DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE SAMARBEJDSOMRÅDE
EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN
EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING
af 25. februar 2004
med hensyn til internationale handelsselskaber
(ISLAND)
(2004/C 319/06)
EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN —
SOM HENVISER TIL aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (1), særlig artikel 61 til 63
og protokol 26,
SOM HENVISER TIL aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (2),
særlig artikel 24 og artikel 1 i protokol 3 (3),
UNDER HENVISNING TIL de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte (4), særlig bestemmelserne i
kapitel 17B (5), og
SOM HENVISER TIL T ilsynsmyndighedens beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure (6),
og
ud fra følgende betragtninger:
I.SAGSFREMSTILLING
1.Procedure
I marts 1999 vedtog Island lov nr. 31/1999 om internationale handelsselskaber, som fastlægger betingelser
og vilkår for etablering og registrering i Island af nye former for selskaber, såkaldte internationale handels-
selskaber (i det følgende benævnt »IHS«). Sammen med lov nr. 29/1999, som ændrede forskellige finanslovefor deres anvendelse på IHS, hører disse lovforslag til en samlet lovgivningspakke til fremme af etableringenaf IHS i Island.23.12.2004 C 319/7 Den Europæiske Unions Tidende DA
(1) I det følgende benævnt EØS-aftalen.
(2) I det følgende benævnt aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen.
(3) Det skal bemærkes, at ændringerne af protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol efter
en aftale mellem EFTA-staterne af 10. december 2001 om ændring af protokol 3 i aftalen mellem EFTA-staterne om
oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol trådte i kraft den 28. august 2003. Disse ændringer inkorporerede
»Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens
(tidligere) artikel 93« i protokol 3.
(4) Retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen
om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, vedtaget og udstedt af EFTA-Tilsynsmyndigheden den 19. januar 1994, EFT
L 231 af 3.9.1994, og i EØS-tillægget til EFT nr. 32 af samme dato, senest ændret ved EFTA-Tilsynsmyndighedens
afgørelse nr. 198/01/KOL af 05.11.03, endnu ikke offentliggjort.
(5) Kapitel 17B om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger med relation til direkte erhvervsbeskatning,
som vedtaget ved Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 149/99/KOL af 30. juni 1999, EFT L 137 af 8. juni 2000, s. 11,
EØS-tillæg nr. 26.
(6) EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse 390/01/KOL af 6. december 2001, EFT C 87 af 11. april 2002, s. 10.
På grundlag af de foreliggende oplysninger var EFTA-Tilsynsmyndighedens konkurrence- og statsstøttedi-
rektorat i første omgang af den opfattelse, at den skattemæssige behandling af IHS, som forudset i henholdtil ovennævnte lovtekster, kunne udgøre statsstøtte i den betydning, der er anvendt i EØS-aftalens artikel6, stk. 1. Ved brev af 28. juli 2000 (dok. nr. 00-4830-D) anmodede Tilsynsmyndigheden den islandskeregering om at sende alle nødvendige oplysninger for at afgøre, om de islandske skatteforanstaltninger til
fordel for IHS udgjorde statsstøtte, og hvis der var tale om statsstøtte, om denne kunne erklæres forenelig
med EØS-aftalens artikel 61.
Efter at have vurderet de oplysninger, som den islandske regering sendte ved brev den 24. oktober 2000
(dok. 00-7751-A) havde Konkurrence- og Statsstøttedirektoratet stadig tvivl med hensyn til skatteforanstalt-ningernes forenelighed med EØS-aftalens statsstøtteregler. Følgelig anmodede Tilsynsmyndigheden
indtrængende den islandske regering ved brev af 24. juli 2001 (dok. 01-5609-D) om at indsende oplys-
ninger for at se, om denne tvivl kunne manes i jorden.
Efter at der var kommet svar fra den islandske regering den 20. september 2001 (dok. 01-7477-A), vedtog
Tilsynsmyndigheden en beslutning om at indlede den formelle undersøgelse den 6. december 2001 (beslut-ning nr. 392/01/KOL) og underrettede den islandske regering herom ved en kopi af beslutningen densamme dato (dok. 01-9848-D).
Ved brev af 8. januar 2002 (dok. nr. 02-243-A) forelagde den islandske regering sine bemærkninger til
Tilsynsmyndighedens beslutning og genfremsatte de argumenter, som den allerede havde fremført i breveneaf 24. oktober 2000 og 20. september 2001. Desuden underrettede den Tilsynsmyndigheden om nogleændringer af skattelovgivningen, der generelt finder anvendelse på skattepligtige virksomheder i Island.Tilsynsmyndigheden har ikke modtaget bemærkninger fra tredjemand.
2.Beskrivelse af foranstaltningerne: Gældende skattelovgivning for IHS i Island
I marts 1999 vedtog den islandske regering lov nr. 31/1999, som indeholder de nødvendige bestemmelser
for etablering og registrering af IHS i Island. I denne lovs forstand er IHS et selskab, der er etableret i Islandog registreret som et offentligt eller privat aktieselskab. Efter registreringen skal IHS have en driftslicens.
Lov nr. 31/1999 begrænser omfanget af de aktiviteter, som en IHS kan gå i gang med, til følgende:
— At handle i eget navn med udenlandske virksomheder uden for Island, eller at formidle en sådan handel
med varer, der ikke er omfattet af EØS-aftalen, og som ikke har oprindelse i Island.
— At formidle handel med tjenester mellem udenlandske selskaber uden for Islands territorium.— At fungere som holdingselskab, der ejer og investerer i udenlandske virksomheder, eller i immaterielle
aktiver, der officielt er registreret uden for Island, f.eks. varemærker, patenter, mønster- eller udgivelses-
rettigheder.
— At eje eller kontrollere og registrere fly og fartøjer bortset fra fiskefartøjer i Island, hvis sådanne fly og
fartøjer udelukkende anvendes til aktiviteter, som internationale handelsselskaber har ret til at udøve.
— At eje, kontrollere og indregistrere fly eller fartøjer bortset fra fiskefartøjer i Island, og leje eller lease til
udenlandske virksomheder med henblik på transport uden for Islands territorium.
— Selskabet kan ikke handle i eget navn, hverken med varer med parter i Island eller med parter uden for
Island, og må ikke fungere som formidler i en sådan handel og må ikke helt eller delvis fremstille varer
i Island.23.12.2004 C 319/8 Den Europæiske Unions Tidende DA
Parallelt med vedtagelsen af lov. nr. 31/1999 vedtog det islandske parlament i marts 1999 lov nr. 29/1999
om ændring af den tidligere eksisterende skattelovgivning med hensyn til dens anvendelse på IHS, nemliglov nr. 75/1981 om indkomst- og nettoformueskat, lov. nr. 83/1989 om ekstra nettoformueskat, lovnr. 36/1978 om stempelafgift og lov nr. 88/1991 om statskassens ekstraindtægter.
Ifølge de islandske myndigheders oplysninger er IHS omfattet af den islandske skattelov og underkastet de
samme regler og krav med hensyn til regnskabsførelse, indsendelse af selvangivelser og oplysningspligt over
for skattemyndighederne som andre islandske virksomheder. Med hensyn til definitioner af indkomst,indkomstbevægelser, fradrag og afskrivninger gælder der de samme regler for IHS som for andre islandskevirksomheder.
I henhold til artikel 3 i lov nr. 29/1999 skal IHS betale selskabsskat på 5 %, hvilket er under selskabsskatte-
procenten på 30 % (senere sat ned til 18 % — se nedenfor), som generelt finder anvendelse i Island.
I henhold til artikel 84 i lov nr. 75/1981 om indkomst- og nettoformueskat og artikel 3 i lov nr. 83/1989
om ekstra nettoformueskat skal alle islandske virksomheder betale nettoformueskat med en procent på1,2 % (senere sat ned til 0,6 % — se nedenfor). IHS er fritaget for betaling af denne skat i medfør af artikel4 i lov nr. 29/1999.
Selv om islandske virksomheder skal betale stempelafgift i overensstemmelse med lov nr. 36/1978 om
stempelafgift, er IHS blevet delvist fritaget for den afgift ved artikel 6 i lov nr. 29/1999, som ændrede
artikel 3 i lov nr. 36/1978 om stempelafgift. Fritagelsen for stempelafgift fælder nemlig ikke for driftsak-
tiver, som IHS erhverver i Island, som ellers er transaktioner, som er omfattet af denne afgift.
Endelig tilføjede artikel 7 i lov nr. 29/1999 to nye bestemmelser til lov nr. 88/1991 om statskassens ekstra-
indtægter. For at få den fornødne driftslicens skal IHS betale et gebyr på 100 000 ISK (omkring1 153 EUR). Desuden skal IHS betale en årlig tilsynsafgift på 100 000 ISK. Andre islandske virksomhederskal ikke betale nogen af disse afgifter.
Efter vedtagelsen af lov nr. 133/2001 om ændring af forskellige beskatningslove og med virkning fra den
1. januar 2002 blev selskabsskatten for aktieselskaber sænket fra 30 % til 18 %. Nettoformueskatten blevogså sænket fra 1,2 % til 0,6 %.
I henhold til artikel 8 i lov 29/1999 trådte lovens bestemmelser indeholdende ændringen af skattelovene
vedrørende beskatning af IHS i kraft den 1. januar 1999 og finder derfor anvendelse for finansåret 1999og frem.
3.Den islandske regerings bemærkninger
I brev af 8. januar 2002 påpegede den islandske regering, at kapitel 17B i retningslinjerne for statsstøtte
trådte i kraft, tre måneder efter at loven om IHS var blevet vedtaget.
Ikke desto mindre bestred den islandske regering i en brevveksling med Tilsynsmyndigheden, at skattefor-
anstaltningerne til fordel for IHS havde karakter af statsstøtte, idet den anførte, at det forhold, at der fandtesforskellige skatteordninger for forskellige former for virksomheder, ikke i sig selv kunne give anledning tilen formodning om, at denne forskellige behandling udgjorde statsstøtte. Den islandske regering erklærede,
at love om IHS ikke favoriserede visse virksomheder eller produktionen af visse varer. Den islandske skatte-
ordning for IHS var hverken sektorspecifik, ej heller favoriserede den visse geografiske områder. Denislandske regering anfører endvidere, at IHS-ordningen tillod en bred vifte af aktiviteter, og at alle selskaberinden for EØS, der opererer inden for disse områder, kunne drage fordel af ordningen, uanset grundlægge-rens bopæl eller andre lignende faktorer. Desuden betalte alle selskaber, der var registreret som IHS, densamme sats, dvs. 5 %. Derfor konkluderede den islandske regering, at skatteordningen til fordel for IHS var
af general art og ikke kunne karakteriseres som »en ordning, der indebærer undtagelse fra skattereglerne for
visse virksomheder«.23.12.2004 C 319/9 Den Europæiske Unions Tidende DA
Den islandske regering erklærede desuden, at loven om IHS ikke fordrejede konkurrencen eller påvirkede
handelen. Den var åben for alle, der opfylder de objektive og gennemsigtige betingelser, der er fastlagt iloven. Den islandske regering var af den opfattelse, at den skattemæssige behandling af IHS i henhold tilislandsk lovgivning ikke var af en sådan art, at den var til fordel for en specifik virksomhed eller gruppe afvirksomheder på et særligt marked i forhold til konkurrenterne. Betingelserne for etablering af IHS var åbne
for alle personer og virksomheder i EØS og medførte således ikke nogen konkurrencemæssig fordel for
særlige virksomheder. I lyset af den ligelige og uhindrede adgang for virksomheder, der opererer i sektorer,hvor der kan opnås IHS-status, syntes der ikke umiddelbart at være nogen grund til at have mistanke om,at konkurrencen på noget særligt marked ville blive fordrejet. Følgelig fandt den islandske regering, at detmåtte påhvile Tilsynsmyndigheden at bevise, at foranstaltningen var uforenelig med EØS-aftalen.
Ifølge den islandske regering skulle man i forbindelse med en sammenligning af IHS' indkomstskatteprocent
med den generelle sats være opmærksom på det forhold, at der gælder særlige regler for beskatning afdividender fra IHS udbetalt til aktionærer, der er bosat i Island. Den generelle regel for beskatning af divi-
dender i Island var, at dividender udbetalt fra et aktieselskab til et andet selskab var fritaget for beskatning.
Dividender udbetalt fra et aktieselskab til enkeltpersoner blev beskattet med en endelig udbytteskat på10 %. Hvis det selskab, der udbetalte dividenderne, var et IHS, blev disse dividender imidlertid registreretsom indkomst for modtagerne og omfattet af den normale indkomstbeskatning, uanset om modtageren varet selskab eller en enkeltperson. Derfor var selskabsskatten på 5 % strengt taget en udsættelse af beskat-ningen, indtil overskuddet blev udbetalt som dividender.
Den islandske regering var også af den opfattelse, at kriterierne i de minimis-princippet var opfyldt i dette
tilfælde. Hvis Tilsynsmyndigheden konkluderer, at der var tale om statsstøtte, ville en sådan støtte liggeunder »de minimis-loftet« og derfor ikke have nogen væsentlig virkning på handelen og konkurrencen
inden for EØS.
Endelig havde den islandske regering svært ved at se, at international handelsaktivitet som sådan mellem
ikke-kontraherende parter, kunne betragtes som en tjenesteydelse, der falder ind under EØS-aftalen.
II.VURDERING
Det siges i artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen, at:
»Bortset fra de i denne aftale hjemlede undtagelser er støtte, som ydes af EF-medlemsstater, EFTA-stater
eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordrejekonkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med
aftalen i det omfang, den påvirker samhandelen mellem de kontraherende parter«.
For at en foranstaltning skal kunne betragtes som statsstøtte, skal den udgøre en selektiv fordel for visse
virksomheder, ydes ved hjælp af statsmidler og påvirke konkurrencen og handelen mellem EØS-aftalens
kontraherende parter.
1.Selektiv fordel for visse virksomheder
For det første skal foranstaltningen give visse virksomheder en fordel, der mindsker de omkostninger, der
normalt skal afholdes i forbindelse med erhvervsmæssige aktiviteter og fritager dem for udgifter, der
normalt afholdes over deres budgetter.23.12.2004 C 319/10 Den Europæiske Unions Tidende DA
Ifølge kapitel 17B.3, stk. 2, i Tilsynsmyndighedens retningslinjer for statsstøtte kan fordelen bestå i
nedsættelse af virksomhedens skattebyrde på forskellig måde, herunder bl.a. »hel eller delvis skattened-sættelse (f.eks. skattefritagelse eller skattelettelse)«.
Det mest relevante kriterium for anvendelsen af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, på en skatteforanstaltning
er således, at der med foranstaltningen indføres en undtagelse i skattesystemet til fordel for visse af EFTA-statens virksomheder (
1). Det bør derfor først fastlægges, hvorledes det gældende almindelige system er
udformet. Dernæst skal det undersøges, hvorvidt undtagelserne fra eller differentieringerne inden for dette
system kan berettiges ved dette systems karakter eller forvaltning, dvs. om de er direkte affødt af grundlagetfor eller grundprincipperne i den pågældende stats skattesystem. Er dette ikke tilfældet, er der tale omstatsstøtte.
Hovedfordelen ved IHS er, at der kun skal betales en lavere selskabsskat end den, der normalt gælder for
skattepligtige virksomheder i Island. Medens selskabers indtægter beskattes med 30 % (dog 18 % med virk-ning fra januar 2002 og frem), udgør selskabsskatteprocenten for IHS kun 5 %. Den reducerede sats, der
gælder for IHS for betaling af selskabsskat opfylder det kriterium, der blev fastlagt i kapitel 17B.3, stk. 2, i
retningslinjerne for statsstøtte, eftersom den mindsker IHS' skattebyrde sammenlignet med andre beskat-ningspligtige virksomheder i Island.
Tilsynsmyndigheden kan ikke tilslutte sig det argument, som den islandske regering fremfører, nemlig at
man i forbindelse med en sammenligning af IHS' indkomstskatteprocent med den generelle sats skal væreopmærksom på det forhold, at der gælder særlige regler for beskatning af dividender fra IHS udbetalt tilaktionærer, der er bosat i Island. Den generelle regel for beskatning af dividender i Island er, at dividenderudbetalt fra et aktieselskab til et andet selskab er fritaget for yderligere beskatning. Tværtimod beskattes
dividender fra IHS for tiden som led i de modtagende selskabers indkomst med 18 %. Desuden beskattes
dividender udbetalt fra et aktieselskab til enkeltpersoner med en endelig udbytteskat på 10 %, mens modta-geren skal betale den fulde indkomstskat, hvis det selskab, der udbetaler dividenderne, er et IHS. Beskat-ningen af dividender fra IHS til udenlandske aktionærer er den samme som for dividender fra andreislandske virksomheder til udenlandske aktionærer.
Det er Tilsynsmyndighedens synspunkt, at skatteordningen til fordel for IHS, udgør en skattelettelse. Over-
skud, der tilbageholdes i virksomhederne, beskattes kun med 5 %. Beskatningen af dividender fra IHS
indebærer, at den samlede skattesats på udloddet overskud vil være en smule højere for IHS end for andre
islandske aktieselskaber. Ikke desto mindre har aktionærerne indflydelse på udlodningen af overskud ogderfor indflydelse på skatteudsættelsens varighed. Af disse grunde indebærer skatteordningen en favorabelbeskatning af overskud, som ikke er blevet udloddet til aktionærerne, men er tilbageholdt i IHS.
Derudover er IHS fuldt ud fritaget for betaling af nettoformueskat og delvist fritaget for betaling af stempel-
afgift med undtagelse af stempelafgift på driftsaktiver, der erhverves i Island, hvilket udgør en afgiftspligtigtransaktion også for IHS. Ovennævnte argumentation vedrørende nedsat selskabsskatteprocent gælder også
for disse fritagelser.
For at være omfattet af artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen, skal foranstaltningen være specifik eller selektiv,
ved at den favoriserer visse virksomheder eller produktionen af visse varer. Den gunstige skattebehandlinggælder kun virksomheder, som opfylder betingelserne i lov nr. 31/1999 om IHS. Den gunstigere skattebe-handling (herunder lavere selskabsskat og den delvise eller fulde fritagelse for betaling af nettoformueskatog/eller stempelafgift) gælder kun for virksomheder, der er beskæftigede med de begrænsede aktiviteter, derer fastlagt i lov nr. 31/1999, og som har retlig form som IHS, hvad enten det drejer sig om et privat eller
offentligt aktieselskab.23.12.2004 C 319/11 Den Europæiske Unions Tidende DA
(1) Kapitel 17.B.3.1. i retningslinjerne for statsstøtte.
Tilsynsmyndigheden kan ikke acceptere den islandske regerings argument om, at skatteordningen til fordel
for IHS, som er fastlagt i henhold til lov nr. 29/1999 er af generel art og ikke giver visse virksomhederfordele med den begrundelse, at den er åben for alle personer og virksomheder inden for EØS, somopererer inden for IHS' aktivitetsområder. I modsætning til denne opfattelse skal fordelen som led i en stats-støtteundersøgelse udelukkende vurderes på nationalt niveau med reference i denne sag til eventuelle andre
virksomheder, der er skattepligtige i Island. (
1)
EF-Domstolen har statueret, at en foranstaltning er statsstøtte, hvis den har til formål — helt eller delvis —
at fritage virksomhederne i en sektor fra de byrder, som følger af en normal anvendelse af det almindeligesystem, uden at denne fritagelse er berettiget på grundlag af dette systems særlige karakter eller logik (
2).
For at få fastlagt karakteren af skattesystemets generelle indretning som en mulig berettigelse for anven-
delsen af en reduceret skattesats eller for fritagelse for betaling af nettoformueskat eller stempelafgift, skaldet derfor vurderes, om de på gældende skatteforanstaltninger opfylder de målsætninger, der er iboende iselve skattesystemet, eller om de tværtimod eventuelt legitimerer målsætninger uden for skattesystemet. Iden forbindelse bemærker Tilsynsmyndigheden, at det er op til EFTA-staterne at fastslå, at de pågældende
skatteforanstaltninger følger skattesystemets interne logik (
3).
Efter Tilsynsmyndighedens opfattelse har den islandske regering ikke påvist nogen begrundelse for denne
undtagelse fra det generelle skattesystem med henvisning til ordningens art eller generelle karakter. Tilsyns-myndigheden finder det vanskeligt at indse, at den gunstige skattebehandling af IHS falder inden for skatte-
systemets logik og generelle karakter, men finder snarere, at en skatteforanstaltning, hvis hovedvirkning er
at fremme en aktivitetssektor, opfylder selektivitetskriterierne for at udgøre statsstøtte (
4). Selskabsskatten
for alle virksomheder, der er skattepligtige i Island, svarede til 30 % indtil 2002 og blev sænket til 18 %med virkning fra 1. januar 2002, mens IHS kun beskattes med 5 %. Den skatteordning, der skal vurderes,er kun møntet på IHS og forudser en gunstigere skattemæssig behandling udelukkende for denne type afvirksomheder, hvilket viser foranstaltningens selektive karakter. Den målsætning, som den islandske rege-
ring forfulgte, da den vedtog pakken med lovgivningsmæssige foranstaltninger vedrørende etablering og
registrering af IHS blev ikke fastlagt ud fra primære skatteovervejelser, men ud fra økonomisk-politisk over-vejelser, som ikke er direkte knyttet til skattesystemet. Trods det forhold, at Tilsynsmyndigheden ikke sætterspørgsmålstegn ved gyldigheden og legitimiteten af sådanne overvejelser, skal den her minde om Førstein-stansrettens retspraksis, hvorefter legitimiteten af de målsætninger, der forfølges med en offentlig foranstalt-ning, ikke er tilstrækkelig til, at den kan undgå en undersøgelse ud fra et statsstøtteperspektiv: »Såfremt
man fulgte denne opfattelse, kunne de offentlige myndigheder nøjes med at påberåbe sig lovligheden af de
formål, som tilstræbes med vedtagelsen af en støtteforanstaltning, for at denne kunne anses for en generelforanstaltning, der falder uden for traktatens artikel 92, stk. 1. Denne traktatbestemmelse sondrer imidlertidikke efter grundene til eller hensigten med de statslige interventioner, men definerer dem i kraft af deresvirkning (
5).«
Endelig har den islandske regering fremført som argument, at IHS må påtage sig større byrder end andre
islandske virksomheder, for så vidt de skal have en driftslicens, for hvilken der opkræves et gebyr på100 000 ISK (ca. 1 153 EUR), og de skal betale et årligt tilsynsgebyr på 100 000 ISK, som ingen andrevirksomheder i Island er forpligtede til at betale. Tilsynsmyndigheden er af den opfattelse, at pålæggelse af
disse yderligere byrder svarer til en beslutning truffet af den islandske stat, som ikke følger samme logik
som de skattefordele, der er til vurdering, men en målsætning om at garantere lovligheden og rimeligedriftsmuligheder i overensstemmelse med islandsk lovgivning for ethvert IHS, der ønsker at etablere sig ilandet.23.12.2004 C 319/12 Den Europæiske Unions Tidende DA
(1) Se f.eks. ligeledes Kommissionens afgørelse af 17. februar 2003 om Kongeriget Nederlandenes støtte til fordel for
internationale finansieringsaktiviteter, EFT L 180 af 18.7.2003, s. 52, betragtning 82.
(2) Sag 173/73, Italien mod Kommissionen, Sml. 1974, s. 709.
(3) Se i denne forbindelse forslag til afgørelse fra generaladvokat Ruíz-Jarabo i sag C-6/97 Den Italienske Republik mod
Kommissionen, Sml. I-298, 1999, præmis 27.
(4) Kapitel 17B.3.2. i retningslinjerne for statsstøtte.
(5) Sag T-55/99, Confederación Española de Transporte de Mercancías (CETM) mod Kommissionen, Sml. 2000, s. II-
3207, præmis 53.
2.Statsmidler
For det andet skal fordelen ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler.
Den gunstige behandling af IHS udgør et reduceret skatteprovenu for staten ved en given overskudsgrad.
De indrømmede skattelettelser, uanset om de tager form af en fritagelse, en lavere skatteprocent eller enskatteudsættelse, fører til en nedgang i statsindtægterne. I henhold til kapitel 17B.3, stk. 3, i Tilsynsmyndig-hedens retningslinjer for statsstøtte svarer et sådant tab af skatteindtægter til forbrug af statslige ressourcer
i form af fiskale udgifter.
Det er ikke relevant fra et statsstøttesynspunkt, om de modtagende virksomheder er helt eller delvis fritaget
for en given skat (
1). Dette skyldes, at enhver fritagelse for betaling af skyldige skatter mindsker den
omkostningsbyrde, som en virksomhed normalt må påtage sig i en erhvervsmæssig sammenhæng, i forhold
til andre virksomheder, der beskattes under det givne nationale skattesystem.
Endelig kan det faktum, at en nedgang i indtægter på et senere tidspunkt, takket være foranstaltningen, kan
modsvares af en stigning i antallet af skattepligtige selskaber, kan ikke føre til den konklusion, at foranstalt-
ningen ikke finansieres ved hjælp af statsmidler. En foranstaltnings karakter af støtte bør vurderes på et
bestemt tidspunkt for den enkelte virksomhed, for at det kan konstateres, om nogle selskaber modtagermere statsstøtte eller bidrager mindre til finansieringen af offentlige goder og tjenester. Ellers ville enhverform for støtte være berettiget, for så vidt den ville anspore et selskab til at etablere sig i et kontraherendeland, hvilket vil hjælpe det til at øge sine fremtidige skattepligtige indtægter.
3.Konkurrencefordrejning og handelspåvirkning
For det tredje må foranstaltningen ikke fordreje konkurrencen og påvirke handelen mellem de kontrahe-
rende parter.
Tilsynsmyndigheden påpeger, at analysen af handelspåvirkningen af en særlig skatteordning, som pr. defini-
tion er abstrakt og generel i karakter, kun kan gennemføres på et generelt, abstrakt niveau (
2). Man kan ikke
fastslå indvirkningen på et marked, en sektor eller et specifikt produkt, eftersom IHS kan være aktive indenfor en lang række aktivitetsområder. De internationale handelsselskaber kan nemlig handle med varer, derikke er omfattet af EØS-aftalen, og som ikke har oprindelse i Island. Denne handelsaktivitet kan imidlertidbetragtes som en tjenesteydelse, der falder ind under EØS-aftalen. I denne sammenhæng kan IHS agere somformidlere i handelen med tjenester mellem udenlandske selskaber uden for Islands territorium. IHS kan
endvidere eje, kontrollere og indregistrere luftfartøjer, hvis disse anvendes til aktiviteter, som IHS har lov til
at udføre, og de internationale handelsselskaber kan eje, kontrollere og registrere luftfartøjer og leje ellerlease sådanne luftfartøjer til udenlandske virksomheder med henblik på transport uden for Island. Dette ertjenesteydelser, som i modsætning til den islandske regerings opfattelse er omfattet af EØS-aftalen.
Det følger af beskrivelsen ovenfor, at de hovedaktiviteter, som IHS kan blive involveret i, er internationale
handelsaktiviteter, hvor de konkurrerer direkte med andre virksomheder, der er etableret i EØS. Denislandske regering har da også indirekte indrømmet, at skatteforanstaltningerne til fordel for IHS påvirkerkonkurrencen og handelen, og samtidig argumenteret for, at uden loven om IHS ville de selskaber, derudfører aktiviteter, der er åbne for IHS, ikke være blevet etableret i Island og således have skullet betale
deres skatter i andre jurisdiktioner. Tilsynsmyndigheden konkluderer således, at skatteordningen for IHS
påvirker konkurrencen og handelen mellem de kontraherende parter.23.12.2004 C 319/13 Den Europæiske Unions Tidende DA
(1) Kapitel 17B.3. i retningslinjerne for statsstøtte.
(2) Se i denne forbindelse Kommissionens beslutning af 20. december 2001 om den spanske stats støtteordning fra
1993 for nyoprettede virksomheder i Viscaya (Spanien), EFT L 40 af 14.2.2002, s. 11, præmis 64.
Endelig fremførte den islandske regering i sit brev af 20. september 2001, at der på daværende tidspunkt
kun var indrømmet driftslicenser til ti IHS, og nogle var inaktive. Ifølge den islandske regering kunnestøtten ikke påvirke samhandelen mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen på grund af det begræn-sede omfang, og derfor var kriterierne i de minimis-princippet (
1) opfyldt i denne sag.
Med hensyn til påvirkningen af handelen mellem medlemsstater har De Europæiske Fællesskabers Domstol
til stadighed fastholdt, at selv begrænset støtte eller relativt små virksomheder, som nyder godt af støttefor-
anstaltningen, ikke som sådan udelukker muligheden af, at handelen mellem de kontraherende parter kanblive påvirket (
2). Desuden opfylder den støtte, der er indført ved skatteforanstaltningerne, ikke de minimis-
kravene, især fordi der ikke er nogen garanti for, at de minimis-loftet ikke vil blive overskredet, og fordioverlapning med anden statsstøtte ikke er udelukket.
4.Ny støtte
Den skatteordning, der vurderes, kan ikke betragtes som en eksisterende støtte, fordi den ikke opfylder
nogen af de krav, der er fastlagt i artikel 1 i del II i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og
Domstolen. EØS-aftalen trådte i kraft i Island i 1994, mens skatteordningen blev vedtaget i 1999.
Ifølge artikel 1, stk. 3, i del I til protokol 3 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen er Island
forpligtet til at underrette Tilsynsmyndigheden om enhver plan om at yde eller ændre støtte. De skattefor-anstaltninger, der er under bedømmelse, burde ikke have været sat i kraft, indtil Tilsynsmyndigheden havdenået en endelig konklusion med hensyn til støtteforanstaltningen. I dette tilfælde blev støtteforanstaltningenikke anmeldt til Tilsynsmyndigheden og er aldrig blevet godkendt. For så vidt der er ydet støtte, må støttenbetragtes som ulovlig af proceduremæssige grunde.
Enhver form for statsstøtte, der opfylder de kriterier, der er fastlagt i artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen, udgør
statsstøtte. I modsætning til den islandske regerings argumenter er det irrelevant, om kapitel 17B i retnings-
linjerne for statsstøtte blev vedtaget tre måneder efter lovgivningspakken om IHS. Vedtagelsen af kapitel17B om anvendelse af statsstøttereglerne på foranstaltninger, der har relation til direkte erhvervsbeskatning,ændrede intet med hensyn til karakteren af statsstøtte i skatteforanstaltningerne til fordel for IHS. Tilsyns-myndighedens statsstøttevurdering er baseret på den bestemmelse i EØS-aftalen, hvorefter en foranstalt-
ning, der opfylder de kriterier, der er fastlagt i artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen, udgør statsstøtte. Tilsyns-
myndigheden udstedte støtteretningslinjerne om anvendelse af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen den 19.januar 1994 og har gradvis ændret de forskellige kapitler i overensstemmelse med behovet for en tydelig-gørelse med hensyn til vurderingen af visse statsstøtteforanstaltninger. Ikke desto mindre indeholderretningslinjerne blot Tilsynsmyndighedens fortolkning af artikel 61 i EØS-aftalen, som i sidste instans erundergivet EFTA-Domstolens kontrol.
På baggrund af ovenstående finder Tilsynsmyndigheden, at skatteforanstaltningerne til fordel for IHS udgør
ny statsstøtte i den i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, anførte betydning. Det er derfor nødvendigt at fastslå,
om støtten er forenelig med EØS-aftalens funktion og falder ind under de undtagelsesbestemmelser, der erfastsat i EØS-aftalens artikel 61, stk. 2 og 3.23.12.2004 C 319/14 Den Europæiske Unions Tidende DA
(1) Kapitel 12 i retningslinjerne for statsstøtte, som vedrørte de minimis-reglen. Dette kapitel blev fjernet ved EFTA-
Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 198/03/KOL af 5. november 2003. Ved afgørelse truffet af Det Blandede EØS-
udvalg nr. 88/2002 af 25. juni 2002 (EFT L 266 af 3.10.2002. s. 56) blev Kommissionens forordning (EF)
nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EFT L 10 af
13.1.2001, s. 30) inkorporeret i bilag XV til EØS-aftalen.
(2) Se f.eks. sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen, »Tubemeuse«, Sml. 1990, s. I-959, præmis 43, og de forenede
sager C-278/92, C-279/92 og C-280/92, Spanien mod Kommissionen, Sml. 1994, s. I-4103, præmis 40-42.
5.Forenelighed med EØS-aftalen
Tilsynsmyndigheden ønsker at påpege, at de gældende skatteforanstaltninger for IHS, som er til vurdering,
dvs. den nedsatte selskabsskat, den fuldstændige fritagelse for nettoformueskat og den delvise fritagelse for
stempelafgift, udgør en statsstøtteordning. Som følge af støttens karakter kan situationen for hver enkeltpotentiel støttemodtager ikke undersøges særskilt, men vurderingen vedrører de overordnede vilkår ogbetingelser for anvendelsen af skatteforanstaltningerne.
Med hensyn til artikel 61, stk. 2, i EØS-aftalen finder Tilsynsmyndigheden, at ingen af de undtagelser, der
er nævnte i denne bestemmelse, finder anvendelse i den foreliggende sag. På grundlag af EØS-aftalensartikel 61 stk. 3, litra a) og c), kan støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestan-darden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse samt støtte til fremme af
udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på
en sådan måde, der strider mod den fælles interesse, betragtes som forenelig med fællesmarkedet. Ifølgepunkt 17B.4 i retningslinjerne for statsstøtte skal støtte til fremme af den økonomiske udvikling i særligeområder, hvis Tilsynsmyndigheden skal kunne betragte den som forenelig med EØS-aftalens funktion, stå irimeligt forhold til og være rettet specifikt mod de ønskede målsætninger. Når der indrømmes en fravigelse
på grundlag af regionale kriterier, skal Tilsynsmyndigheden især sikre, at de relevante foranstaltninger
bidrager til den regionale udvikling og vedrører aktiviteter, der har en lokal indvirkning, vedrører regionalehandicap og undersøges i en EØS-sammenhæng (
1).
De statsstøtteforanstaltninger, der er til vurdering, kan ikke betragtes som forenelig regionalstøtte. For det
første er de ikke begrænset til støtteregioner, men gælder generelt for hele det islandske territorium.Desuden er de ikke i overensstemmelse med de yderligere kriterier, der er fastsat for regionalstøtte ihenhold til kapitel 25 i retningslinjerne for statsstøtte, fordi de ikke er knyttet til nogen materiel ellerimmateriel investering, jobskabelse eller specifikke projekter, som det kræves i de relevante bestemmelserfor regionalstøtte.
Den undtagelse, der er fastsat i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), som omtaler støtte til at fremme
virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en
EU-medlemsstats eller en EFTA-stats økonomi, finder ikke anvendelse i den foreliggende sag. Den gunsti-
gere skattemæssige behandling af IHS i Island kan ikke omfattes af kategorien projekt af fælleseuropæiskinteresse. Den afhjælper heller ikke en alvorlig forstyrrelse i Islands økonomi.
Da skatteordningen til fordel for IHS i Island udgør statsstøtte i den i EØS-aftalens artikel 61, stk. 2 og 3,
anførte betydning, finder Tilsynsmyndigheden den uforenelig med EØS-aftalens funktion.
6.Tilbagebetaling af udbetalt støtte
I henhold til artikel 14 i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, beslutter Tilsyns-
myndigheden, hvis der træffes negative beslutninger i sager om ulovlig støtte, at den pågældende EFTA-statskal træffe alle nødvendige foranstaltninger for at kræve støtten tilbagebetalt af støttemodtageren.
På grundlag af artikel 14, stk. 1, andet punktum, i del II til protokol 3 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og
Domstolen kan Tilsynsmyndigheden ikke kræve tilbagebetaling af støtten, hvis dette ville være i modstridmed et generelt princip i EØS-lovgivningen. En beslutning om tilbagebetaling udgør en overtrædelse af etgenerelt princip i EØS-lovgivningen, for så vidt Tilsynsmyndigheden ved sine handlinger skaber en beret-
tiget forventning hos modtagerne om, at støtten er blevet ydet i overensstemmelse med EØS-lovgivningen.23.12.2004 C 319/15 Den Europæiske Unions Tidende DA
(1) Sag 730/79 Philip Morris mod Kommissionen, Sml. 1980, s. 2671.
For så vidt der er ydet nogen støtte ifølge de pågældende skatteforanstaltninger, bør den islandske regering
beregne støtteelementet og kræve støtten tilbagebetalt fra modtagerne. Tilbagebetalingen skal ske med virk-ning fra finansåret 1999.
7.konklusioner
Tilsynsmyndigheden finder, at den særlige skatteordning for IHS i Island udgør statsstøtte i den i artikel 61,
stk. 1, i EØS-aftalen anvendte betydning. Island har ulovligt gennemført støtteordningen i strid med artikel1, stk. 3, i del I i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen. Denne støtteordning er
desuden uforenelig med nævnte aftales funktion og skal bringes til ophør.
Ifølge artikel 14 i del II i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, skal al støtte, der er
uforenelig med EØS-aftalens funktion, tilbagebetales af alle støttemodtagere. I den forbindelse kan Islandfratrække eventuelle allerede foretagne betalinger til de respektive myndigheder —
TRUFFET FØLGENDE BESLUTNING:
1. De skatteforanstaltninger, der blev vedtaget til fordel for internationale handelsselskaber i Island ved lov
nr. 31/1999 og lov nr. 29/1999 og lovgivning i tilknytning hertil udgør statsstøtte i den betydning, der
er anvendt i EØS-aftalens artikel 61. Skatteordningen for IHS i Island er uforenelig med EØS-aftalens
funktion.
2. Island bringer de under punkt 1 nævnte skatteforanstaltninger til ophør.3. Island træffer alle nødvendige foranstaltninger til fra støttemodtageren at søge den støtte, der er nævnt
under punkt 1, og som ulovligt er udbetalt til støttemodtageren, tilbagebetalt, med fradrag af de eventu-elle betalinger, der allerede er foretaget til de respektive myndigheder.
Tilbagesøgningen skal ske uophørligt og i overensstemmelse med national lovgivning, hvis denne giver
mulighed for at efterkomme beslutningen hurtigt og effektivt. Den støtte, der skal tilbagebetales,pålægges renter fra det tidspunkt, den blev udbetalt til støttemodtageren, og indtil den er blevet tilbage-betalt. Renterne beregnes på basis af en referencesats, fastsat af Tilsynsmyndigheden og med fradrag af
renter, der allerede er beregnet af de respektive myndigheder.
4. Island underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke
foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
5. Denne beslutning er rettet til Island. Den islandske regering vil blive orienteret herom ved brev med en
kopi af beslutningen.
6. Den engelske udgave af afgørelsen er autentisk.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 2004.
På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne
Hannes HAFSTEIN
FormandEinar BULL
Medlem af kollegiet23.12.2004 C 319/16 Den Europæiske Unions Tidende DA