STATSSTØTTE (95-021 Norge) (97/C 45/04)

Meddelelse fra EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen til andre EFTA-stater, EU-medlemsstater og interesserede parter vedrørende støtte i forbindelse med den norske regerings finansiering af Arcus-gruppen.

Ved beslutning 194/96/KOL af 30. oktober 1996, som er gengivet i hovedtræk i det følgende, indledte EFTA-Tilsynsmyndigheden proceduren efter artikel 1, stk. 2, i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen. Der er fremsendt en kopi af beslutningen til den norske regering.

»I. SAGSFREMSTILLING

Klagen

Ved brev af 22. december 1995 (ref. 95-7344 A) modtog EFTA-Tilsynsmyndigheden en klage vedrørende værdiansættelsen af aktiver, som var overført fra A/S Vinmonopolet til Arcus-gruppen (¹).

Klageren mener, at aktiverne formodentlig er værdiansat 1,5 mia. nkr. for lavt i Arcus-gruppens åbningsbalance. Dette beløb anses for at være sammenligneligt med en økonomisk fordel på 150 mio. nkr. pr. år. Klageren frygter, at denne påståede fordel kan anvendes til at underbyde udenlandske producenters priser på det norske marked, på eksportmarkedet samt i konkurrence med grossister på det norske marked. Det kan føre til en situation, hvor Arcus-gruppens konkurrenter i fremtiden er udelukket fra loyal konkurrence og derved fra det norske marked for distribution af alkoholiske drikke.

Blandt Arcus-gruppens økonomiske aktiviteter er også distribution af lægemidler. Ifølge klageren er den økonomiske virkning derfor ikke begrænset til produktion og distribution af alkoholiske drikke.

Klageren oplyser, at Arcus-gruppens konkurrenter (både udenlandske producenter og grossister etableret i Norge) skal betale markedsværdien for hele deres kapital - herunder ejendomme og produktionsanlæg, medens det ikke er tilfældet for Arcus-gruppen, da selskabet ikke behøver at opnå en normal forrentning af de anvendte aktivers reale værdi. Klageren mener derfor, at den norske regerings finansiering af Arcus-gruppen udgør statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Baggrund

Som svar på Tilsynsmyndighedens begrundede udtalelse af 30. december 1994 besluttede det norske parlament den 13. juni 1995 bl.a. at udskille A/S Vinmonopolets produktions- og distributionsaktiviteter fra detailhandelsmonopolet samt at ophæve selskabets eneret på import, eksport og grossistvirksomhed i forbindelse med alkoholiske drikke. Man regnede med, at de korrigerende foranstaltninger over for overtrædelser, som blev påtalt i den begrundede udtalelse, ville være afsluttet ved udgangen af 1995.

I løbet af 1995 blev Tilsynsmyndigheden dog kontaktet af økonomiske beslutningstagere, som udtrykte deres bekymring over ny lovgivning og en ny markedsorganisation. Ved brev af 23. november 1995 (ref. 95-6773 D) udbad Tilsynsmyndigheden sig fuldstændige oplysninger om lovgivning og administrative ændringer fra den norske regering. I brevet udtryktes også bekymring over de korrigerende foranstaltninger, som var under forberedelse, og de norske myndigheders opmærksomhed blev især henledt på konkurrencereglerne i EØS-aftalens artikel 53-64.

Ved brev af 6. december 1995 (ref. 95-6989 D) underrettede Tilsynsmyndigheden den norske regering om, at myndigheden havde modtaget oplysninger, som tydede på, at Arcus-gruppen måske var ved at modtage offentlig støtte. Den norske regering blev mindet om EFTA-staternes forpligtelse til at underrette Tilsynsmyndigheden i så god tid, at den kan afgive sine bemærkninger til eventuelle planer om at tildele eller ændre støtte. Hvis sådanne planer ikke anmeldes, vil støtten anses for at være ulovlig, hvilket kan føre til, at Tilsynsmyndigheden kræver den tilbagebetalt. Brevet nævnte også arten af oplysninger, som Tilsynsmyndigheden ville anses for relevante for en bedømmelse af, hvorvidt der var tale om statsstøtte.

De norske myndigheder svarede i brev af 4. januar 1996 (ref. 96-11 A), at de ikke mente, at de aktiver, der var overført til Arcus-gruppen, var værdiansat for lavt, og at de derfor ikke var forpligtet til at underrette Tilsynsmyndigheden. De norske myndigheder lovede dog at fremsende nærmere oplysninger til Tilsynsmyndigheden.

Dette blev fulgt op med et brev af 11. marts 1996 (ref. 96-1362 A), hvormed Tilsynsmyndigheden modtog en kopi af en fortrolig rapport udarbejdet af Deloitte & Touche (herefter kaldet D& T-rapporten) om værdiansættelser og fastlæggelse af åbningsbalancer for udskillelse af A/S Vinmonopolet (²).

Tilsynsmyndigheden fremsendte i brev af 1. april 1996 (ref. 96-1374 D) en kopi af den klage, der henvises til i denne beslutning, til de norske myndigheder og bad dem fremsætte deres bemærkninger til klagerens påstande. Tilsynsmyndigheden bad i samme brev Norge om at fremsende bestemte yderligere oplysninger. Svarbrevet fra de norske myndigheder blev modtaget den 22. maj 1996 (ref. 96-2662 A).

Arcus-gruppen

Arcus-selskabsgruppen blev etableret af A/S Vinmonopolet i september 1995.

Der udførtes en værdiansættelse af A/S Vinmonopolet, som tog hensyn til den forudsete udskillelse og overførsel til Arcus-gruppen af det, der svarede til A/S Vinmonopolets produktionssektor. A/S Vinmonopolets aktiekapital og anden egenkapital blev delt i forhold til værdien af de aktiver, der skulle forblive i detailhandelsmonopolet, og dem, der skulle udskilles. Værdiansættelsen af de aktiver, der skulle overføres til Arcus-gruppen, førte til en beslutning om at nedskrive A/S Vinmonopolets aktiekapital med 700 mio. nkr. Aktiverne blev overført til Arcus-selskaberne i bytte for aktier. Den bogførte værdi af Arcus-gruppen blev sat til 357 mio. nkr. Den formelle udskillelse fra A/S Vinmonopolet fandt sted den 2. januar 1996, da Arcus AS's aktiekapital blev overført fra A/S Vinmonopolet til industri- og energiministeriet. Åbningsbalancerne (i mio. nkr.) for Arcus-gruppen er vist nedenfor (³):

>TABELPOSITION>

Den norske regering erkendte (4), at der ville være behov for en omstrukturering af de nye selskaber efter 70 år i en monopolsituation. I disse selskabers forretningsplaner regnes derfor bl.a. med en nedskæring i bemandingen på 250 mandår. Visse omstruktureringsomkostninger var medtaget i A/S Vinmonopolets regnskaber for 1995, og Arcus-selskaberne modtog ca. 226 mio. nkr. fra A/S Vinmonopolet til dækning af omstruktureringsomkostninger.

Arcus-gruppen består af aktieselskaber med hver deres bestyrelse. Ifølge de norske myndigheder omfatter den interne omkostningsdeling leje af kontorer og produktionsanlæg samt alle andre typer omkostninger.

Der var den 1. januar 1996 endnu ikke udstedt nogen tilladelser til distribution, eksport og import af alkoholiske drikke. Arcus Distribusjon AS påbegyndte derfor sine aktiviteter i 1996 i en faktisk monopolsituation i en overgangsperiode (5). I løbet af 1996 har andre distributører fået tilladelse til import, eksport og distribution af alkoholiske drikke. Arcus Distribusjon AS er dog stadig langt den største distributør af vin og spiritus på det norske marked. Arcus Produkter AS har eneret på produktion af spiritus i Norge.

Bemærkninger og andre oplysninger fra Norge

De norske myndigheder har i deres brevveksling med Tilsynsmyndigheden fremført yderligere forklaringer og oplysninger om ovennævnte værdiansættelse og transaktioner.

Udskillelsen af Arcus-gruppen fra A/S Vinmonopolet blev administreret af social- og sundhedsministeriet, som blev rådgivet af en gruppe med repræsentanter fra tre andre ministerier.

Aftalen med Deloitte og Touche vedrørende værdiansættelsen af A/S Vinmonpolet blev indgået af social- og sundhedsministeriet, der på daværende tidspunkt var den ansvarlige myndighed. De norske myndigheder siger, at firmaet vandt kontrakten i konkurrence med en række andre uafhængige revisor- og rådgivningsfirmaer.

Den metode, der blev valgt til værdiansættelsen af A/S Vinmonopolet, kaldes nutidsværdimetoden. De norske myndigheder har oplyst, at alle tilbudsgivere agtede at anvende denne metode. De tilføjer, at social- og sundhedsministeriet ikke var i stand til at bedømme resultatet af en nutidsværdiberegning på forhånd, og at denne metode derfor ikke blev valgt med henblik på at fastlægge bestemte værdier i åbningsbalancen.

Forudsætningerne for en beregning efter nutidsværdimetoden blev også diskuteret i styringsgruppen.

De norske myndigheder siger, at anvendelsen af realiseringsværdier blev overvejet, da man skulle vælge værdiansættelsesmetode. De påpeger, at en anvendelse af realiseringsværdier ikke er det samme som en værdiansættelse efter genanskaffelsesværdimetoden. Denne anses ikke for anvendelig som grundlag for vurdering af et selskabs åbningsbalance, jf. artikel 2-4 i den norske aktieselskabslov, som siger, at tildeling af aktier mod andet end kontante penge skal ansættes til »realværdien«.

Selv om udskillelsen i begyndelsen var betinget af fortsat drift, ville de norske myndigheder overveje en værdiansættelse af selskabet, hvori bestemte aktiviteter blev afviklet. Materialer og inventar, som ikke skulle bruges længere, kunne f.eks. ansættes til realiseringsværdien. Der var dog ikke taget nogen beslutning om at lukke dele af selskabet, og de mener derfor ikke, at det ville have været muligt at inkludere en eventuel omstrukturering i åbningsbalancen.

De mener desuden, at en værdiansættelse af selskabet udelukkende på grundlag af realiseringsværdien ville give et forkert billede af de faktiske økonomiske forhold. Ethvert salg af A/S Vinmonopolet ville have medført betydelige omkostninger og finansielle forpligtelser. Der henvises til omkostninger i forbindelse med afskedigelser, annullering af kontrakter osv., som skal medtages ved en vurdering af realiseringsværdien for et selskab i drift.

De norske myndigheder hævder, at en værdiansættelse af den korrekte værdi for Arcus A/S vil være behæftet med betydelige usikkerhedsmomenter, uanset om man anvender realiseringsværdien eller nutidsværdien.

Nutidsværdimetoden blev valgt, fordi åbningsbalancerne blev godkendt på grundlag af fortsat drift og dermed fremtidige indtægter. De norske myndigheder mener, at metoder, som baserer sig på regnskabsresultater, kun kan anvendes, hvis de pågældende selskaber er blevet handlet og kan anses for sammenlignelige både med hensyn til risiko og forventet vækst. Af indlysende årsager var der ingen sammenlignelige oplysninger til rådighed, og nutidsværdimetoden var derfor det naturligste valg.

De norske myndigheder forklarer, at beregningerne, som værdiansættelsen bygger på, viser, at markedsværdien (357 mio. nkr.) er betydeligt lavere end den bogførte værdi i A/S Vinmonopolets regnskaber; med andre ord kan den fremtidige cashflow ikke forventes at give en tilfredsstillende forrentning af den bogførte værdi ved økonomiske aktiviteter i den nye markedssituation, som Arcus-gruppen befinder sig i. Arcus-selskabernes åbningsbalance afspejler derfor det værditab (700 mio. nkr.), der er en følge af tabte markedsandele sammenlignet med en monopolsituation samt nye driftsforhold.

Der henvises også til den norske regerings erklærede politik om at holde alkoholforbruget i Norge på et så lavt niveau som muligt for at mindske de skadelige virkninger af et overdrevet alkoholforbrug. På baggrund af disse usikkerhedsfaktorer mener de norske myndigheder, at værdiansættelsen af selskabet skal være konservativ.

De norske myndigheder mener generelt, at en beregning af værdien forudsætter en objektiv værdiansættelse; dvs. hvad en tredjepart ville være villig til at betale for en virksomhed. De mener dog, at dette alternativ ikke finder anvendelse i denne sag. Som følge heraf skulle man ved beregning af realværdien være forsigtig ved beregningen og anvendelsen af aktiverne i åbningsbalancen. Transaktionerne, i dette tilfælde tildeling af aktier mod andet end kontante penge, har fundet sted mellem nært forbundne selskaber. De mener derfor ikke, at der findes et pålideligt skøn over, hvad en tredjemand ville være villig til at betale for selskaberne. Der henvises til artikel 2-4 i den norske aktieselskabslov, til forsigtighedsprincippet, som er omhandlet i artikel 31 i Rådets fjerde direktiv og til revisorerklæringen i henhold til artikel 2-9, stk. 2, i den norske selskabslov.

De norske myndigheder konkluderer, at på grundlag af skøn fra uafhængige rådgivere, blev værdiansættelsen af Arcus-gruppen udført i god tro og på samme måde, som en markedsinvestor ville have gjort ved en lignende investering.

De norske myndigheder har dog efter anmodning fra Tilsynsmyndigheden forelagt et skøn over likvidationsværdien af selskaberne og aktiverne, som er på 387 mio. nkr. De tal, som likvidationsværdien bygger på, er vist nedenfor:

>TABELPOSITION>

De norske myndigheder finder ikke, at likvidationsværdien på 387 mio. nkr. afviger særlig meget fra Arcus' åbningsbalance på 357 mio. nkr. Når man tager usikkerheden ved den type beregninger samt, hvad de kalder den lille forskel i disse to skøn, i betragtning, mener de norske myndigheder, at de ved overførslen af aktiver til Arcus-gruppen har handlet, som en kommerciel sælger ville have gjort i en lignende situation.

I ovennævnte værdiansættelse af jord og ejendomme på 355 mio. nkr. henvises til et skøn over deres nettosalgsværdi, som er afgivet af en uafhængig vurderingsmand. Vurderingsmanden anslog ejendommenes potentielle årlige lejeindtægtet til 75 mio. nkr. Det fremgår af D& T-rapporten, at selskabernes forventede indtægter ikke ville sætte dem i stand til at betale en sådan husleje.

De mest moderne produktionsanlæg i Oslo har kapacitet til at overtage produktionsaktiviteterne i Bergen og Trondheim (6). En centralisering af produktionsaktiviteterne i Oslo ville derfor medføre en betydelig besparelse. Arcus ville i så fald også nyde godt af salgsindtægter eller, alternativt, lejeindtægter fra ejendommene i Bergen og Trondheim. Den samlede salgsværdi anslås til 155 mio. nkr.

De norske myndigheder siger, at Arcus-selskabernes anlægsaktiver er nødvendige for at fortsætte produktions- og distributionsaktiviteterne, samt at der ikke er nogen planer om at frasælge vigtige anlægsaktiver i øjeblikket. De har på den anden side underrettet Tilsynsmyndigheden om, at et salg af nogle af Arcus-gruppens anlægsaktiver, som f.eks. jord og bygninger, kræver en bestyrelses- og generalforsamlingsbeslutning, jf. artikel 8-7 og 8-20 i den norske aktieselskabslov; at Arcus AS ikke behøver regeringens samtykke til et salg; og at indtægterne fra et sådant salg tilfalder Arcus AS.

II. VURDERING

Anvendelse af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1

I henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, er enhver støtte, som ydes af EU-medlemsstater, EFTA-stater eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med EØS-aftalen i det omfang, den påvirker samhandelen mellem de kontraherende parter.

Arcus Produkter AS konkurrerer med andre EØS-virksomheder, som producerer og tapper alkoholiske drikke som vin og spiritus, dvs. produkter, som handles i hele det område, der er omfattet af EØS-aftalen.

Arcus Distribusjon AS beskæftiger sig med distribution af alkoholiske drikke og til en vis grad lægemidler. Der er en udbredt handel med produkterne, og der findes konkurrenter, som udbyder de samme tjenester, både i Norge og i andre dele af det område, der er omfattet af EØS-aftalen.

Enhver støtte til finansiering af Arcus-gruppen vil derfor true med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen inden for det område, der er omfattet af EØS-aftalen, og dermed udgøre støtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Både offentlige og private virksomheder inden for lignende sektorer og i sammenlignelige økonomiske situationer skal i henhold til sektion 20.3, punkt 1, i procedurereglerne og de materielle regler vedrørende statsstøtte vedtaget af Tilsynsmyndigheden den 19. januar 1994 (7) (retningslinjerne for statsstøtte) behandles ens med hensyn til finansiering. Hvis offentlige midler imidlertid ydes på gunstigere vilkår (dvs. på billigere økonomiske vilkår), end en privat ejer ville yde midler til en privat virksomhed i en tilsvarende finansiel og konkurrencemæssig situation, får den offentlige virksomhed en fordel, som private virksomheder ikke ville kunne opnå fra deres ejere. Hvis den gunstigere tilførsel af offentlige midler ikke bliver behandlet som støtte og bedømt efter en af undtagelserne i aftalen, er princippet om neutral behandling af offentlige og private virksomheder overtrådt.

I henholdt til sektion 20.3, punkt 3, i retningslinjerne for statsstøtte er det ikke vigtigt, om den kapital, der indskydes i den offentlige virksomhed, kommer direkte fra staten eller indirekte fra statslige holdingselskaber eller andre offentlige virksomheder; den er alligevel omfattet af artikel 61, stk. 1. Transaktionerne vedrørende finansieringen af Arcus-gruppen kan derfor kaldes tilførsel af offentlige midler.

Tilsynsmyndigheden går ved sin vurdering i henhold til sektion 20.3, punkt 4, i retningslinjerne for statsstøtte ud fra »det markedsøkonomiske investorprincip«. Tilsynsmyndigheden skal derfor undersøge »navnlig, om en privat virksomhed ud fra udsigterne til rentabel drift under lignende omstændigheder ville have foretaget en sådan kapitalforhøjelse, idet der herved skal ses bort fra ethvert socialt, politisk eller regionalt hensyn til den pågældende sektor (8)«.

Tilsynsmyndigheden er i henhold til sektion 20.3, punkt 2, i retningslinjerne for statsstøtte forpligtet til at anvende »det markedsøkonomiske investorprincip« »som grundlag for at bestemme, om der foreligger støtte, og, hvis dette er tilfældet, til at måle støttens størrelse«.

Værdiansættelse af aktiver, der er overført fra A/S Vinmonopolet

En for lav værdiansættelse af aktiverne, der er overført fra A/S Vinmonopolet, vil udgøre støtte til Arcusgruppen, hvis det viser sig, at disse selskaber har fordel af ikke at skulle betale den fulde pris for et aktiv, der købes af staten.

I klagerens vurdering af værdiansættelsen, som påstås at være 1,5 mia. nkr. for lav, henvises bl.a. til investeringer, som A/S Vinmonopolet har gennemført i de senere år, og til størrelse og beliggenhed af Arcus-gruppens ejendomme og bygninger i Oslo, Bergen og Trondheim.

Tilsynsmyndigheden bestrider ikke rigtigheden af visse observationer, som klageren henviser til. Klagerens skøn er dog baseret på for spinkle oplysninger til at kunne accepteres som realværdien af de aktiver, der er overført til Arcus-gruppen.

Tilsynsmyndigheden har gennemgået de forklaringer og oplysninger, som de norske myndigheder har forelagt.

Tilsynsmyndigheden bestrider ikke rigtigheden af bl.a. at anvende nutidsværdimetoden ved en »going concern«-vurdering af fremtidig cashflow for Arcus-gruppen.

Tilsynsmyndigheden har bemærket, at selv om anerkendte revisor- og rådgivningsfirmaer medvirkede ved værdiansættelsen af A/S Vinmonopolet, så blev udførelsen af beregningerne ikke desto mindre overvåget af en styringsgruppe med repræsentanter fra fire ministerier. Styringsgruppen havde det endelige ansvar for rapporten. Resultaterne af beregninger på grundlag af nutidsværdimetoden, som de præsenteres i D& T-rapporten, kan derfor ikke anses for at være en uafhængig vurdering.

Ifølge D& T-rapporten ville en centralisering af aktiviteterne i Oslo potentielt medføre store besparelser og salgsindtægter for Arcus-gruppen eller alternativt lejeindtægter fra ejendommene i Bergen og Trondheim. Det viser tydeligt, at den skønnede værdi på 357 mio. nkr. henviser til en beregning, som er baseret på en struktur for Arcus-gruppen, der ikke kan anses for optimal. Tilsynsmyndigheden kan på nuværende tidspunkt ikke acceptere, at en rational markedsøkonomisk investor ville have godtaget en værdiansættelse, som ikke bygger på det fordelagtigste økonomiske alternativ.

Tilsynsmyndigheden kan desuden på nuværende tidspunkt ikke acceptere, at en værdiansættelse, som udelukkende er baseret nutidsværdimetoden, ville være tilstrækkelig til at bestemme den frie markedsværdi af de aktiver, der blev overført til Arcus-gruppen. Selv om metoden i enkelte tilfælde måske fører til en forholdsvis korrekt selskabsværdi, må det erkendes, at den kun vurderer et selskabs nutidsværdi ud fra en skønnet fremtidig cashflow fra driften. Metoden fører derfor til et nominelt beløb, som ikke nødvendigvis repræsenterer den frie markedsværdi af bestemte aktiver som f.eks. de ejendomme og bygninger, der blev overført til Arcus-gruppen.

Tilsynsmyndigheden har bemærket flere andre forhold, som sår yderligere tvivl om, hvorvidt Arcus-gruppens åbningsbalance var fastsat korrekt:

- En uafhængig vurderingsmand har anslået værdien af ejendomme og bygninger til 355 mio. nkr. Værdien af udstyr anslås desuden at være 70 mio. nkr. Derimod er anlægsaktivernes samlede værdi kun sat til 175 mio. nkr. i Arcus AS's åbningsbalance.

- Det erkendes i D& T-rapporten, at Arcus-selskabernes overskud sandsynligvis ikke kan dække markedslejen for ejendommene i Oslo, Bergen og Trondheim (9).

- Likvidationsværdien anses normalt for at være et selskabs mindsteværdi. Den likvidationsværdi, som Norge er nået frem til, er dog 30 mio. nkr. højere end Arcus-gruppens bogførte værdi. Selv om tilsynsmyndigheden har noteret sig, at de norske myndigheder anser forskellen for at være lille, har den også bemærket, at de norske myndigheder bl.a. ikke har forelagt overbevisende baggrundsmateriale for deres skøn over omkostninger i forbindelse med afskedigelser osv. (406 mio. nkr.). Det kan derfor ikke udelukkes, at en nærmere undersøgelse viser, at forskellen er større end 30 mio. nkr.

Fastsættelsen af en markedsværdi for et selskab vil altid indeholde subjektive og vanskelige elementer. Tilsynsmyndigheden må derfor acceptere, at enhver metode til værdiansættelse af aktiver, der handles mellem nært forbundne selskaber, er behæftet med usikkerhed.

Tilsynsmyndigheden er dog på nuværende tidspunkt ikke overbevist om, at de skøn, der er forelagt af den norske regering, repræsenterer, hvad en sagkyndig, interesseret køber ville anse for at være den reale værdi og være villig til at betale for de aktiver, der blev overført til Arcus-gruppen. Tilsynsmyndigheden finder derfor, at der er behov for en yderligere undersøgelse af Arcus-gruppens realiseringsværdi og selskabernes »going concern«-værdi for at kunne fastlægge deres værdi korrekt.

Finansiering til dækning af omstruktureringsomkostninger

Tilsynsmyndigheden godtager, at skiftet fra en monopolsituation til et konkurrencepræget marked for distribution af alkoholiske drikke kan have begrundet en ny værdiansættelse af A/S Vinmonopolets aktiver. Tilsynsmyndigheden godtager også, at udskillelsen kan have medført visse omstruktureringsomkostninger for A/S Vinmonopolet, som Arcus AS måske skal betale, bl.a. omkostninger vedrørende lovfæstede forpligtelser over for tidligere ansatte i A/S Vinmonpolet.

Afskedigelsesgodtgørelser og førtidspensioner, som betales direkte til afskedigede medarbejdere, betragtes ikke som statsstøtte i henhold til artikel 61, stk. 1, for så vidt selskabet ikke er indblandet. Hvis offentlige midler derimod anvendes til at støtte omstruktureringer inden for bestemte industrier eller selskaber, kan der være tale om statsstøtte på grund af den selektive måde, støtten anvendes på.

De forpligtelser, som et firma selv har i henhold til arbejdsmarkedslovgivning eller overenskomster med fagforeninger om at betale afskedigelsesgodtgørelser og/eller førtidspension, er en del af de normale omkostninger, som et firma selv skal udrede. Derfor må ethvert tilskud fra staten til disse omkostninger anses for at være støtte. Det gælder, uanset hvordan firmaet modtager støtten. I det omfang, finansieringen fra A/S Vinmonopolet til Arcus AS til dækning af omstruktureringsomkostninger kun anvendes til dækning af omkostninger i forbindelse med A/S Vinmonopolets kontraktlige forpligtelser over for tidligere ansatte, skal denne del ikke regnes for statsstøtte.

Hvis det bliver nødvendigt at undersøge, om der er tale om statsstøtte, som er kommet enkelte tidligere medarbejdere i A/S Vinmonopolet til gode, vil Tilsynsmyndigheden imidlertid være positivt indstillet i de tilfælde, hvor det kan påvises, at støtten medfører økonomiske fordele ud over dem, der er i firmaets interesse, ved at lette strukturelle tilpasninger og formindske sociale vanskeligheder.

Ud over støtte til dækning af omkostninger i forbindelse med fratrædelsesgodtgørelser og førtidspensioner gives der ofte støtte i forbindelse med særlige omstruktureringstilfælde, f.eks. til efteruddannelse, rådgivning og praktisk hjælp til at finde arbejde, bistand ved flytning samt faglig uddannelse og bistand til medarbejdere, som starter egen virksomhed. Tilsynsmyndigheden ser altid positivt på denne form for støtte.

Tilsynsmyndigheden har derimod principielle indvendinger mod støtte til driftsformål. Det vil f.eks. være tilfældet, hvis en del af finansieringen anvendes til at styrke Arcus-gruppen finansielt eller anvendes på anden vis til ulempe for gruppens konkurrenter. Det samme gør sig gældende, hvis finansiering beregnet til omstrukturering kan anvendes til at dække omkostningerne ved nye forpligtelser over for Arcus-gruppens ansatte, da disse omkostninger ville være normale omkostninger, som et firma selv skal udrede.

Tilsynsmyndigheden har dog ikke, som sagen forholder sig i øjeblikket, modtaget oplysninger, som viser, at de norske myndigheder har pålagt Arcus-gruppen nogen restriktioner med hensyn til anvendelsen af de 226 mio. nkr. fra A/S Vinmonopolet. Da der ikke foreligger nogen oplysninger om restriktioner vedrørende Arcus-gruppens brug af disse midler, lader det til, at de kan anvendes til at dække driftsomkostninger.

På grundlag af de foreliggende oplysninger må Tilsynsmyndigheden derfor konkludere, at de 226 mio. nkr. fra A/S Vinmonopolet til dækning af omstruktureringsomkostninger må anses for at være statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Undtagelser

Hvad angår anvendelsen af de enkelte undtagelsesbestemmelser i det generelle forbud mod statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, har Tilsynsmyndigheden ikke modtaget nogen oplysninger fra de norske myndigheder om, at de regner med, at en af undtagelsesbestemmelserne i artikel 61, stk. 2 eller 3, finder anvendelse.

I henhold til artikel 61, stk. 2, litra a), er støtte af social karakter til enkelte forbrugere forenelig med EØS-aftalen, forudsat at den ydes uden forskelsbehandling med hensyn til varernes oprindelse. Da Arcus-gruppen ikke har et socialt mål, og en eventuel støtte ikke ville komme enkelte forbrugere til gode, men snarere et enkelt selskab, finder denne bestemmelse ikke anvendelse. Artikel 61, stk. 2, litra b), som omhandler støtte til at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, finder helt klart ikke anvendelse i den foreliggende sag, og det samme gælder for artikel 61, stk. 2, litra c), som omhandler støtte til bestemte områder i Forbundsrepublikken Tyskland.

I henhold til artikel 61, stk. 3, er der fire tilfælde (litra a)-d)), hvor støtte er forenelig med EØS-aftalen. Artikel 61, stk. 3, litra b), omhandler »støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælles europæiske interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en EU-medlemsstats eller EFTA-stats økonomi«, og artikel 61, stk. 3, litra d), omhandler »sådanne andre former for støtte, som Det Blandede EØS-Udvalg måtte fastsætte i overensstemmelse med EØS-aftalens del VII«. Hverken den ene eller den anden af disse bestemmelser er relevante i den foreliggende sag. Så er kun artikel 61, stk. 3, litra a) eller c), tilbage som mulige undtagelsesbestemmelser.

Det fremgår af den granskning af et kort over støtteberettigede områder i Norge, som Tilsynsmyndigheden gennemførte i forbindelse med sin beslutning af 16. november 1994 (10), at Oslo, Bergen og Trondheim, hvor Arcus-gruppen har hjemme, hverken er berettiget til regionalstøtte i henhold til artikel 61, stk. 3, litra a), som »et område, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker alvorlig underbeskæftigelse«, og de er heller ikke med på kortet over områder, der er berettiget til regionalstøtte i henhold til artikel 61, stk. 3, litra c), som omhandler støtte »til fremme af udviklingen . . . af visse økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse«.

Arcus-gruppen er ikke i finansielle vanskeligheder eller har problemer med at skaffe midler. Tilsynsmyndigheden finder derfor ikke, at undtagelsesbestemmelsen i artikel 61, stk. 3, litra c), vedrørende støtte »til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene . . . når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse« med henvisning til reglerne om støtte til rednings- og omstruktureringsforanstaltninger for firmaer i vanskeligheder, der er fastlagt i kapitel 16 i retningslinjerne for statsstøtte, kan anvendes på Arcus-gruppens selskaber. Hvis der fremkommer yderligere oplysninger, kan det dog ikke udelukkes, at en del af finansieringen til dækning af omstruktureringsomkostninger kan anses for støtte til dækning af omkostninger i forbindelse med omstrukturering i henhold til sektion 16.3.2.5 i retningslinjerne for statsstøtte.

Reglerne om støtte til fremme af beskæftigelsen, der er fastlagt i kapitel 18 i retningslinjerne for statsstøtte, lader ikke til at finde anvendelse, da Tilsynsmyndigheden ikke har nogen oplysninger om bl.a. planer om oprettelse af nye arbejdspladser til fordel for bestemte kategorier af arbejdstagere, som har særligt vanskeligt ved at finde plads på arbejdsmarkedet, eller lignende mål.

Arcus-gruppens antal ansatte og gruppens finansielle indikatorer viser, at den ikke kan regnes for en lille eller mellemstor virksomhed i henhold til definitionen af små og mellemstore virksomheder (SMV) i sektion 10.2 i retningslinjerne for statsstøtte. Reglerne om støtte til SMV, der er fastlagt i kapitel 10 i retningslinjerne for statsstøtte, finder derfor ikke anvendelse.

Det lader derfor til, at støtten i det omfang, der er tale om støtte til de omhandlede transaktioner, først og fremmest forbedrer Arcus-gruppens finansielle situation og/eller gør det muligt for selskabet, at have en større markedsandel, end det ellers ville have været tilfældet. En eventuel støtte ville ikke være sammenkædet med initialinvesteringer, jobskabelse eller andre tidsbegrænsede projekter og ville derfor være driftsstøtte.

Anmeldelse

De norske myndigheder bestrider, at der var tale om støtte i forbindelse med overførslen af aktiver til Arcus-gruppen og har på dette grundlag erklæret, at det ikke var nødvendigt at underrette Tilsynsmyndigheden om de finansielle transaktioner. Transaktionerne er gennemført uden Tilsynsmyndighedens forudgående godkendelse.

Enhver støtte i forbindelse med transaktioner, der er omhandlet i denne beslutning, vil derfor i sidste ende skulle anses for uanmeldt, dvs. støtte, der af proceduremæssige årsager er ulovlig. Ved negative beslutninger i sager om ulovlig støtte giver Tilsynsmyndigheden normalt EFTA-staten besked på at kræve støtten tilbagebetalt fra modtageren.

Konklusioner

På grundlag af de foreliggende oplysninger må Tilsynsmyndigheden konkludere, at den på nuværende tidspunkt ikke er overbevist om, at de vurderinger, der er forelagt af den norske regering, repræsenterer, hvad der kan anses for den reale værdi af de aktiver, der er overført til Arcus-gruppen. Der er behov for yderligere undersøgelse af heraf. Desuden må de 226 mio. nkr. fra A/S Vinmonopolet til dækning af omstruktureringsomkostninger på nuværende tidspunkt anses for at være statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Tilsynsmyndigheden må derfor konkludere, at der bør indledes en procedure efter artikel 1, stk. 2, i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.

Beslutningen om at indlede procedure foregriber ikke den endelige afgørelse, som stadig kan være, at der ikke er tale om støtte, eller at eventuelle støtteelementer er forenelige med EØS-aftalen. Formålet med proceduren efter artikel 1, stk. 2, i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen er at sikre en omfattende undersøgelse af sagen og give alle berørte parter ret til at blive hørt.

(¹) Arcus-gruppen består af holdingselskabet Arcus AS og dets to 100 % ejede datterselskaber, Arcus Produkter AS og Arcus Distribusjon AS.

(²) Verdsettelser og fastsettelse av åpningsbalanser for A/S Vinmonopolet (Sosialdepartementet). Utført av Deloitte og Touche Oslo, den 25. september 1995.

(³) St.prp. nr. 11 1995-96, s. 7.

(4) St.prp. nr. 11 1995-96, s. 6, punkt 3.1.2 Omstillingsbehov.

(5) Ot.prp. nr. 51 1994-95, Forslag til lov om endringer i alkoholloven (ny bevillingsordning for engrossalg av alkoholholdig drikk mv) del II.

(6) D& T-rapporten, side 59.

(7) EFT nr. L 240 af 15. 9. 1994 og EØS-tillæg nr. 34 til EFT af 15. 9. 1994.

(8) Sag 40/85, Belgien mod Kommissionen, Sml. 1986, s. 2321.

(9) D& T-rapporten, punkt 5 (side 36).

(10) EFT nr. C 14 af 19. 1. 1995, s. 4, og EØS-tillæg nr. 1 til EFT af 19. 1. 1995.«

EFTA-Tilsynsmyndigheden opfordrer herved EFTA-stater, EU-medlemsstater og interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger om de pågældende foranstaltninger inden en måned fra offentliggørelsen af denne meddelelse til:

EFTA-Tilsynsmyndigheden

Rue de Trèves 74

B-1040 Bruxelles.

Bemærkningerne vil blive videregivet til den norske