DA Den Europæiske Unions Tidende L 323/31

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING

Nr. 28/08/KOL

af 23. januar 2008

om træprogrammet (Verdiskapningsprogrammet for tre) (Norge)

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (1) HAR —

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (2), særlig artikel 61-63 og protokol nr. 26,

under henvisning til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en Tilsynsmyndighed og en Domstol (3), særlig artikel 24,

under henvisning til artikel 1, stk. 2, i Del I og artikel 4, stk. 4, artikel 6, artikel 7, stk. 5, artikel 13 og artikel 14 i Del II i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen,

under henvisning til Tilsynsmyndighedens statsstøtteretningslinjer (4) om anvendelse og fortolkning af EØS-aftalens artikel 61 og 62, særlig afsnittene om regionalstøtte og forsknings- og udviklingsstøtte,

under henvisning til gruppefritagelsesforordningerne om uddannelsesstøtte og støtte til små og mellemstore virksomheder (SMV) samt forordningen om de minimis-støtte (5),

under henvisning til Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 147/06/COL af 17. maj 2006 om at indlede formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen,

efter at have opfordret alle interesserede til at fremsætte deres bemærkninger, jf. artikel 6 i Del II i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen (6), og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

1. Sagsforløb

Ved brev af 1. februar 2005 (ref. nr. 307555) modtog Tilsynsmyndigheden en klage fra en brancheorganisation i den norske murstens- og betonindustri, »byggutengrenser.no« (klageren). I klagen, som Tilsynsmyndigheden både modtog og registrerede den 3. februar 2005, hævdede klageren, at den norske stat yder statsstøtte til trækonstruktionsindustrien gennem »Verdiskapningsprogrammet for tre«, også kaldet »Treprogrammet« (i det følgende benævnt »træprogrammet«).

Ved brev af 17. maj 2006 og efter en del brevveksling (7) meddelte Tilsynsmyndigheden de norske myndigheder, at den havde besluttet at indlede proceduren efter artikel 1, stk. 2, i Del I i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen over for træprogrammet.

Ved brev af 3. juli 2006 fra Norges mission ved Den Europæiske Union, der var vedlagt breve fra fornyelses- og administrationsministeriet og fra landbrugs- og fødevareministeriet, begge dateret 26. juni 2006, fremsendte de norske myndigheder sine bemærkninger. Brevene blev modtaget og registreret af Tilsynsmyndigheden den 4. juli 2006 (ref. 380386, herefter »de norske myndigheders bemærkninger til beslutningen om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure«).

Beslutning nr. 147/06/KOL om indledning af formel undersøgelsesprocedure blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende og EØS-tillægget dertil (8). Tilsynsmyndigheden opfordrede alle interesserede til at fremsætte deres bemærkninger. Den modtog ingen bemærkninger fra andre interesserede.

I løbet af efteråret 2007 var der endvidere uformelle kontakter mellem Tilsynsmyndigheden og de norske myndigheder, både telefonisk og via e-mail, angående træprogrammet. De oplysninger, Tilsynsmyndigheden i den forbindelse modtog, blev af de norske myndigheder samlet og nedfældet i en e-mail af 10. december 2007 fra fornyelses- og administrationsministeriet (ref. nr. 456845).

2. Beskrivelse af foranstaltningen

2.1. Træprogrammets formål og forvaltning ifølge lovforarbejderne

Træprogrammets formål er nedfældet i en hvidbog fra regeringen til Stortinget om værdiskabelse og udnyttelse af mulighederne inden for skovsektoren (St. meld. nr. 17 (1998-99) »Verdiskapning og miljø - muligheter i skogssektoren«) — i det følgende benævnt »hvidbogen«.

Denne hvidbog tog sigte på at få formuleret en overordnet politik for en rationel og bæredygtig udnyttelse af skovressourcerne og øge skovbrugets bidrag til den norske nationaløkonomi og den almindelige samfundsudvikling i Norge. Den indeholdt forslag om en række forskellige foranstaltninger til virkeliggørelse af dette mål — og en af disse foranstaltninger var træprogrammet. I den forbindelse blev det i hvidbogen foreslået, at man indførte en femårig ordning til fremme af værdiskabelsen inden for skovbrug og (træ)forarbejdningsindustrien. Mere specifikt skulle træprogrammet ifølge hvidbogen tage sigte på at øge værdiskabelsen inden for skovbruget og forædlingsindustrien og øge skovbrugssektorens bidrag til mere bæredygtig produktion og forbrug (9). Inden for rammerne af disse mål skulle der især satses på at i) forbedre af forædlingen af træ, ii) øge brugen af træmaterialer og iii) forbedre relationerne inden for hele værdikæden mellem skov og marked (10). Desuden anføres det i hvidbogen, at programmet bl.a. skal fokusere på de muligheder, som ligger i produktudvikling, design og arkitektur, og bane vej for, at træmaterialer i højere grad end i dag bliver opfattet som et attraktivt materiale med brede anvendelsesmuligheder (11). Endelig blev det i hvidbogen mere generelt understreget, at målet om en øget værdiskabelse inden for træforædling skal virkeliggøres internt (dvs. i Norge) (12).

Rammerne om træprogrammet blev uddybet nærmere i en indstilling fra et stående stortingsudvalg til stortinget (Innst. S. nr. 208 (1998-1999)) af 3. juni 1999 (indstillingen). I indstillingen foreslås det bl.a., at der nedsættes en arbejdsgruppe til formulering af det nye programs strategi og fastlæggelse af dets implementering og finansieringsbehov.

Kort tid efter, i juli 1999, blev der nedsat en arbejdsgruppe, der bl.a. bestod af repræsentanter for landbrugsministeriet, brancheorganisationer for henholdsvis trælastproducenter og skovejere, forsknings- og udviklingsinstitutter samt virksomheder i sektoren. Arbejdsgruppen udsendte den 14. april 2000 en rapport (arbejdsgrupperapporten) om træprogrammets indhold, tilrettelæggelse og finansiering.

I arbejdsgrupperapporten henvises der til træprogrammets overordnede mål som anført i hvidbogen. I rapporten betones det endvidere, at ordningen kun bør være rettet mod forædlingskæden mellem skovbruget og den mekaniske forædlingsindustri, men også bør omfatte levering af råmaterialer til den træforarbejdende industri (f.eks. for at forbedre kvaliteten, præcisionen og overholdelsen af leveringsfristerne) (13). Desuden anføres det i rapporten, at et af målene er, at træprogrammet er rettet mod norske træressourcer, og at forbedringerne skabes inden for den norske (træ-)forædling.

Ifølge arbejdsgrupperapporten skal ansvaret for forvaltningen og implementeringen af træprogrammet ligge hos i) »Statens nærings- og distriktsutviklingsfond« (SND) (som efter en reorganisering fra 1. januar 2004 nu hedder Innovasjon Norge og ii) en forvaltningsgruppe bestående af repræsentanter for forskellige ministerier og aktører på markedet udpeget af landbrugsministeriet (14).

Ifølge arbejdsgruppens rapport skal forvaltningsgruppens opgaver på det praktiske plan bestå i at evaluere og udvikle ordningen (og herunder også sikre hele værdikædens engagement i programmet, kontrollere, at de aktiviteter, der gennemføres under ordningen, stemmer overens med dens mål og strategi), mens Innovasjon Norge skal stå for selve gennemførelsen af ordningen (15). Innovasjon Norge har i dette øjemed fået bemyndigelse til at godkende og fordele alle ordningens midler.

Under den formelle undersøgelsesprocedure præciserede de norske myndigheder, at de principper, der ligger til grund for Innovasjon Norges almindelige arbejdsgang (i relation til forvaltning af andre ordninger) også gjaldt ved gennemførelsen af træprogrammet (16). Innovasjon Norges ydelse af tilskud under træprogrammet foregik således på grundlag af i) Innovasjon Norges »Overordnede Politik« (17), ii) Innovasjon Norges interne EØS-retningslinjer, iii) det første årlige bevillingsbrev fra landbrugsministeriet (18), iv) de almindelige procedurer i instruktionsbogen for Innovasjon Norges sagsbehandlere og v) Tilsynsmyndighedens statsstøtteretningslinjer (19). I praksis er det de principper, som er fastsat i de interne EØS-retningslinjer, der er de vigtigste, og det er også dem, langt størsteparten af de norske myndigheders bemærkninger drejer sig om.

De interne EØS-retningslinjer er udviklet af Innovasjon Norge på grundlag af de norske støtteordninger, den allerede forvalter. De indeholder en forklaring på statsstøttebegrebet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, udtog af statsstøtteretningslinjerne og reglerne for de minimis-støtte samt en tabel over støtteintensiteter for eksisterende ordninger (20). De interne EØS-retningslinjer opdateres løbende, og Tilsynsmyndigheden har derfor fået forelagt fem forskellige versioner af dem (21).

De norske myndigheder har oplyst, at arbejdsgrupperapporten ikke indeholdt nogen betingelser, som skal være opfyldt, for at et projekt er tilskudsberettiget, men sådanne betingelser er opstillet i de interne EØS-retningslinjer. Arbejdsgrupperapporten indeholder ingen udtrykkelig henvisning til de interne EØS-retningslinjer, men de norske myndigheder har oplyst, at hvor der i arbejdsgrupperapporten tales om fastsættelse af »principper og praksis« (inden for EØS-reglernes rammer), skal det forstås som en henvisning til de interne EØS-retningslinjer (22). Ifølge de norske myndigheder er de interne EØS-retningslinjer på den måde blevet til en integreret del af træprogrammet (23). Alle Innovasjon Norges sagsbehandlere har fået instruks om at vurdere ansøgninger på grundlag af det specifikke regelsæt i EØS-retningslinjerne, som de finder er relevant. Hvis de finder, at der slet ikke er statsstøtte involveret, kan projektet finansieres med 100 % (24).

2.2. Hjemmel og årlige budgetter

Af statsbudgettet for de relevante år fremgår det, at træprogrammet finansieres af landbrugs- og fødevareministeriet gennem årlige tildelinger direkte over statsbudgettet. De nærmere vilkår for finansieringen af træprogrammet er fastlagt i regeringens budgetforslag til stortinget for 2000 (St. prp. nr. 1 (1999-2000)), hvor finansieringen af træprogrammet figurerede i kapitel 1142 under post 71 (25). På alle de efterfølgende års budgetter var der afsat øremærkede bevillinger til træprogrammet (26).

I det første årlige bevillingsbrev fra landbrugsministeriet til Innovasjon Norge fik Innovasjon Norge tildelt midler med bemyndigelse til at bruge dem i overensstemmelse med det formål og i de sektorer og målgrupper, der var fastlagt i arbejdsgrupperapporten (27).

Ved brev af 29. september 2005, der blev opdateret ved brev af 3. juli 2006, meddelte de norske myndigheder Tilsynsmyndigheden, at træprogrammet havde fået tildelt følgende budgetter for finansårene fra 2000 og til 2005:

Årligt budget

År Budget i mio. NOK Tilsagn i mio. NOK 2000 17 8,8 2001 25 25,7 2002 20 18,2 2003 36 39,3 2004 35 28,4 2005 33 39,5 I alt 166 159,9

Der er udbetalt tilskud inden for tre år, efter at der blev givet et tilsagn, og efter at støttemodtageren har afsluttet projektet. Hvis budgettet for et bestemt år ikke blev brugt op, kunne det overskydende beløb overføres til det efterfølgende år. Det samlede beløb for afgivne tilsagn i et bestemt år kan derfor være højere end budgetbeløbet for samme år.

2.3. Støttemodtagere under træprogrammet

Ifølge arbejdsgrupperapporten skulle træprogrammet være rettet mod virksomheder og andre aktører med konkrete projekter, der falder inden for rammerne af programmets strategi og område og bidrager til øget værdiskabelse (28).

De norske myndigheder har tillige betonet, at træprogrammet er åbent for alle relevante industrier (betegnet som »den træmekaniske sektor«) og industrier, der kan bidrage til at virkeliggøre målene for træprogrammet, som f.eks. virksomheder, der undersøger brugen af træ i kombination med andre materialer (29). Inden for disse parametre er programmet åbent for »privatpersoner, virksomheder, myndigheder og organisationer, uanset under hvilken form de er oprettet, og hvordan de er organiseret« og til »forsknings- og uddannelsesinstitutioner«, uanset i hvilket land de er etableret (30).

2.4. Støtteberettigede udgifter og støtteintensitet

De norske myndigheder har udtalt, at tilskud fra træprogrammet ydes til projekter, der »… bidrager til virkeliggørelse af målene inden for rammerne af træprogrammets strategi og områder«, og som skaber noget nyt. Af arbejdsgrupperapporten fremgår det, at målene med træprogrammet skal virkeliggøres gennem nedennævnte tre strategier. Hver af strategierne skal implementeres gennem de aktiviteter, der er anført under hver strategi (31). Omkostningerne ved disse aktiviteter er derfor støtteberettigede under træprogrammet.

i) Profilering og kommunikation (skabe engagement og vilje til udvikling af værdikæden, tiltrække kompetence, partnere og kapital, synliggøre og aktivt profilere skoven og træmaterialer, fokusere på træets fortrin som materiale og formidle information). Blandt de foranstaltninger, der skal træffes for at implementere denne strategi, indgår kampagner, der giver et positivt billede af skov-/træsektoren, informationsformidling via design-/arkitektur-tidsskrifter med profilering af træ og information til professionelle brugere, universiteter og læreanstalter samt forbrugere. Andre foranstaltninger kan gå ud på etablering af en træportal på Internet og et netværk, der kan bruges til at kanalisere oplysninger ud gennem hele værdikæden og samtidig fungere som en generel informationskilde, samt etablering af kontaktpunkter både på landsplan og på regionalt plan til brug for forsknings- og udviklingsgrupper, arkitekter, designere, it-orienterede grupper, trendforskere, opfindere og investorer osv.

ii) Produktudvikling og nyskabelse (realisere nye muligheder, idéer og initiativer, bidrage til innovation og nyskabelse). Blandt disse foranstaltninger indgår strukturudviklingsprogrammer, etablering af erhvervsfora rettet mod små virksomheder, innovationsprojekter i samarbejde med forskellige læreanstalter, design-/arkitektkonkurrencer, udvikling af nye produkter på nye markedssegmenter (f.eks. fritidssektoren, faciliteter/infrastrukturer til det »offentlige rum«, træprodukter til helse- og omsorgssektoren osv.) og udvikling af projekter, der fokuserer på skabelse af profit i værdikæden (råmaterialer, biprodukter, træhandel og elektronisk handel). Andre foranstaltninger kan omfatte etablering af et forum og strukturer for nyskabelse og innovation, studenterprojekter, arkitekt- og designkonkurrencer med henblik på at øge brugen af bestemte træmaterialer.

iii) Samarbejde og effektivisering (bidrage til forbedringer knyttet til varestrømme og processer i værdikæden, omkostningseffektivitet, værdiskabelse og indtjeningsgrundlag samt optimal udnyttelse af menneskelige ressourcer og infrastrukturer). Foranstaltningerne omfatter udvikling af et integreret logistiksystem, der kan effektivisere distributionen og informationen om kvaliteter og priser på produkterne, it-teknologi, der kan reducere omkostningerne i salgs-/distributionsleddet og udvikling af it-systemer, som kan fremme kommunikationen gennem hele værdikæden. Andre foranstaltninger går ud på konkurrencer, forundersøgelser angående udvikling af et integreret it-system og digitalisering af informationen gennem hele værdikæden, kompetenceudviklingsprogrammer inden for omkostningseffektivitet, værdiudvikling og indtjeningsgrundlag inden for skovbrug, træindustri og træhandel.

De støtteberettigede udgifter til SMV, uddannelsesaktiviteter og forskning og udvikling samt til »investeringer« (foretaget af SMV og i regionalområder) er nærmere angivet i de interne EØS-retningslinjer. En oversættelse af beskrivelserne af støtteberettigede udgifter i de interne EØS-retningslinjer findes i bilag I (32).

De interne EØS-retningslinjer fastsætter specifikke støtteintensiteter for SMV (33), mens der for andre former for støtte blot henvises til en tabel med overskriften »Maksimale finansieringssatser for ordninger forvaltet af Innovasjon Norge — virksomhedsstørrelse og støtteberettigede områder«. En oversættelse af denne tabel, der ikke indeholder nogen henvisning til træprogrammet, findes i bilag II.

I tabellen er der anført to forskellige støtteintensiteter for forundersøgelser forud for forskning og udvikling under ordninger, der bærer titlen »OFU/IFU« og »Omstilling og nyskapning«, men de norske myndigheder har forklaret, at det er den støtteintensitet, der er anført for »OFU/IFU«-ordningen, der er blevet anvendt til træprogrammet. Forskellen mellem støtteintensiteterne ligger i, at støtteintensiteten for tekniske gennemførlighedsundersøgelser gennemført i forbindelse med forskning på prækonkurrencestadiet (store virksomheder) kan udgøre op til 55 % under »Omstilling og nyskapning«-ordningen, mens den under »OFU/IFU« kun kan være højst 50 %.

Under træprogrammet ydes der tilskud på betingelse af, at modtagerne også bidrager med finansiering og arbejdskraft (34). Der gælder imidlertid ikke noget generelt mindstekrav for medfinansieringen, idet medfinansieringsandelen afhænger af projektets mål og karakter. De norske myndigheder har i den sammenhæng udtalt, at tilskuddene fra træprogrammet ydes i overensstemmelse med de støtteintensiteter, der er fastsat i de interne EØS-retningslinjer, hvilket betyder, at der de facto altid er en vis medfinansiering.

Myndighederne har dog også forklaret, at de i forbindelse med træprogrammet følger en praksis, hvor nogle projekter finansieres 100 % — og i de tilfælde er der ingen medfinansiering. I den forbindelse har myndighederne henvist til arbejdsgrupperapporten, hvori det hedder, at »Finansieringsandelen under træprogrammet varierer, alt efter projekternes mål og karakter. Ordningen kan finansiere hele projektet, hvis det er vanskeligt at identificere nogen, der kan få direkte gavn af projektet, f.eks. ved rene undersøgelsesprojekter eller forundersøgelser. Finansieringsandelen kan være tilsvarende lav for projekter, der ventes at blive til stor, direkte gavn for projektdeltagerne. EØS-statsstøttereglerne skal følges. Inden for de grænser, disse regler afstikker, skal der udvikles principper og en administrativ praksis for ordningen« (35).

Myndighederne har videre forklaret, at der er ydet 100 %-finansiering i tilfælde, hvor det har været vanskeligt at identificere nogen, der kunne få direkte gavn af projekterne (eller hvor enkeltvirksomheder kun anses for at få et beskedent udbytte af projektet), f.eks. ved forundersøgelser og rapporter på bestemte målområder. Som et eksempel herpå peger myndighederne på et tilskud på 125 000 NOK til Norsk Treteknisk Institutt til et projekt om produktudvikling inden for afhøvlede paneler til internt brug (36). De norske myndigheder oplyste, at resultaterne (af dette projekt) er tilgængelige for instituttets medlemsvirksomheder, og at der generelt er adgang til størsteparten af Norsk Treteknisk Institutts information på instituttets bibliotek.

2.5. De minimis-støtte

De norske myndigheder har udtalt, at der på grundlag af de specifikke regler i træprogrammet er ydet tilskud, som opfylder betingelserne for at blive betragtet som de minimis-støtte. Myndighederne har desuden forklaret, at hvor der er ydet tilskud som de minimis-støtte, har det tilsagn, som modtageren har fået tilsendt, indeholdt en henvisning til de minimis-loftet og tidspunktet såvel som modtagerens pligt til at oplyse om støtte modtaget fra andre kilder inden for de seneste tre år regnet fra det tidspunkt, hvor tilskudstilsagnet blev givet (37).

Myndighederne har desuden forklaret, at der findes en administrativ praksis for, at tilskud ydet til f.eks. forskning og udvikling kan »suppleres op med« de minimis-støtte. Denne praksis har hjemmel i de interne EØS-retningslinjer i versionerne fra september 2004 og juli 2005 (38).

2.6. Varighed

De norske myndigheder har oplyst, at træprogrammet blev iværksat pr. 1. juli 2000 (hvilket er den dato, fra hvilken der kunne ansøges om tilskud) og var i kraft i fem år, indtil udgangen af 2005 (det sidste tilsagn blev givet den 30. december 2005) (39).

2.7. Handelen med trævarer

Af regeringens hvidbog til stortinget om værdiskabelse og muligheder i skovsektoren fremgår det, at Norge eksporterer sine træprodukter til EU. I den sammenhæng anføres det specielt i punkt 4.3. i hvidbogen, at »Norge eksporterer ca. 85-90 % av produksjonen av tremasse og papirprodukter og ca. 35 % av trelast-produksjonen. Leveransene til EU-land utgjør henholdsvis 70 % og 90 % av eksporten. Eventuelle strategier eller politiske vedtak innen EU som kan påvirke EUs import av skogindustriprodukter vil kunne få store konsekvenser for den norske skogsektoren« (40). Af Eurostat-statistikker fremgår det desuden, at der foregår en livlig samhandel med træprodukter inden for EU. (41) Og endelig fremgår det af statistikker fra Norges Statistisk Sentralbyrå, at Norge også importerer betydelige mængder tømmer, forædlet træ og træprodukter (»Tømmer, trelast og kork...«) fra EU (42).

2.8. EØS-aftalens rækkevidde

EØS-aftalens artikel 8, stk. 3, fastsætter, at:

»Medmindre andet er fastsat, finder bestemmelserne i denne aftale kun anvendelse på:

a) varer henhørende under kapitel 25-97 i Det Harmoniserede Varebeskrivelses- og Varenomenklatursystem med undtagelse af varer opført i protokol nr. 2

b) varer anført i protokol nr. 3 med forbehold af de særlige ordninger i denne protokol.«

Træ og trævarer henhører under kapitel 44.

2.9. Begrundelse for indledning af procedure i sagen

Tilsynsmyndigheden indledte den formelle undersøgelsesprocedure ud fra den foreløbige konklusion, at træprogrammet er forbundet med statsstøtte, der ikke opfylder nogen betingelse i EØS-aftalens undtagelsesbestemmelser. Tilsynsmyndigheden nærede derfor tvivl om, at træprogrammet ville kunne anses for at være foreneligt med EØS-aftalen. Der blev henvist til, at de dokumenter, den norske regering havde fremsendt angående træprogrammet, ikke indeholdt nogen konkrete definitioner på støtteberettigede projekter, støtteberettigede omkostninger eller maksimumbeløb for den støtte, der kunne ydes.

De norske myndigheder blev opfordret til at fremsende oplysninger om eventuelle interne instrukser om, at ordningen skulle implementeres i overensstemmelse med statsstøtteretningslinjerne og/eller gruppefritagelsesforordningerne. Tilsynsmyndigheden pegede imidlertid på, at selv om der skulle være belæg for en sådan administrativ praksis, ville Tilsynsmyndigheden stadigvæk kunne finde ordningen uforenelig med EØS-aftalen i betragtning af den praksis, der gik ud på, at der under træprogrammet blev ydet 100 %-støtte til projekter, hvor den støtteydende myndighed antog, at der ikke forelå statsstøtte, fordi aktiviteten ikke kunne tilskrives enkeltvirksomheder og kun ventedes at resultere i en meget begrænset fordel.

I spørgsmålet om, hvorvidt tilskud ydet i henhold til specifikke bestemmelser om de minimis-støtte under træprogrammet opfylder statsstøtteretningslinjernes de minimis-krav eller kravene i den senere de minimis-forordning (der erstattede statsstøtteretningslinjerne på dette område fra 1. februar 2003) (43), var Tilsynsmyndigheden af den opfattelse, at de relevante bestemmelser ikke så ud til at stemme overens med reglerne for ydelse af de minimis-støtte.

3. Bemærkninger fra de norske myndigheder

3.1. Procedurespørgsmål

De norske myndigheder anerkender, at ordningen burde være blevet formelt anmeldt til Tilsynsmyndigheden, men gør gældende, at den manglende anmeldelse af træprogrammet ikke sig selv betyder, at Tilsynsmyndigheden alene på det grundlag kan drage den konklusion, at ordningen er uforenelig med EØS-aftalen.

3.2. Materielle spørgsmål

De norske myndigheder fremfører, at EØS-aftalens materielle statsstøtteregler er blevet overholdt i praksis. For det første foreskrives det i Innovasjon Norges Overordnede Politik, at alle tilskud skal ydes inden for de rammer, der gælder i henhold til internationale aftaler, som Norge er part i. For det andet har Innovasjon Norges sagsbehandlere (via arbejdsgrupperapporten) fået instruks om at implementere træprogrammet i overensstemmelse med EØS-aftalen. De interne EØS-retningslinjer blev opstillet med det formål at gøre det lettere at overholde EØS-aftalen. For det tredje har sagsbehandlerne erfaring med statsstøtteretningslinjerne og deltager i kurser herom. I tvivlsspørgsmål kan de søge rådgivning i Innovasjon Norges juridiske afdeling.

Med hensyn til den praksis, der bestod i 100 %-finansiering af projekter, har de norske myndigheder gjort gældende, at der var tale om projekter, der ikke falder ind under EØS-aftalen, enten fordi der ikke er tale om ydelse af statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, eller fordi der var tale om de minimis-støtte. Myndighederne har fremsendt en tabel, der angiver, hvordan alle de midler, der er ydet under træprogrammet, fordeler sig.

De norske myndigheder hævder, at der i otte tilfælde (som de nævner to eksempler på) er ydet tilskud til projekter, der drejede sig om produkter (f.eks. »stående tømmer«), der ikke er opført i kapitel 25-97 i det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem og følgelig ikke er omfattet af EØS-aftalen.

Myndighederne anfører desuden, at der under træprogrammet var 114 tilskudsmodtagere, der ikke er »virksomheder« som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, fordi de ikke udøver nogen økonomisk virksomhed. 15 af dem betragtes som »uddannelses- og forskningsinstitutioner«, i 25 tilfælde er der tale om tilskud til kommuner via »offentlige enheder«, og i 74 tilfælde er der tale om støtte til »brancheorganisationer«.

Hvad angår tilskuddene til »uddannelses- og forskningsinstitutioner« (som der blev nævnt to eksempler på, hvoraf det ene drejede sig om en almennyttig institution), finder myndighederne, at de falder uden for rammerne af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, i henhold til punkt 2.2 i det tidligere kapitel 14 i statsstøtteretningslinjerne angående forsknings- og udviklingsstøtte, hvor det hedder, at »nonprofit-uddannelses- og forskningsinstitutioner falder normalt ikke ind under EØS-aftalens artikel 61, stk. 1«, og at »når resultaterne af offentligt finansierede F&U-projekter gennemført af sådanne institutioner gøres tilgængelige for den europæiske industri på et ikke-diskriminerende grundlag, vil EFTA-Tilsynsmyndigheden antage, at der normalt ikke er tale om statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1«.

De norske myndigheder gjorde gældende, at støtte til »brancheorganisationer« (der er nonprofit-interesseorganisationer, som bl.a. formidler information), ikke er statsstøtte, da støtten ikke ydes (direkte) til virksomheder, men kanaliseres via brancheorganisationer, der ikke betragtes som virksomheder. Der blev henvist til Kommissionens beslutning i Asetra-sagen, hvor statsstøtten ifølge de norske myndigheder blev godkendt, fordi Asetra ikke var en virksomhed som omhandlet i EF-traktatens artikel 87, stk. 1 (44). Der blev desuden peget på den fortolkning af »begrebet økonomisk fordel«, som EF-Domstolen har anlagt i adskillige sager, og at Domstolens dom i sag C-143/99, Adria Wien, tyder på, at der må sondres mellem abstrakte fordele (f.eks. omkostninger, der normalt ikke ville »indgå i virksomhedens budget«) og de omkostninger, den normalt skal afholde. (45)

Myndighederne gjorde også gældende, at i andre 31 tilfælde (som der blev givet adskillige eksempler på) modtog støttemodtagerne ikke nogen økonomisk fordel, da de ydede en modydelse, og at disse tilfælde derfor ikke faldt ind under EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

De norske myndigheder henviser til tilsagnsbrevet, hvori det anføres, at modtageren skal oplyse om »støtte modtaget ved eventuelle nye ansøgninger om offentlig støtte … Denne forpligtelser gælder i tre år fra tilsagnsbrevets dato. Tilskudsmodtageren kan ikke modtage de minimis-støtte på et samlet beløb på over 100 000 EUR (ca. 815 000 NOK) i nogen periode på 3 år«.

Myndighederne gør gældende, at formuleringen »nogen periode på 3 år« gør det klart, at tilskudsmodtageren ikke vil kunne modtage de minimis-støtte i nogen periode på tre år, uanset om den ligger før eller efter tilsagnsbrevet. Pligten til at oplyse om statsstøtte i tre år, som gjaldt fra tilsagnsbrevets dato, skal læses i sammenhæng med teksten om, at man ikke må modtage statsstøtte i »nogen periode på 3 år«. Ifølge myndighederne har man dermed sikret overholdelse af de minimis-forordningen. Myndighederne anfører tillige, at de fleste tilskud under alle omstændigheder ligger under de minimis-grænsen.

Myndighederne har imidlertid også oplyst, at »[de proceduremæssige] rammer om de minimis-støtte er dog i [nogle] tilfælde ikke blevet overholdt, da støtten blev anset for at stemme overens med de materielle regler og gruppefritagelserne for støtte til SMV, forsknings- og udviklingsstøtte og uddannelsesstøtte«. Myndighederne har siden forklaret, at henvisningen til manglende overholdelse af »procedureregler« beroede på, at der i ti tilfælde blev ydet tilskud på op til den tilladte støtteintensitet, som derefter blev suppleret op med de minimis-støtte, uden at modtageren fik oplysning om støttens de minimis-element.

De norske myndigheder gør gældende, at Tilsynsmyndigheden i sin vurdering af støttens forenelighed ikke har været tilstrækkeligt opmærksom på den praksis og de procedurer, som Innovasjon Norge følger.

Myndighederne anfører i alt væsentligt, at der under træprogrammet ikke er ydet nogen støtte som regionalstøtte, og at det måske er den oversigt (i bilaget til de interne EØS-retningslinjer), der fastsætter de maksimale støtteintensiteter (herunder for regionalstøtte), der har skabt misforståelser. Umiddelbart herefter oplyser myndighederne, at der dog er eksempler på, at der er ydet tilskud inden for de maksimale støtteintensiteter, der tillades for forsknings- og udviklingsstøtte, som imidlertid blev suppleret op med et regionalstøttetillæg på 5 %. Som eksempel herpå nævnes tilskud til Trysil Skog AS.

Med hensyn til de 78 tilfælde, hvor der er ydet tilskud til forskning og udvikling (hvor der nævnes tre eksempler), gør myndighederne gældende, at tilskuddene er ydet under overholdelse af de materielle principper i statsstøtteretningslinjerne. Der er taget hensyn til, i hvilken grad et projekt tager sigte på udvikling af ny teknologi, viden eller metoder, og man har prioriteret de mest innovative projekter. Der er også taget hensyn til, om et projekt ville kunne opnå finansiering fra andre kilder, f.eks. under »Skattefunn«-ordningen.

Myndighederne gør gældende, at selv om gruppefritagelsesforordningerne for SMV og uddannelsesstøtte ikke udtrykkeligt nævnes med publikationsreference i de interne EØS-retningslinjer, er disse forordninger »i vid udstrækning inkorporeret«.

II. VURDERING

1. Statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1

EØS aftalens artikel 61, stk. 1, fastsætter, at

»bortset fra de i denne aftale hjemlede undtagelser er støtte, som ydes af EF-medlemsstater, EFTA-stater eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelige med denne aftale i det omfang, den påvirker samhandelen mellem de kontraherende parter«.

For at kunne betragtes som statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, skal en foranstaltning opfylde samtlige af følgende fire betingelser: Foranstaltningen skal i) give modtagerne en økonomisk fordel, som de ikke opnår som led i deres normale aktiviteter, ii) denne fordel skal gives dem af staten eller med statsmidler og skal iii) være selektiv ved at begunstige bestemte virksomheder eller produktionen af bestemte varer og iv) fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem kontraherende parter.

1.1. Økonomisk fordel

Foranstaltningen skal give modtagerne en økonomisk fordel, som de ikke ville have opnået under normale omstændigheder.

Inden for rammerne af træprogrammet yder de norske myndigheder tilskud til virksomheder, myndigheder, organisationer osv., der kan bidrage til at virkeliggøre programmets mål. De tilskudsmodtagende virksomheder opnår en økonomisk fordel i form af et tilskud, som de ikke ville have opnået under normale omstændigheder.

1.2. Statsmidler

Fordelen skal være ydet af staten eller med statsmidler.

De tilskud, der ydes under træprogrammet, finansieres af landbrugs- og fødevareministeriet og kommer direkte fra statsbudgettet.

1.3. Begunstigelse af visse virksomheder eller visse produktioner

Foranstaltningen skal begunstige bestemte virksomheder eller produktionen af bestemte varer.

Af de forskellige lovforarbejder (bl.a. hvidbogen, indstillingen og arbejdsgrupperapporten), der lå til grund for statsbudgetterne og indførelsen af træprogrammet, fremgår det, at programmet tager sigte på at forbedre værdiskabelsen inden for i) træforædling og ii) relationerne i hele værdikæden fra skov til marked (hvilket omfatter levering af råmaterialer til den træforarbejdende industri), kombineret med et generelt mål om at øge brugen af træ og træbaserede produkter.

Der ydes således kun tilskud fra træprogrammet, når det skønnes at kunne gavne træforædlingssektoren og de dertil knyttede industrier såvel som råmaterialeforsyningen til disse industrier. Træprogrammet begunstiger derfor virksomheder i træindustrien og har følgelig en selektiv karakter. I den forbindelse har EF-Domstolen statueret, at en foranstaltning kan være selektiv, også selv om den omfatter (virksomhederne i) en hel sektor (46).

Det bemærkes, at selv om der også kan ydes tilskud fra træprogrammet til virksomheder i andre industrigrene (f.eks. industrigrene, der bruger træ sammen med andre materialer), er der kun tale om industrigrene, der kan bidrage til virkeliggørelsen af programmets overordnede mål, som er at forbedre værdiskabelsen inden for træforædling. Tilsynsmyndigheden finder derfor, at denne mulighed i sidste ende også tager sigte på at begunstige virksomheder i træforædlingsindustrien og dertil knyttede træforarbejdende industrier.

1.4. Fordrejning af konkurrencen og påvirkning af samhandelen mellem kontraherende parter

Foranstaltningen skal fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem de kontraherende parter.

Inden for rammerne af træprogrammet yder de norske myndigheder tilskud til virksomheder i træforædlingsindustrien (og dertil knyttede industrier). Den norske industri eksporterer en stor del af sit tømmer og sine forædlede træprodukter (op til 90 %) til andre EØS-lande, hvor der foregår en omfattende samhandel med træprodukter. Desuden importerer Norge også tømmer, forarbejdet træ og træprodukter fra EU. Under disse omstændigheder vil ydelsen af tilskud til virksomheder styrke modtagernes stilling i forhold til konkurrerende virksomheder i træforædlingsindustrien (og den dertil knyttede industri) beliggende i Norge eller i andre EØS-lande. Eftersom træ blot er et af de råmaterialer, der bruges i byggeindustrien, vil tilskud ydet fra træprogrammet til byggevirksomheder desuden styrke og forstærke deres stilling i forhold til deres konkurrenter i byggesektoren (47).

Tilsynsmyndigheden finder på grundlag heraf, at ydelsen af finansiel støtte til virksomheder inden for rammerne af træprogrammet vil fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen.

1.5. Konklusion angående ordningens karakter af statsstøtte

I lyset af det ovenstående har Tilsynsmyndigheden draget den konklusion, at træprogrammet opfylder betingelserne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og følgelig indebærer statsstøtte. De norske myndigheder har imidlertid gjort gældende, at nogle af de individuelle tilskud, der er ydet under træprogrammet, ikke falder ind under EØS-aftalens anvendelsesområde eller ikke opfylder kriterierne for at udgøre statsstøtte.

Tilsynsmyndigheden har taget det standpunkt (der ikke anfægtes af de norske myndigheder), at træprogrammet er en retsakt, der hjemler ydelse af individuelle tilskud til de virksomheder, der på en generel og abstrakt måde er defineret i retsakten, uden at yderligere gennemførelsesbestemmelser er nødvendige. Ordningen opfylder derfor betingelserne for at blive betragtet som en støtteordning som defineret i artikel 1, litra d), i del II i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen. Tilsynsmyndigheden henviser i den forbindelse til, at EF-Domstolen i sag C-310/99 statuerede, at »den anfægtede beslutning skal ikke indeholde en analyse af støtte, der er tildelt i individuelle tilfælde i henhold til denne ordning. Det er alene ved en eventuel tilbagesøgning af støtte, at det er nødvendigt at efterprøve hver berørt virksomheds individuelle situation« (48). I overensstemmelse med denne retspraksis har Tilsynsmyndigheden vurderet træprogrammet på grundlag af ordningens karakter (og ikke ud fra de særlige træk ved de enkelte tilskudstildelinger under ordningen). De norske myndigheders argumenter kan ikke påvirke denne vurdering, men vil kun komme ind i billedet, når og hvis der bliver tale om tilbagesøgning. Den konklusion, der drages med hensyn til ordningens forenelighed eller uforenelighed med EØS-aftalen, har ingen indvirkning på spørgsmålet om tilbagesøgning af konkrete tilskud, der er ydet. Som anført i den ovenfor citerede dom, henhører dette spørgsmål under den næste etape, og tilbagesøgning bliver kun aktuelt i de tilfælde, hvor de materielle statsstøtteregler rent faktisk er tilsidesat.

Tilsynsmyndigheden bemærker, at de norske myndigheder ikke har anfægtet, at træprogrammet åbner mulighed for ydelse af tilskud i relation til varer, der er omfattet af EØS-aftalen, såsom trævarer. De norske myndigheder har heller ikke bestridt, at træprogrammet giver mulighed for at yde tilskud til enheder, der opfylder betingelserne for at blive betragtet som virksomheder efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Endelig er det heller ikke blevet anfægtet, at der under træprogrammet ikke udelukkende er ydet finansiering til virksomheder, der har ydet en modydelse.

Med andre ord tog ordningen i sig selv sigte på ydelse af statsstøtte. At nogle modtagere af tilskud fra træprogrammet måske ikke falder ind under EØS-aftalen (fordi deres varer ikke er omfattet af aftalen, eller fordi de selv ikke er virksomheder som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1), ændrer intet ved, at træprogrammet udgør en støtteordning som efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

2. Procedurekrav

I henhold til artikel 1 stk. 3, i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen skal »EFTA-Tilsynsmyndigheden underrettes så betids om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil (…). Den pågældende stat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte procedure har ført til endelig beslutning«.

Tilsynsmyndigheden bemærker allerførst, at eftersom kapitel 44 i det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem (træ og trævarer) er omfattet af EØS-aftalen, må træprogrammet vurderes på grundlag af aftalen. De norske myndigheder anmeldte ikke træprogrammet, før det blev iværksat, og har derfor tilsidesat deres forpligtelse i henhold til artikel 1, stk. 3, i del I i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen. Den statsstøtte, der er ydet under træprogrammet, udgør følgelig »ulovlig« statsstøtte som omhandlet i artikel 1, litra f), i del II i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.

3. Støttens forenelighed

Indledningsvis bemærker Tilsynsmyndigheden, at træprogrammet indeholdt nærmere bestemmelser angående formål og støtteberettigede omkostninger, men imidlertid ikke så ud til at indeholde nogen betingelser for ydelse af støtte. En ordning uden nogen konkrete begrænsninger for ydelse af støtte (f.eks. hvad støtteintensiteten angår), vil ikke af Tilsynsmyndigheden kunne godkendes som værende forenelig med EØS-aftalen. Den omstændighed, at Tilsynsmyndighedens statsstøtteregler måske i praksis er blevet overholdt i individuelle tilfælde, ændrer intet ved denne holdning, men har som nævnt ovenfor under punkt I-1.5, alene betydning for, om det er nødvendigt at tilbagesøge støtten.

I den forbindelse bemærker Tilsynsmyndigheden imidlertid, at de norske myndigheder har oplyst, at henvisningen i arbejdsgrupperapporten til, at ordningen skal gennemføres på grundlag af »principper og praksis« inden for de EØS-retlige rammer, er en implicit henvisning til de interne EØS-retningslinjer. Tilsynsmyndigheden forstår det således, at disse retningslinjer, der bl.a. fastsætter de maksimale støtteintensiteter, der i henhold til EØS-retten gælder i forskellige situationer, skulle betragtes som reglerne for ordningen og betingelserne for ydelse af støtte under træprogrammet. Ordningen indeholdt med andre ord et identificerbart sæt regler, der afstak grænser for ydelse af støtte under ordningen.

Hvad angår de norske myndigheders argument om, at »retningslinjerne løbende revideres«, erindres der om, at spørgsmålet om ulovlig statsstøttes forenelighed med EØS-aftalen skal vurderes i overensstemmelse med de materielle kriterier, der er indeholdt i foranstaltningen på det tidspunkt, hvor støtten er ydet, eller for en støtteordnings vedkommende, på det tidspunkt, hvor støtteordningen blev indført. Enhver revision af en ordnings regler skal desuden underkastes en vurdering for at fastslå, om der er tale om en ændring af ordningen som omhandlet i beslutning 195/04/KOL (49). I den vurdering, der foretages nedenfor, analyseres det derfor, om Innovasjon Norges interne EØS-retningslinjer, med de efterfølgende ændringer, som regler for træprogrammet kunne betragtes som værende forenelige med EØS-aftalen og i særdeleshed med Tilsynsmyndighedens statsstøtteretningslinjer og gruppefritagelsesforordningerne, således som de var gældende på hvert af de relevante tidspunkter.

3.1. Forenelighed med EØS-aftalens artikel 61, stk. 2

Ingen af undtagelserne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 2, gælder i denne sag, eftersom træprogrammet ikke tager sigte på de heri fastsatte mål.

3.2. Forenelighed med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3

En statsstøtteforanstaltning anses for at være forenelig med EØS-aftalen efter aftalens artikel 61, stk. 3, litra a), når den tager sigte på at fremme den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der er alvorlig underbeskæftigelse. Da det norske regionalstøttekort imidlertid ikke har fastlagt sådanne områder, er denne bestemmelse ikke relevant (50).

Desuden finder undtagelsesbestemmelsen i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), ikke anvendelse, eftersom den statsstøtte, der ydes under træprogrammet, ikke tager sigte på at fremme gennemførelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den norske økonomi.

Undtagelsesbestemmelsen i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), ifølge hvilken statsstøtte, der fremmer udviklingen af visse økonomiske aktiviteter eller økonomiske regioner og ikke påvirker handelsvilkårene på en måde, der er i strid med den fælles interesse, kan anses for forenelig med EØS-aftalen, vil derimod muligvis kunne finde anvendelse. Det vil være tilfældet, hvis foranstaltningen stemmer overens med statsstøtteretningslinjerne eller en relevant gruppefritagelsesforordning.

Virksomheder bliver regionalstøtteberettigede, når de ligger i bestemte områder defineret på grundlag af det ovennævnte norske regionalstøttekort, og når betingelserne i statsstøtteretningslinjerne om regionalstøtte er opfyldt (51).

De norske myndigheder har gjort gældende, at der ikke under træprogrammet er ydet støtte i form af regionalstøtte. Tilsynsmyndigheden bemærker imidlertid, at træprogrammet er blevet implementeret på grundlag af de interne EØS-retningslinjer, der åbner mulighed for ydelse af regional (investerings-) støtte. (52) Myndighederne har desuden henvist til tilfælde, hvor forsknings- og udviklingsstøtte blev suppleret op med et regionalstøttetillæg på 5 % (et af eksemplerne herpå er Trysil Skog AS).

Tilsynsmyndigheden bemærker, at betingelserne i statsstøtteretningslinjerne for regionalstøtte også skal være opfyldt i tilfælde, hvor der ydes regionalstøttetillæg. Hverken arbejdsgrupperapporten eller de interne EØS-retningslinjer nævner imidlertid noget om, hvilke betingelser der skal være opfyldt, for at der kan ydes regionalstøtte, som f.eks. fordele affødt for regionen (i form af produktive investeringer eller jobskabelse), og de indeholder heller ingen henvisning til Norges regionalstøttekort. Under disse omstændigheder kan Tilsynsmyndigheden ikke forvisse sig om, at reglerne om regionalstøtte under træprogrammet stemmer overens med statsstøtteretningslinjerne for regionalstøtte.

Statsstøtte til forskning og udvikling vil kunne anses for at være forenelig med EØS-aftalen efter EØS-aftalen, når de relevante betingelser i statsstøtteretningslinjerne er opfyldt (53). Statsstøtteretningslinjerne giver en definition af forskellige former for forskning og udvikling, bl.a. »grundforskning«, »industriel forskning« og »udviklingsaktiviteter forud for det kommercielle stadium«, og fastlægger de støtteintensiteter, der gælder for dem.

Tilsynsmyndigheden bemærker, at den støtteberettigede forskning, de støtteberettigede omkostninger og de støtteintensiteter, der er fastsat i de interne EØS-retningslinjer, stemmer overens med dem, der er fastsat i statsstøtteretningslinjerne for forskning og udvikling, undtagen med hensyn til tekniske forundersøgelser. Mens tabellen over støtteintensiteter i de interne EØS-retningslinjer anfører to forskellige støtteintensiteter for tekniske forundersøgelser gennemført af store virksomheder i forbindelse med forskning på prækonkurrencestadiet, nemlig 50 % og 55 % (54), fastsættes det udtrykkeligt i statsstøtteretningslinjerne, at en kombination af tillæg ikke må føre til, at støtteintensiteten kommer op over 50 % for forskning på prækonkurrencestadiet (55).

Da en af støtteintensiteterne i de interne retningslinje ikke stemmer overens med statsstøtteretningslinjerne, og da der ikke er belæg for, at der findes en instruks til sagsbehandlerne om at anvende støtteintensiteter for OFU/IFU-ordningen, der stemmer overens med statsstøtteretningslinjerne, må reglerne for træprogrammet antages at åbne mulighed for en støtteintensitet, som overstiger det loft, der er fastsat i statsstøtteretningslinjerne. Tilsynsmyndigheden har desuden ikke hørt noget argument for at acceptere en højere støtteintensitet end den i statsstøtteretningslinjerne fastsatte.

Støtte ydet i overensstemmelse med gruppefritagelsesforordningerne for SMV- og/eller uddannelsesstøtte anses for at være forenelig med EØS-aftalen, forudsat at støtteordningen opfylder alle betingelserne i den relevante gruppefritagelsesforordning og indeholder en udtrykkelig henvisning hertil (der skal henvises til forordningens titel, og publikationsreferencen til Den Europæiske Unions Tidende skal angives) (56). Hverken statsbudgetterne, arbejdsgrupperapporten eller nogen af de andre forarbejder til træprogrammet indeholder imidlertid nogen henvisning til gruppefritagelsesforordningen for SMV-støtte eller gruppefritagelsesforordningen for uddannelsesstøtte. Desuden har Tilsynsmyndigheden ikke fra de norske myndigheder modtaget nogen oplysninger om anvendelse af nogen af gruppefritagelsesforordningerne til offentliggørelse i EU-Tidende. De norske myndigheder har følgelig ikke opfyldt kravene i gruppefritagelsesforordningerne, og træprogrammet kan derfor ikke anses for at opfylde betingelserne i gruppefritagelsesforordningerne.

Træprogrammet vil ikke desto mindre kunne anses for at være foreneligt med EØS-aftalen på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), i lyset af de materielle principper, der opstilles i gruppefritagelsesforordningerne for SMV-støtte og uddannelsesstøtte. I den forbindelse bemærker Tilsynsmyndigheden, at alle definitioner, støtteberettigede omkostninger og støtteintensiteter for uddannelsesstøtte i de interne EØS-retningslinjer (57) stemmer overens med gruppefritagelsesforordningen for uddannelsesstøtte. Også definitioner, støtteberettigede udgifter og støtteintensiteter for SMV-støtte til konsulentbistand og messer i de interne EØS-retningslinjer (58) stemmer overens med gruppefritagelsesforordningen for støtte til SMV.

Ifølge punkt 4.3.2 i de interne EØS-retningslinjer kan der ydes støtte til SMV til »netværk og samarbejde«, hvilket er formål, der helt klart ikke falder ind under de materielle bestemmelser i SMV-gruppefritagelsesforordningen. Spørgsmålet er derfor, om støtte til sådanne formål vil kunne anses for at være forenelig på grundlag af statsstøtteretningslinjerne for SMV-støtte eller på grundlag af de materielle principper, der er opstillet i disse retningslinjer eller i direkte medfør af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c) (59).

I statsstøtteretningslinjerne hedder det, at der kan ydes støtte til SMV til »samarbejde«, forudsat at den ikke påvirker konkurrencen i strid med den fælles interesse. På grundlag heraf finder Tilsynsmyndigheden, at den mulighed, de interne EØS-retningslinjer åbner for at yde støtte til SMV til »identificering af samarbejdspartnere, strategier og formalisering af samarbejde i etableringsfasen« nok vil kunne accepteres.

Derimod finder Tilsynsmyndigheden, at muligheden for at finansiere uidentificerede »ekstraordinære fælles tiltag« (60) i den »operationelle fase« åbner op for, at der kan finansieres en lang række forskellige foranstaltninger, der ikke nødvendigvis ville falde ind under samarbejde mellem SMV og derfor vil kunne påvirke konkurrencen i strid med den fælles interesse. På spørgsmål herom svarede de norske myndigheder, at denne form for finansiering udelukkende tog sigte på konsulentbistand. I samme forbindelse udtalte myndighederne imidlertid, at denne bestemmelse også åbnede mulighed for at finansiere »dertil knyttede tjenester« i relation til netværksstøtte.

Tilsynsmyndigheden finder, at den ikke ud fra så vage og uafgrænsede bestemmelser kan føle sig sikker på, at ordningens regler om støtte til SMV stemmer overens med statsstøtteretningslinjerne for SMV eller de materielle principper i dem, og at de derfor ikke kan godkendes som værende forenelige med EØS-aftalen efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c).

Ifølge arbejdsgrupperapporten skal der under denne ordning være mulighed for 100 %-finansiering af et projekts omkostninger, når det er vanskeligt at identificere nogen, der kan få direkte gavn af projektet. Myndighederne har forklaret, at denne 100 %-finansiering f.eks. kan komme på tale i tilfælde, hvor det er vanskeligt at identificere nogen direkte begunstiget, eller hvor modtagerne kun anses for at få beskeden gavn af projektet (f.eks. ved forundersøgelser, undersøgelser og rapporter på bestemte målområder), idet der i disse tilfælde ikke anses at foreligge nogen statsstøtte (61).

Med hensyn til denne praksis er der to ting at bemærke: 1) selv om de norske myndigheder nævner forundersøgelser og rapporter som eksempler på tilfælde, hvor der ikke er tale om statsstøtte, fastsættes der i retningslinjerne for forskning og udvikling maksimumsintensiteter for støtte til gennemførlighedsundersøgelser, hvoraf det fremgår, at finansiering af undersøgelser (selv forundersøgelser) kan udgøre statsstøtte (62), og 2) medmindre den støtte, der er tale om, ligger under de minimis-grænsen, kan den omstændighed, at modtageren kun opnår en beskeden fordel, ikke i sig selv udelukke, at der kan være tale om statsstøtte.

I lyset heraf finder Tilsynsmyndigheden, at denne 100 %-finansiering af et projekts omkostninger ikke er baseret på kriterier, der kan sikre, at enhver statsstøtte er udelukket, og da statsstøtteretningslinjerne ikke indeholder nogen bestemmelse om, at 100 %-finansiering kan accepteres, ligesom det i dette tilfælde heller ikke er blevet fremført, at en sådan støtteintensitet skulle være tilladt i direkte medfør af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), finder Tilsynsmyndigheden, at en ordning, der åbner mulighed for en sådan praksis, ikke er forenelig med EØS-aftalen.

Som det fremgår af det ovenstående, opfylder træprogrammet i flere henseender ikke betingelserne i statsstøtteretningslinjerne og opfylder heller ikke undtagelsesbetingelserne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c). Tilsynsmyndigheden finder derfor ikke, at træprogrammet kan anses for at være foreneligt med EØS-aftalen.

3.3. De minimis-støtte

Ifølge de norske myndigheder indeholder træprogrammet bestemmelser angående krav, der — når de er opfyldt — sikrer, at tilskuddene opfylder de minimis-betingelserne. Tilsynsmyndigheden finder ikke, at de relevante bestemmelser i træprogrammet opfylder de minimis-betingelserne.

Støtte, der opfylder de minimis-betingelserne i statsstøtteretningslinjerne eller den senere de minimis-forordning, betragtes ikke som statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og er ikke anmeldelsespligtig. Da træprogrammet blev indført mellem 1. juli 2000 og udgangen af 2005, er begge sæt de minimis-regler relevante for vurdering af ordningen (63).

I såvel de minimis-forordningen som i statsstøtteretningslinjerne fastsættes det, at de nationale myndigheder kun må yde de minimis-støtte efter først at have forvisset sig om, at støtten ikke medfører, at det samlede de minimis-støttebeløb, som virksomheden modtager, øges i kraft af anden de minimis-støtte modtaget i løbet af de foregående tre år. I henhold til såvel de minimis-forordningen som statsstøtteretningslinjerne består en af måderne, hvorpå man kan sikre sig, at de minimis-loftet ikke overskrides, i at indhente oplysninger fra modtageren herom (64).

Når der ydes de minimis-støtte under træprogrammet, henvises der til de minimis-reglerne, og modtagerne underrettes om deres pligt til at oplyse myndighederne om anden de minimis-støtte, de har modtaget i tre år, efter at tilsagnet de minimis-støtten blev givet.

I sin beslutning om at indlede formel undersøgelsesprocedure fandt Tilsynsmyndigheden, at eftersom denne informationspligt kun omfatter de minimis-støtte modtaget, efter at der er modtaget de minimis-støtte under træprogrammet, har modtagerne har ikke fået pålagt pligt til at oplyse, om de har modtaget nogen anden de minimis-støtte, før de modtog de minimis-støtten fra træprogrammet. De norske myndigheder har imidlertid fremført, at der i tilsagnsbrevet også henvises til reglen om, at enhver støtte modtaget »i nogen periode på 3 år« ikke må overskride de minimis-loftet.

Tilsynsmyndigheden bemærker, at kravet om, at modtageren skal oplyse om al støtte »ydet efter tilsagnsbrevet« står i modstrid med henvisningen til reglen om, at enhver støtte modtaget i løbet af »nogen periode på 3 år« ikke må overskride de minimis-loftet. Under disse omstændigheder kan Tilsynsmyndigheden ikke føle sig sikker på, at en modtager helt klart ville opfatte dette budskab som en pligt til at oplyse om enhver støtte modtaget i »nogen periode på 3 år«. Tilsynsmyndigheden fastholder derfor sit oprindelige standpunkt, som er, at i det omfang hvor denne bestemmelse skal ses som en del af ordningens regler, kan det ikke på grundlag heraf udledes, at de på forhånd sikrer, at reglerne om de minimis-støtte er overholdt (65).

Bortset derfra bemærker Tilsynsmyndigheden, at der i hvert fald i de versioner af de interne EØS-retningslinjer, der er stammer fra september 2004 og juli 2005, åbnes mulighed for en praksis gående ud på, at tilskud ydet til f.eks. forskning og udvikling kunne suppleres op med yderligere tilskud ydet som de minimis-støtte (66). På linje med Kommissionens beslutning i Kahla Porzellan GmbH-sagen finder Tilsynsmyndigheden, at hvis støtten — på grund af det samlede beløb ydet til samme virksomhed gennem tre år — overskrider de minimis-loftet, er det hele beløbet, der må betragtes som statsstøtte (67). Tilsynsmyndigheden finder derfor, at en praksis, der går ud på, at de minimis-loftet kun overholdes for en del af den støtte, der ydes til en virksomhed, pr. definition indebærer muligheden for, at den samlede støtte, der ydes, vil kunne overskride de minimis-loftet. (68).

I lyset af det ovenstående finder Tilsynsmyndigheden, at de relevante regler i træprogrammet ikke opfylder de minimis-betingelserne, og at træprogrammet derfor ikke kan godkendes som værende foreneligt med EØS-aftalen.

4. Konklusion

På grundlag af oplysningerne fra de norske myndigheder finder Tilsynsmyndigheden, at der under træprogrammet ydes statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, der ikke er forenelig med EØS-aftalen. På linje med Kommissionens praksis på dette område finder Tilsynsmyndigheden dog, at selv om træprogrammet som støtteordning betragtet er uforeneligt med EØS-aftalen, kan individuel støtte ydet under træprogrammet, der opfylder betingelserne i statsstøtteretningslinjerne om støtte til SMV og/eller forskning og udvikling eller de materielle regler i gruppefritagelsesforordningerne for SMV-støtte og uddannelsesstøtte, erklæres forenelig med EØS-aftalen (69).

Da træprogrammet ikke er blevet anmeldt til Tilsynsmyndigheden, udgør enhver ydelse af statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, under træprogrammet ulovlig statsstøtte som omhandlet i artikel 1, litra f), i del II i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen. Af artikel 14 i del II i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen følger, at Tilsynsmyndigheden skal påbyde, at ulovlig støtte, der er uforenelig med statsstøttereglerne efter EØS-aftalen, skal tilbagebetales af støttemodtagerne. Dette gælder dog ikke i) individuel støtte, der opfylder de minimis-betingelserne i statsstøtteretningslinjerne eller de minimis-forordningen, og ii) individuel støtte, der er fundet forenelig med EØS-aftalen på grundlag af statsstøtteretningslinjerne for støtte til SMV og/eller forskning og udvikling eller på grundlag af gruppefritagelsesforordningerne for SMV-støtte og uddannelsesstøtte, og som stemmer overens med de relevante støtteintensiteter fastsat i disse regler —

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Træprogrammet er ikke foreneligt med EØS-aftalen i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Artikel 2

Individuel støtte ydet under træprogrammet udgør ikke statsstøtte, hvis den opfylder de minimis-betingelserne i statsstøtteretningslinjerne eller de minimis-forordningen, alt efter hvilket regelsæt der var gældende på tidspunktet for støttens ydelse.

Artikel 3

Individuel støtte ydet under træprogrammet, der opfylder betingelserne i statsstøtteretningslinjerne om støtte til SMV og/eller forskning og udvikling eller de materielle regler i gruppefritagelsesforordningerne om SMV-støtte og uddannelsesstøtte, er forenelig med EØS-aftalen, når de tilladte maksimale støtteintensiteter er overholdt.

Artikel 4

De norske myndigheder træffer enhver nødvendig foranstaltning til at tilbagesøge den i artikel 1 omhandlede støtte, men ikke den i artikel 2 og 3 omhandlede støtte.

Artikel 5

Tilbagesøgning iværksættes omgående og i overensstemmelse med de nationale retsplejeregler, forudsat at de åbner mulighed for omgående og effektiv gennemførelse af denne beslutning. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter og renters rente fra den dato, hvor den blev stillet til rådighed for støttemodtagerne, og indtil den er tilbagebetalt. Renterne beregnes på grundlag af artikel 9 i beslutning nr. 195/04/KOL (70).

Artikel 6

De norske myndigheder underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning EFTA-Tilsynsmyndigheden om, hvilke foranstaltninger de har truffet for at efterkomme den.

Artikel 7

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Norge.

Artikel 8

Kun den engelske udgave er autentisk.

Udfærdiget i Bruxelles, den 23. januar 2008. På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne Per SANDERUD Formand Kurt JAEGER Medlem af kollegiet

(1) Herefter »Tilsynsmyndigheden«.

(2) Herefter »EØS-aftalen«.

(3) Herefter »tilsyns- og domstolsaftalen«.

(4) Proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte — Retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, vedtaget og udstedt af Tilsynsmyndigheden den 19. januar 1994 og offentliggjort i EFT L 231 af 3.9.1994, s. 1, og EØS-tillæg nr. 32 af 3.9.1994, s.1. Disse retningslinjer blev senest ændret ved Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 154/07/COL af 3. maj 2007. Herefter »statsstøtteretningslinjerne«.

(5) Kommissionens forordning (EF) nr. 68/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på uddannelsesstøtte (EFT L 10 af 13.1.2001, s. 20,; Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (EFT L 10 af 13.1.2001, s. 33); og Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EUT L 379 af 28.12.2006, s. 5). Sidstnævnte forordning erstatter Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EFT L 10 af 13.1.2001, s. 30) og kapitel 12 i statsstøtteretningslinjerne (Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 54/96/KOL af 15. maj 1996, EFT L 245 af 25.9.1996, s. 28). Alle de ovennævnte forordninger er blevet indarbejdet i bilag 15 til EØS-aftalen (under punkt 1, litra d)-f)).

(6) EUT C 272 af 9.11.2006, s. 19, og EØS-tillæg nr. 55 af 9.11.2006.

(7) For mere indgående oplysninger om denne brevveksling henvises til beslutning nr. 147/06/KOL om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure, hvoraf et sammendrag er offentliggjort i EUT C 272 af 9.11.2006 og i EØS-tillæg nr. 55, 9.11.2006. Beslutningen findes i sin fulde ordlyd på Tilsynsmyndighedens hjemmeside: www.eftasurv.int

(8) Se fodnote 7.

(9) Punkt 7.3.3 i hvidbogen.

(10) Punkt 7.3.3 i hvidbogen..

(11) Punkt 2.4.1 i hvidbogen.

(12) Punkt 6.1.1 i hvidbogen. Hvad angår fokuseringen på norsk industri, hedder det desuden i punkt 6.1.1 i hvidbogen, at »for å øke verdiskapingen er det vesentlig både å se på mulighetene for å redusere kostnadene i foredling og omsetning, og øke bruken og bedre utnyttelsen av trevirke produsert i Norge«.

(13) I punkt 1.4 i arbejdsgrupperapporten anføres det, at træprogrammet ikke omfatter skovkultur, infrastrukturer, transport, marker, pyntegrønt og bioenergi, som bør tilgodeses med andre statslige foranstaltninger. I punkt 2.1 i arbejdsgrupperapporten defineres den skovbaserede værdikæde (eller skovsektoren) som alle aktører, der er involveret i kæden fra stubben til de endelige brugere. »Skov« betegner leverandørsiden (skovejere og skovejerorganisationer) og driftsleddet (skoventreprenører, herunder terræntransport, tømmermåling og tømmeromsætning, skovkulturarbejder, driftsplanlægning osv.). »Produktion« omfatter enhver forædling af tømmer frem til produkter, der kan bruges af de endelige bruger, men med hovedvægt på den mekaniske forædlingskæde (traditionel forarbejdning i savmøller og høvlerier og videreforarbejdning til døre, trapper og andre bygningsdele såvel som fabrikation af træmøbler, træhuse og håndværksbaserede produktioner). »Markedet« er de endelige brugere, herunder også forskellige handelsled og andre aktører i det træbaserede produktionssystem, f.eks. underleverandører til skovbruget og den skovbrugsbaserede industri.

(14) Jf. punkt 1.5, 6.2 og 6.3 i arbejdsgrupperapporten. Siden maj 2003 har gruppen også omfattet repræsentanter for alternative finansieringsydere og de fylkeskommunale myndigheder.

(15) Landbrugsministeriet skal have forelagt årlige rapporter om aktiviteterne under ordningen og dens udvikling, og disse rapporter danner grundlag for såvel budgettets opstilling som opstillingen af retningslinjer for Innovasjon Norge (tidligere SND), jf. punkt 1.5, 6.2 og 6.3 i arbejdsgrupperapporten.

(16) Se de norske myndigheders bemærkninger til beslutningen om indledning af formel undersøgelsesprocedure.

(17) Denne Overordnede Politik er en vejledning, der opstiller en række øvre grænser for Innovasjon Norges ydelse af tilskud (f.eks. en regel om, at der ikke må ydes driftsstøtte og eksportstøtte) og foreskriver, at tilskuddene skal ydes inden for rammerne af de grænser, der er fastsat i internationale aftaler, som Norge har indgået.

(18) Bevillingsbrevet af 6. oktober 2000 indeholder oplysninger om træprogrammets budget og henviser til ordningens mål, sektor og målgrupper.

(19) De norske myndigheder har også henvist til loven om Innovasjon Norge og dens »standardvilkår« for ydelse af udviklingstilskud, der bl.a. indeholder administrative regler om frister, dokumentation, kontrol og tilbagesøgning af tilskud.

(20) De indeholder desuden regler om kumulation, referencesatser og beregning af støtten.

(21) Disse versioner er dateret januar 2000, august 2001, juni 2003, september 2004 og juli 2005, og der er ingen væsentlige forskelle mellem dem. For klarhedens skyld betegner udtrykket »interne EØS-retningslinjer« i det følgende den seneste version, og kun hvor det er relevant (på grund af afvigelser eller tilføjelser) vil bemærkningerne dreje sig om tidligere versioner.

(22) I punkt 1.3 i arbejdsgrupperapporten hedder det, at tilskuddene skal ydes i overensstemmelse med EØS-reglerne, og i punkt 7.1 anføres det, at »EØS-aftalens statsstøtteregler skal følges. Programmet skal fastsætte sine egne principper og praksis inden for rammerne af disse regler«. Se også de norske myndigheders bemærkninger til beslutningen om indledning af formel undersøgelsesprocedure.

(23) Se de norske myndigheders bemærkninger til beslutningen om indledning af formel undersøgelsesprocedure og e-mail af 18. januar 2008 fra de norske myndigheder (ref. 461470).

(24) Se også afsnittet om medfinansiering og 100 %-finansiering af projektomkostninger i punkt I-2.4 nedenfor.

(25) Se også det reviderede statsbudget (St. prp. nr. 61 (1999-2000)). Træprogrammet blev betegnet med forskellige navne, bl.a. »Treprogrammet« og »Verdiskapningsprogrammet for tre« eller med henvisning til den oprindelige indstilling fra stortingsudvalget (Innst. S. nr. 208 (1998-1999)).

(26) 2001: St. prp. nr. 1 (2000-2001) og budgetændring (St. prp. nr. 84 (2000-2001)); 2002: St. prp. nr. 1 (2001-2002) og budgetændring (St. prp. nr. 1 Tillegg nr. 4 (2001-2002)); 2003: St. prp. nr. 1 (2002-2003) og budgetændring (St. prp. nr. 65 (2002-2003)); 2004: St. prp. nr. 1 (2003-2004) og budgetændring (St. prp. nr. 63); 2005: St. prp. nr. 1 (2004-2005) og budgetændring (St. prp. nr. 65 (2004-2005)). I de første fire år (2000, 2001, 2002 og 2003) var bevillingerne til træprogrammet øremærket til programmet under budgetpost 71 i statsbudgettets kapitel 1142, mens de i de sidste to år (2004 og 2005) har figureret under post 71 i kapitel 1149.

(27) Brev af 6. oktober 2000, som de norske myndigheder fremsendte til Tilsynsmyndigheden som bilag 3 til sine bemærkninger til beslutningen om indledning af formel undersøgelsesprocedure.

(28) Punkt 4.6 i arbejdsgrupperapporten.

(29) Se brev af 29. september 2005 fra de norske myndigheder til Tilsynsmyndigheden, der var vedlagt et brev af 3. oktober 2005 fra de norske EU-mission (ref. 345465).

(30) Se ovennævnte brev af 29. september 2005 og de norske myndigheders bemærkninger til beslutningen om at indlede formel undersøgelsesprocedure.

(31) Punkt 4.1-4.4 og 5 i arbejdsgrupperapporten.

(32) Oversat af Tilsynsmyndigheden.

(33) For investeringer er den maksimale støtteintensitet på 7,5 % for mellemstore virksomheder og på 15 % for små virksomheder, mens den er sat til 50 % for konsulentbistand og messer.

(34) Punkt 1.4 og 7.1 i arbejdsgrupperapporten.

(35) Punkt 7.1 i arbejdsgrupperapporten.

(36) Selv om dette beløb er at betragte som de minimis-støtte, modtog Norsk Treteknisk Institutt også anden støtte.

(37) Denne oplysningspligt er formuleret således: »EØS-regelverket — opplysningsplikt: Tildelingen av tilskuddet skjer i henhold til reglene for bagatellmessig støtte. Ved eventuelle nye søknader om offentlig støtte (uansett støttekilde) har støttemottaker plikt til å opplyse om dette tilskuddet. Opplysningsplikten gjelder i 3 år fra tilsagnstidspunktet. Støttemottakeren må ikke motta mer enn til sammen 100 000 EUR (ca. kr 815 000) i støtte etter reglene for bagatellmessig støtte over et tidsrom på 3 år.«

(38) Punkt 4.2 i disse retningslinjer.

(39) Det bekræftes af forarbejderne til statsbudgetforslaget i in St. prp. nr. 1 (2000-2001) og arbejdsgrupperapporten.

(40) Tillsynsmyndighedens oversættelse af følgende uddrag: »Norge eksporterer ca 85-90 % av produksjonen av tremasse og papirprodukter og ca 35 % av trelast-produksjonen. Leveransene til EU-land utgjør henholdsvis 70 % og 90 % av eksporten. Eventuelle strategier eller politiske vedtak innen EU som kan påvirke EUs import av skogindustriprodukter vil kunne få store konsekvenser for den norske skogsektoren.«

(41) Eurostat-statistikker for årene fra 1999 til 2004 for såvel import som eksport af forskellige former for forædlet træ og tømmer inden for EU (hvis værdi udtrykkes enten i tusinde m3 eller tons) viser, at der er en betydelig samhandel med træprodukter inden for EU. Følgende statistikker er relevante: i) import og eksport af rundtræ inden for EU-25, rubrikken »fores51«; ii) import af træmasse og papir/karton inden for EU-25, rubrikken »fores62«; iii) eksport af træmasse inden for EU-25, rubrikken »fores62«; iv) import af savskåret træ og træbaserede paneler inden for EU-25, rubrikken »fores61«; og v) eksport af savskåret træ inden for EU-25, rubrikken »fores61«. De kan alle findes på http://europa.eu.int/comm/eurostat eller ved at kontakte Eurostat via kontorets netsted.

(42) Se netstedet http://www.ssb.no/muh/tab15-01.shtml, der viser tabel 15 med overskriften »Samhandelen med utvalgte land etter varegupper Tosifret SITC. Jan - jul 2006. Millioner kroner«

(43) Det tidligere kapitel 12 i statsstøtteretningslinjerne blev slettet ved Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 198/03/KOL af 5. november 2003. Allerede fra 1. februar 2003 var kapitel 12 imidlertid blevet erstattet med Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001, herefter »de minimis-forordningen«).

(44) Kommissionens beslutning af 31. marts 2000 i statsstøttesag N 673/99 (EFT C 184 af 1.7.2000, s. 25).

(45) Sag C-143/99, Adria Wien, Sml. 2001 I, s. 8365.

(46) Forenede sager E-5/04, E-6/04 og E-7/04, Fesil og Finnfjord, Pil m.fl., EFTA-domssamling 2005, s. 117, præmis 77. Denne dom stemmer overens med de principper, EF-Domstolen dom opstillede i sag C-75/97, Belgien mod Kommissionen, Sml. 1999 I, s. 3671, præmis 33. Se også sag C-66/02, Italien mod Kommissionen, Sml. 2005 I, s. 10901, præmis 95.

(47) Se i den forbindelse sag 730/79, Philip Morris mod Kommissionen, Sml. 1989, s. 2671, præmis 11, hvor det statueres, at »når en finansiel støtte, som ydes af en stat, styrker en virksomheds position i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten«.

(48) Sag C-310/99, Italien mod Kommissionen, Sml. 2002 I, s. 2289, præmis 91. I sag C-66/02, Italien mod Kommissionen, Sml. 2005 I, s. 10901, præmis 91, udtalte Domstolen, at »i forbindelse med en støtteordning kan Kommissionen begrænse sig til at undersøge ordningens nærmere indhold uden at være forpligtet til at undersøge hver eneste anvendelse af ordningen [….] med henblik på at vurdere, om den nævnte ordning indeholder støtteelementer«. Se også sag E-2/05, ESA mod Island, Sml. 2005, EFTA-domssamling 2005, s. 202, præmis 24.

(49) Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 195/04/KOL af 14. juli 2004 (EUT L 139 af 25.5.2006, s. 37), som ændret ved Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 319/05/KOL af 14. december 2005 (EUT C 286 af 23.11.2006, s. 9). Se også sag T-195/01, Gibraltar mod Kommissionen, Sml. 2001 II, s. 3915. Det bemærkes at, eftersom ordningen oprindeligt blev indført ulovligt rent proceduremæssigt, må alle senere ændringer af denne ordning også betragtes som ulovlig statsstøtte.

(50) Tilsynsmyndighedens beslutning 327/99/KOL af 16. december 1999 om kortet over støtteberettigede områder og støtteniveauer (Norge).

(51) Det tidligere kapitel 25 i statsstøtteretningslinjerne om regionalstøtte blev den 6. april 2006 erstattet af nye retningslinjer og Kommissionens forordning (EF) nr. 1628/2006 (inkorporeret ved det blandede udvalgs beslutning nr. 157, offentliggjort i EUT L 89 af 29.3.2007, s. 33, og EØS-tillæg nr. 15 af 29.3.2007, s. 24). Forordningen trådte i kraft den 9. december 2006.

(52) Se (regionalstøtte-)lofterne i tabellen i bilaget til de interne EØS-retningslinjer og forklaringen angående investeringsstøtte (punkt 4.6).

(53) De tidligere retningslinjer for forskning og udvikling blev erstattet af nye retningslinjer den 7. februar 2007.

(54) 2000- og 2001-versionerne ser ikke ud til at fastsætte nogen specifik støtteintensitet for tekniske forundersøgelser overhovedet.

(55) Punkt 5.3(7) i det daværende kapitel 14 i statsstøtteretningslinjerne for forsknings- og udviklingsstøtte.

(56) Se artikel 3, stk. 3, i gruppefritagelsesforordningerne for henholdsvis SMV-støtte og uddannelsesstøtte. Når de formelle betingelser i gruppefritagelsen er opfyldt, er støtteforanstaltningen ikke anmeldelsespligtig.

(57) Punkt 4.4 i disse retningslinjer.

(58) Punkt 4.3 og 4.3.1 i disse retningslinjer.

(59) Det tidligere SMV-kapitel i statsstøtteretningslinjerne blev pr. 26. juni 2002 erstattet af gruppefritagelsesforordningen for SMV.

(60) Bl. a. foranstaltninge svarende til »kompetansehevning«.

(61) Denne praksis med 100 %-finansiering rejser problemer både i relation til tilstedeværelsen af statsstøtte og i relation til foreneligheden. I betragtning af, at der i arbejdsgrupperapporten henvises til denne mulighed, må det formodes, at ordningen forudser en sådan praksis, og at det derfor er nødvendigt at tage stilling til, om reglerne for denne praksis er forenelige (dette afsnit). Spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om statsstøtte eller ej, er kun relevant i forbindelse med spørgsmålet om tilbagesøgning.

(62) Punkt 5.3(7) i det daværende kapitel 14 om støtte til forskning og udvikling.

(63) Som anført af de norske myndigheder, er det den dato, hvor de norske myndigheder gav deres tilsagn, der er afgørende for, om det er det tidligere kapitel 12 i statsstøtteretningslinjerne eller den efterfølgende de minimis-forordning, der finder anvendelse på det pågældende tilskud.

(64) Se henvisningen til »kontrolforanstaltninger« i statsstøtteretningslinjerne.

(65) Den omstændighed, at mange tilsagn måske holder sig under de minimis-loftet, er ikke relevant, eftersom Tilsynsmyndigheden i sin vurdering af statsstøtteforanstaltningens forenelighed alene skal holde sig til træprogrammets indhold. Den faktiske situation vil være relevant for spørgsmålet om tilbagesøgning.

(66) Se den nærmere beskrivelse af denne praksis under punkt I-2.5 ovenfor.

(67) Kommissionens beslutning 2003/643/EF om Tysklands statsstøtte til fordel for Kahla Porzellan GmbH og Kahla/Thüringen Porzellan GmbH (EUT L 227 af 11.9.2003, s. 12). På samme måde gælder, at der ved vurderingen af, om de relevante statsstøtteintensiteter i statsstøtteretningslinjerne er overholdt, må tages hensyn til den samlede støtte, der er ydet til den samme virksomhed.

(68) Det bemærkes, at de relevante støtteintensiteter også skal overholdes. Når der ydes de minimis-støtte i kombination med anden støtte, må det samlede støttebeløb ikke overstige de maksimale støtteintensiteter for de forskellige støttetyper. Det gælder naturligvis kun, når ikke hele den samlede støtte opfylder de minimis-betingelserne.

(69) Se f.eks. Kommissionens beslutning 2004/343/EF om Frankrigs støtteordning for overtagelse af kriseramte virksomheder (EUT L 108 af 16.4.2004, s. 38), og Kommissionens beslutning 2003/86/EF om den spanske stats støtteordning fra 1993 for nyoprettede virksomheder i Vizcaya (Spanien) (EUT L 40 af 14.2.2003, s. 11).

(70) Se fodnote 49.

BILAG I STØTTEBERETTIGEDE UDGIFTER IFØLGE DE INTERNE EØS-RETNINGSLINJER For støtte til små og mellemstore virksomheder (SMV) (1) er de støtteberettigede udgifter i) konsulentbistand fra eksterne konsulenter (undtagen løbende eller periodisk konsulentbistand og konsulentbistand i relation til normale driftsudgifter); ii) førstegangsdeltagelse i messer og udstillinger; og iii) netværk og samarbejde i såvel etablerings- som opstartfasen. Etableringsfasen omfatter identificering af samarbejdspartnere, strategiudvikling, organisation og formalisering af samarbejdet osv. Opstartfasen omfatter administrative udgifter (som aftrappes) til administration af samarbejdet i de første tre år og «ekstraordinære fælles tiltag». Et eksempel på sidstnævnte er «kompetenceforbedring», men der kan under kategorien «ekstraordinære fælles tiltag» også ydes finansiering til andre tilsvarende foranstaltninger i såvel etableringsfasen som senere under driftsfasen. Med hensyn til støtte til uddannelse sondres der mellem speciel uddannelse og generel uddannelse. Speciel udannelse omfatter direkte oplæring hovedsagelig i relation til medarbejderens nuværende eller fremtidige job og tager sigte på at tilføre kompetencer, som ikke (eller kun i begrænset omfang) kan overføres til andre virksomheder eller arbejdsområder. Generel uddannelse er en oplæring, der ikke kun drejer sig om medarbejderens nuværende eller fremtidige job, men giver kompetencer, der i vid udstrækning kan overføres til andre virksomheder og giver medarbejderen betydeligt bedre jobmuligheder. De støtteberettigede udgifter er kursuslederens personaleudgifter, kursusledernes og kursusdeltagernes rejseudgifter, andre løbende udgifter (f.eks. kursusmateriale), afskrivninger på værktøj og udstyr (i det omfang de udelukkende benyttes til uddannelsesprojektet), vejledning og rådgivning i relation til uddannelsesprojektet, personaleudgifter for kursusdeltagere begrænset opad til totalsummen af andre støtteberettigede udgifter. Der tages kun hensyn til de faktiske uddannelsestimer fratrukket tid benyttet til ordinære produktionsaktiviteter. Alle støtteberettigede udgifter skal dokumenteres på en gennemsigtig måde. Med hensyn til forskning og udvikling fastsættes det i de interne EØS-retningslinjer, at de støtteberettigede udgifter er personaleudgifter (forskere, teknikere og assistenter udelukkende knyttet til forsknings- og udviklingsaktiviteten), instrumenter, udstyr, lokaler og bygninger (som udelukkende og permanent benyttes til forsknings- og udviklingsaktiviteten), konsulentbistand og lignende tjenester (udelukkende til forsknings- og udviklingsaktiviteten) og administration i direkte tilknytning til forsknings- og udviklingsaktiviteten. Andre støtteberettigede udgifter kan være driftsudgifter såsom materialeudgifter og andre udgifter i direkte tilknytning til forsknings- og udviklingsaktiviteten. Med hensyn til «investeringer» (foretaget af SMV inden for rammerne af regionalstøtte) er de støtteberettigede udgifter bygninger, anlæg, maskiner, nødvendige investeringer samt udgifter i forbindelse med patenter og erhvervelse af patenter, licenser og knowhow. Der gælder særlige regler for projekter med investeringsomkostninger på over 50 mio. EUR. Driftsstøtte (defineret som støtte til rutineopgaver eller udgifter til distribution, markedsføring og regnskabsføring) kan ikke ydes. (1) De interne EØS-retningslinjer gengiver kun hovedindholdet i definitionen på SMV. Derudover henvises der til den oprindelige definition i statsstøtteretningslinjerne.