ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning fra Nedre Romerike herredsrett om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Jan og Kristian Jæger AS mod Opel Norge AS - Nedre Romerikes beslutning af 2. september 1997 (Sag E-3/97) (97/C 376/12)

Nedre Romerike herredsrett, Norge, har ved sin beslutning af 2. september 1997, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 4. september 1997, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Jan og Kristian Jæger AS mod Opel Norge AS om følgende spørgsmål:

1) a) Forbyder EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, jf. reglerne om selektiv distribution, en importør at stille krav om en bestemt aktionærsammensætning hos forhandleren i forbindelse med indgåelse af en forhandleraftale om motorkøretøjer?

b) Hvis det er tilfældet, gælder det så, uanset hvad der er formålet med kravet, og hvilken virkning det har?

c) Fandtes der allerede et sådant forbud i september 1995?

2) a) Forbyder EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, jf. reglerne om selektiv distribution, en importør i forbindelse med indgåelse af en forhandleraftale om motorkøretøjer at stille krav til, om forhandlervirskomhedens ejere eller daglige ledelse har kapitalinteresser i andre virksomheder, der forhandler og/eller har kapitalinteresser i andre virksomheder, der forhandler motorkøretøjer?

b) Hvis det er tilfældet, gælder det så, uanset hvad der er formålet med kravet, og hvilken virkning det har?

c) Fandtes der allerede et sådant forbud i september 1995?

3) Følger det af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, at en importør af motorkøretøjer i september 1995 havde pligt til at indgå forhandleraftale med hvem som helst, der ønskede at være forhandler, og som i øvrigt opfyldte de kvalitative kriterier, importøren i henhold til loven kunne stille til en forhandler?

4) Skal EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fortolkes således, at forhandlinger om en aftale eller om at indgå en aftale er ligeværdige med en »aftale« og følgelig tilstrækkelige til, at sagen falder ind under artikel 53, stk. 1?

5) Skal EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fortolkes således, at et afslag til en forhandler skal vurderes i henhold til artikel 53, hvis afslaget kan tjene til at styrke en konkurrencefjendtlig politik eller aftalepraksis mellem importøren og andre eksisterende forhandlere?

6) Skal artikel 53, stk. 2, fortolkes således, at hele aftalen, hvis et krav strider imod artikel 53, stk. 1, og/eller reglerne om selektiv distribution, er uden
Marknadsdomstolens henvisning af sagen Konsumentombudsmannen mod TV-Shop i Sverige AB til EFTA-Domstolen til rådgivende udtalelse, Marknadsdomstolens kendelse af 30. august 1994 (Sag E-5/94) (94/C 347/12)

Marknadsdomstolen (Handelsretten) i Sverige har med sin kendelse af 30. august 1994 henvist sagen Konsumentombudsmannen (forbrugerombudsmanden) mod TV-Shop i Sverige AB til EFTA-Domstolen - til hvis dommerkontor sagen indgik den 12. september 1994 - med henblik på en rådgivende udtalelse om følgende spørgsmål:

Forbindrer artikel 2, stk. 2, i Rådets direktiv 89/552/EØF (tv-radiospredningsdirektivet) eller det transmissionsstatsprincip, der er indeholdt heri, en modtagende stat i at skride ind imod reklamer, der distribueres af en annoncør ved hjælp af tv-radiospredning fra andre EØS-stater?
2.

For så vidt angår en ydelse som overgangsydelsen har det ingen betydning for besvarelsen af det første spørgsmål, at der gælder et krav om erhvervsmæssig beskæftigelse for at bevare retten til den pågældende ydelse, når det yngste barn bliver ét år.
Spørgsmålet om, hvorvidt et erhverv i værtsstaten og et erhverv i hjemlandet kan betragtes som »samme erhverv« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, skal undergives en konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde. Denne vurdering skal baseres på en sammenligning af de aktiviteter, der udføres inden for rammerne af erhvervet i hjemlandet, og de aktiviteter, som ansøgeren ønsker at udføre i værtsstaten. Hvis disse aktiviteter er sammenlignelige i den forstand, at de svarer til hinanden, idet der tages hensyn til relevante forskelle i disse aktiviteters udstrækning og karakter, skal de anses for samme erhverv i henhold til direktiv 2005/36/EF.

Ved afgørelsen af, om et erhverv i hjemlandet og et erhverv i værtslandet udgør det samme erhverv i henhold til direktiv 2005/36/EF, kan udøvelsen af visse former for virksomhed i en begrænset periode inden for rammerne af en uddannelse, hvor den pågældende er forpligtet til yderligere studier, ikke betragtes som udøvelse af et erhverv.

Forskelle i graden af uafhængighed og patientansvar kan være relevant for fastlæggelsen af aktiviteternes nøjagtige omfang eller art, når det skal vurderes, om to erhverv er »det samme erhverv« i henhold til direktiv 2005/36/EF.
3.

Hvis myndighederne i en EØS-stat har fastslået, at et ægteskab mellem en EØS-statsborger og en tredjelandsstatsborger har karakter af et proformaægteskab, kan EØS-staten træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at nægte, ophæve eller tilbagekalde rettigheder, der følger af et sådant misbrug. Sådanne foranstaltninger skal dog være forholdsmæssige og underlagt proceduremæssige garantier.
C 374/44

DOMSTOLENS DOM

af 16. juli 2020

i sag E-7/19

Tak — Malbik ehf. mod den islandske vej- og kystforvaltning og Þróttur ehf.

(Offentlige udbud - direktiv 2014/24/EU - offentlig bygge- og anlægskontrakt - offentlig tjenesteydelseskontrakt)

(2020/C 374/07)

I sag E-7/19, Tak - Malbik ehf. mod den islandske vej- og kystforvaltning og Þróttur ehf., hvori Klagenævnet for offentlige udbud (kærunefnd útboðsmála) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF, navnlig artikel 2, stk. 1, nr. 6), 7) og 9), har domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen og Bernd Hammermann (refererende dommer), afsagt dom den 16. juli 2020. Domskonklusionen lyder således:

Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er der ikke tale om en offentlig bygge- og anlægskontrakt i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2, stk. 1, nr. 6), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF. En offentlig kontrakt, der vedrører andre tjenesteydelser end dem, der er nævnt i artikel 2, stk. 1, nr. 6), i direktiv 2014/24/EU, udgør en offentlig tjenesteydelseskontrakt som omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 1, nr. 9).
Domstolens dom

af 1. august 2019

i sag E-7/18

Fosen-Linjen AS, støttet af Næringslivets Hovedorganisasjon

mod

AtB AS

(Offentligt udbud — direktiv 89/665/EØF — krav om erstatning for tabt fortjeneste — overtrædelsens grovhed — ækvivalens- og effektivitetsprincippet)

(2019/C 378/07)

I sag E-7/18, Fosen-Linjen, støttet af Næringslivets Hovedorganisasjon mod AtB AS, hvori Norges Højesteret har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, og navnlig direktivets artikel 2, stk. 1, litra c), har domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson (refererende dommer) og dommerne Bernd Hammermann og Ola Mestad (ad hoc-dommer), afsagt dom den 1. august 2019. Domskonklusionen lyder således:

Artikel 2, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter kræver ikke, at en tilsidesættelse af reglerne om offentlige kontrakter i sig selv er tilstrækkelig til at tilkende erstatning for tab af fortjeneste til fordel for personer, der har lidt et tab som følge af tilsidesættelsen.
2.

Det er ikke en forudsætning for en domstols vurdering af et krav om skadeserstatning for overtrædelse af konkurrencereglerne, at en national konkurrencemyndighed har truffet en endelig afgørelse, hvori den fastslår, at EØS-aftalens artikel 54 er blevet overtrådt. Hvis en national konkurrencemyndighed har truffet en sådan afgørelse, er det i henhold til EØS-retten ikke et krav, at afgørelsen er bindende for de nationale domstole i forbindelse med et efterfølgende søgsmål. Hvis der i EØS-retten ikke findes bestemmelser om procedure og retsmidler, der finder anvendelse på overtrædelser af konkurrenceretten, henhører det under det enkelte EØS-lands procesautonomi at fastsætte de nærmere bestemmelser for den grad af betydning, som en endelig afgørelse skal tillægges, med forbehold af ækvivalens- og effektivitetsprincippet.
6.

Artikel 3, stk. 1, litra b), i direktiv 2008/95/EF skal fortolkes således, at et tegn, der er beskrivende i henhold til artikel 3, stk. 1, litra c), nødvendigvis mangler særpræg i henhold til artikel 3, stk. 1, litra b). Hvis det forelæggende organ finder, at det pågældende tegn ikke er beskrivende, kan det vurdere dets særpræg i henhold til artikel 3, stk. 1, litra b), for så vidt angår de varer og tjenesteydelser, der er dækket af varemærket, og den formodede forventning hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger af den pågældende kategori af varer og tjenesteydelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 119/9

DOMSTOLENS DOM

af 27. november 2017

i sag E-12/16

Marine Harvest ASA støttet af Norsk Industri mod EFTA-Tilsynsmyndigheden støttet af Kongeriget Norge

(Annullationssøgsmål vedrørende en beslutning truffet af EFTA-Tilsynsmyndigheden — statsstøtte — fisk og andre produkter fra havet — EØS-aftalens materielle anvendelsesområde — protokol 9 — Tilsynsmyndigheden kompetence)

(2018/C 119/10)

I sag E-12/16, Marine Harvest ASA, støttet Norsk Industri, mod EFTA-Tilsynsmyndigheden, støttet af Kongeriget Norge, hvori der er nedlagt påstand om annullation af EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning af 27. juli 2016 i sag nr. 79116, og om, at det fastslås, at EFTA-Tilsynsmyndigheden har kompetence og pligt til at føre tilsyn med statsstøtte til fiskerisektoren, har domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 27. november 2017.

Domskonklusionen lyder således:

1. EFTA-Tilsynsmyndigheden frifindes.

2. Marine Harvest ASA bærer sine egne omkostninger og betaler EFTA-Tilsynsmyndighedens omkostninger.
1.

Den undtagelse fra konkurrencereglerne i EØS-aftalen, der gælder for kollektive overenskomster, omfatter ikke vurderingen af en bestemmelse om fortrinsret til ansættelser som den i denne sag omhandlede eller iværksættelse af en boycott mod en bruger af en havn for at få denne til at acceptere en kollektiv overenskomst, når en sådan accept indebærer, at brugeren fortrinsvis skal købe losse- og lasteydelser fra en særskilt virksomhed såsom det i sagen omhandlede administrationskontor, frem for at benytte sine egne ansatte til at udføre det samme arbejde.
2.

For så vidt som en sådan lovgivning giver anledning til vanskeligheder og yderligere omkostninger for aktiviteter, der udføres efter bestemmelserne om den frie udveksling af tjenesteydelser, som vil kunne udgøre et supplement til den kontrol, der allerede er blevet udført af den EØS-stat, hvor udbyderen af tjenesteydelser er hjemmehørende, og som således afholder sidstnævnte fra at udføre sådanne aktiviteter, udgør den imidlertid en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser. EØS-aftalens artikel 36 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en sådan lovgivning, forudsat at den anvendes på en ikke-diskriminerende måde, og den er begrundet i formålet om bekæmpelse af hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme, er egnet til at sikre virkeliggørelsen af dette formål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. Det er navnlig en betingelse for, at værts-EØS-statens nationale kontrolforanstaltninger kan anses for forholdsmæssige, at der ikke gælder en generel formodning om svig, der fører til en fuldstændig og systematisk kontrol af alle tjenesteudbydere, der er etableret i andre EØS-stater, og som præsterer tjenesteydelser på midlertidigt grundlag i værts-EØS-staten. Når værts-EØS-staten udbeder sig oplysninger, såsom dokumenter, der befinder sig i etableringsstaten, skal den desuden give tjenesteudbyderen en rimelig frist til at tilvejebringe disse oplysninger, f.eks. ved at fremskaffe kopier af dokumenter. I denne forbindelse afhænger den passende længde af fristen af mængden af de dokumenter, der kræves, og af hvilket medium de er lagret på.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 457/12

KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS PRÆSIDENT

den 7. oktober 2015

i de forenede sager E-8/15 og E-9/15

Financial Services and Compensation Scheme Limited mod The Depositors' and Investors' Guarantee Fund og De Nederlandsche Bank N.V. mod The Depositors' and Investors' Guarantee Fund

(2016/C 457/09)

Anmodninger til Domstolen om rådgivende udtalelser i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol indgivet af Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjaviks Distriktsret). Domstolens præsident har den 7. oktober 2015 afsagt følgende kendelse:

De forenede sager E-8/15 og E-9/15 slettes af Domstolens register.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 158/13

DOMSTOLENS DOM

af 10. november 2014

i sag E-2/14

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En kontraherende parts tilsidesættelse af sine forpligtelser — direktiv 2005/35/EF — manglende gennemførelse)

(2015/C 158/07)

I sag E-2/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Island ved ikke inden for fristen at have vedtaget eller straks meddelt EFTA-Tilsynsmyndigheden alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 56v i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og indførelse af sanktioner for overtrædelser, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 65/2009 af 29. maj 2009, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, den 10. november 2014 afsagt følgende dom:

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har ved ikke inden for fristen at have vedtaget eller meddelt alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 56v i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og indførelse af sanktioner for overtrædelser, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 65/2009 af 29. maj 2009, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 350/5

DOMSTOLENS DOM

af 31. marts 2015

i sag E-17/14

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein

(En EØS/EFTA-stats manglende opfyldelse af sine forpligtelser — etableringsfrihed — restriktioner for udøvelsen af erhvervet som »Dentist« i Liechtenstein — proportionalitet)

(2015/C 350/08)

I sag E-17/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af EØS-aftalens artikel 31 ved at opretholde nationale regler såsom sundhedslovens artikel 63 og overgangsbestemmelsen i samme lov om ophævelse af nævnte artikel, herunder anvendelsen af sundhedslovens artikel 63, stk. 2, i denne forbindelse, hvorefter der stilles krav om, at en autoriseret »Dentist« skal udøve sit erhverv som arbejdstager under en fuldt kvalificeret tandlæges direkte opsyn, instruktioner og ansvar, har Domstolen, sammensat af præsident Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 31. marts 2015.

Domskonklusionen lyder således:

1. Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af EØS-aftalens artikel 31 ved at opretholde sundhedslovens artikel 63, hvorefter der stilles krav om, at en person, der er indehaver af den kvalifikation, der på tysk betegnes som »Dentist«, skal udøve sit erhverv som arbejdstager under en fuldt kvalificeret tandlæges (»Zahnartzt«) direkte opsyn, instruktioner og ansvar.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 88/11

DOMSTOLENS DOM

af 15. november 2013

i sag E-9/13

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(En EØS-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — Kommissionens direktiv 2010/48/EU af 5. juli 2010 om tilpasning til den tekniske udvikling af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/40/EF om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil

2014/C 88/08

I sag E-9/13, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge angående en påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 16a i kapitel II i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2010/48/EU af 5. juli 2010 om tilpasning til den tekniske udvikling af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/40/EF om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt (bortset fra punkt 3 i bilag II til direktivet vedrørende synsrapporter, der skal gennemføres inden den 31. december 2013) eller ikke har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer) afsagt dom den 15. november 2013.

Domskonklusionen lyder således:

1) Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 16a i kapitel II i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2010/48/EU af 5. juli 2010 om tilpasning til den tekniske udvikling af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/40/EF om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt (bortset fra punkt 3 i bilag II til direktivet vedrørende synsrapporter, der skal gennemføres inden den 31. december 2013).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 68/3

DOMSTOLENS DOM

af 27. juni 2014

i sag E-26/13

Den islandske stat mod Atli Gunnarsson

(Personers fri bevægelighed — EØS-aftalens artikel 28 — direktiv 2004/38/EF — direktiv 90/365/EØF — opholdsret — ret til at fraflytte hjemstaten — mindre gunstig skattemæssig behandling)

(2015/C 68/03)

I sag E-26/13, den islandske stat mod Atli Gunnarsson, hvori Hæstiréttur Íslands (Islands højesteret) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke EØS-aftalens artikel 28 og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 27. juni 2014. Domskonklusionen lyder således:

Det er ikke foreneligt med artikel 1 i direktiv 90/365/EØF og artikel 7, stk. 1, litra b) og d), i direktiv 2004/38/EF, at en EØS-stat ikke indrømmer ægtefæller, der er flyttet til en anden EØS-stat, mulighed for at overføre deres personlige skattefradrag ved beregningen af indkomstskat, hvilket de ville have haft ret til, såfremt de boede i hjemstaten, i en situation, hvor en af dem oppebærer pension fra hjemstaten, og denne pension udgør hele, eller næsten hele, denne persons indkomst, og den anden ægtefælle ingen indkomst har.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 132/12

Ændringer af procesreglementet for EFTA-Domstolen

Vedtaget af Domstolen den 16. maj 2012

(Kun den engelske udgave er autentisk)

2013/C 132/07

EFTA-DOMSTOLEN HAR —

under henvisning til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, undertegnet i Porto den 2. maj 1992, særlig artikel 43, stk. 2,

under henvisning til protokol 5 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, vedrørende statutten for EFTA-Domstolen, særlig artikel 43, og

ud fra den betragtning, at det i lyset af erfaringerne er nødvendigt, at Domstolen har et klart retsgrundlag for vedtagelsen af praktiske anvisninger med henblik på at forbedre gennemførelsen af sagerne, navnlig med hensyn til indgivelse af skriftlige indlæg og afvikling af retsmøder ved Domstolen —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE OM ÆNDRING AF SIT PROCESREGLEMENT:

Artikel 1

Følgende tekst indsættes efter artikel 97a:

»Artikel 97b Domstolen kan give praktiske anvisninger, bl.a. vedrørende forberedelse og afvikling af retsmøder ved Domstolen samt om indgivelse af skriftlige indlæg eller skriftlige bemærkninger.«

Artikel 2

1. Denne afgørelse, som har retsgyldighed på engelsk, offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg og træder i kraft dagen efter offentliggørelsen.

2. Domstolen udarbejder officielle oversættelser af denne afgørelse til tysk, islandsk og norsk.
1)

Det fastslås, at Island ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget eller underrettet Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 7h i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF, som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 27 og EØS-aftalens artikel 7.
1)

De nationale myndigheder må gennem en plejeinstitution, såsom sagsøgeren, og til brug for de patienter, der modtager pleje fra institutionen, importere lægemidler fra Norge, for hvilke der dér er udstedt en national markedsføringstilladelse, og som er identiske med eller i al væsentlighed svarer til lægemidler, for hvilke der er udstedt en national markedsføringstilladelse i Island, under forudsætning af at der udstedes en parallelimporttilladelse. En sådan tilladelse skal udstedes gennem en procedure, der begrænser sig til en kontrol af, at de pågældende lægemidler har en gyldig markedsføringstilladelse i den eksporterende EØS-stat, og at lægemidler er identiske med eller i al væsentlighed svarer til lægemidler, der har modtaget markedføringstilladelse i den importerende EØS-stat. I den forbindelse kan de nationale myndigheder ikke kræve, at parallelimportøren, såsom sagsøgeren, indsender kontrolbevis vedrørende fremstillingen af de relevante lægemidler. En sådan praksis kan ikke begrundes i EØS-aftalens artikel 13.