil Tilsynsmyndigheden derfor sandsynligvis ikke have konkurrencemæssige betænkeligheder på markeder, hvor den enkelte støttemodtagers markedsandel ikke overstiger 25 %, og på markeder, hvor markedskoncentrationen ifølge Herfindahl-Hirschman-indekset (HHI) ikke overstiger 2000.

Tilsynsmyndigheden vil i sin analyse tage følgende forhold i betragtning:

— Støttemodtagerens markedsstyrke og markedsstrukturen: Når modtageren allerede har en dominerende stilling på et produktmarked, kan støtteforanstaltningen styrke denne dominans ved yderligere at svække det konkurrencemæssige pres, som konkurrenterne kan lægge på støttemodtageren. Statsstøtteforanstaltninger kan på lignende vis have stor virkning på oligopolistiske markeder, hvor der kun findes få aktive markedsdeltagere.

— Hindringer for markedsadgang: På F&U&I-området kan der være væsentlige hindringer for nye deltageres adgang til markedet. Der kan være tale om retlige hindringer (navnlig intellektuelle ejendomsrettigheder), stor- og samdriftsfordele, manglende adgang til netværk og infrastruktur samt andre strategiske hindringer for adgang eller ekspansion.

— Købermagt: En virksomheds markedsstyrke kan også begrænses af købernes stilling på markedet. Tilstedeværelsen af stærke købere kan hindre, at der opnås en stærk stilling på markedet, hvis der er sandsynlighed for, at køberne vil søge at bevare tilstrækkelig konkurrence på markedet.

— Udvælgelsesforløbet: Tilsynsmyndigheden er betænkelig ved støtteforanstaltninger, som gør det muligt for virksomheder med en stærk stilling på markedet at påvirke udvælgelsesforløbet, f.eks. ved i forløbet at have ret til at anbefale virksomheder eller ved at have indflydelse på valg af forskningsretninger på en måde, der ubegrundet miskrediterer alternativer.

7.4.3. Fastholdelse af ineffektive markedsstrukturer

F&U&I-støtte, der ikke er målrettet, kan fremme ineffektive virksomheder og dermed føre til markedsstrukturer, hvor mange markedsdeltagere langt fra opererer effektivt. Tilsynsmyndigheden vurderer i sin analyse, om støtten ydes på markeder med overkapacitet, til industrier i tilbagegang eller følsomme sektorer. Det er mindre sandsynligt, at der vil være betænkeligheder forbundet med situationer, hvor statsstøtten til F&U&I sigter mod at ændre sektorens vækstdynamik, navnlig ved at indføre ny teknologi.

7.5. Afvejning og beslutning

På baggrund af ovennævnte positive og negative forhold afvejer Tilsynsmyndigheden virkningerne af foranstaltningen og afgør, om de heraf følgende fordrejninger påvirker handelsforholdene negativt i et omfang, der strider mod den fælles interesse. Analysen baseres i hvert enkelt tilfælde på en overordnet vurdering af de forventede positive og negative virkninger af statsstøtten. Tilsynsmyndigheden anvender af den årsag ikke automatisk kriterierne i afsnit 7.3 og 7.4, men foretager en overordnet vurdering på grundlag af proportionalitetsprincippet.

Tilsynsmyndigheden kan vælge ikke at gøre indsigelse over for den anmeldte støtteforanstaltning uden at iværksætte den formelle undersøgelsesprocedure eller kan efter den formelle undersøgelsesprocedure, der er fastsat i artikel 6 i del II i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, afslutte proceduren med en beslutning i medfør af nævnte protokols artikel 7. Hvis den træffer en betinget beslutning i henhold til artikel 7, stk. 4, i del II i protokol nr. 3, kan den navnlig knytte følgende betingelser til beslutningen for at begrænse fordrejningerne og virkningen på samhandelen og sikre proportionalitet:

— lavere støtteintensiteter end de maksimale intensiteter i henhold til afsnit 5, herunder tilbagebetalingsmekanismer og andre betingelser for tilbagebetaling af tilbagebetalingspligtige forskud

— udbredelse af resultater, samarbejde og anden pligtig adfærd

— adskillelse af regnskaber for at undgå krydssubsidiering fra et marked til et andet, når støttemodtageren er aktiv på flere markeder

— ingen diskriminering af andre potentielle støttemodtagere (reducere selek-tiviteten).

8. Kumulering

Med hensyn til kumulering gælder de støttelofter, der er fastsat i dette kapitel, uanset om projektstøtten finansieres fuldt ud ved hjælp af statsmidler eller delvis af Fællesskabet, undtagen når det specifikt drejer sig om og er begrænset til de betingelser, der er opstillet for fællesskabsfinansiering under rammeprogrammerne for forskning og teknologisk udvikling vedtaget i overensstemmelse med henholdsvis afsnit XVIII i EF-traktaten og afsnit II i Euratom-traktaten.

Når udgifter, som er berettiget til F&U&I-støtte, er helt eller delvis berettiget til støtte til andre formål, omfattes den fælles del af det mest fordelagtige loft i henhold til de relevante regler. Denne begrænsning gælder ikke støtte, der ydes i henhold til kapitel 10.B i retningslinjerne for statsstøtte til fremme af risikokapitalinvesteringer i små og mellemstore virksomheder (45).

F&U&I-støtte må ikke kumuleres med de minimis-støtte til de samme støtteberettigede udgifter for at omgå de maksimale støtteintensiteter, der er fastlagt i dette kapitel.

9. Afsluttende bestemmelser

9.1. Rapportering og overvågning

9.1.1. Årlige rapporter

I overensstemmelse med kravene i artikel 21, stk. 1, i del II i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen og artikel 5 i EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning 195/04/KOL (46), skal EFTA-staterne fremlægge årlige rapporter for Tilsynsmyndigheden.

Ud over kravene i de nævnte bestemmelser skal de årlige