EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS AFGØRELSE

Nr. 57/11/KOL

af 2. marts 2011

om den 82. ændring af de proceduremæssige og materielle regler på statsstøtteområdet med indføjelse af et nyt kapitel om statsstøttereglernes anvendelse fra 1. januar 2011 på foranstaltninger til støtte for bankerne i forbindelse med finanskrisen

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (»Tilsynsmyndigheden«) har —

UNDER HENVISNING til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«), særlig artikel 61,

UNDER HENVISNING til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (»tilsyns- og domstolsaftalen«), særlig artikel 24 og artikel 5, stk. 2, litra b),

I BETRAGTNING af, at Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 24 i tilsyns- og domstolsaftalen skal sætte EØS-aftalens bestemmelser om statsstøtte i kraft,

I BETRAGTNING af, at Tilsynsmyndigheden i henhold til tilsyns- og domstolsaftalens artikel 5, stk. 2, litra b), skal udsende meddelelser eller retningslinjer på områder, der er omhandlet i EØS-aftalen, hvis dette er udtrykkeligt fastsat i tilsyns- og domstolsaftalen, eller hvis Tilsynsmyndigheden finder det nødvendigt,

I BETRAGTNING AF, at Kommissionen den 1. december 2010 udsendte en meddelelse om anvendelse fra den 1. januar 2011 af statsstøtteregler på støtteforanstaltninger til fordel for banker i forbindelse med finanskrisen (1),

I BETRAGTNING af, at denne meddelelse også er relevant for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

I BETRAGTNING AF, at der i overensstemmelse med det i EØS-aftalens artikel 1 fastsatte mål om ensartethed skal sikres en ensartet anvendelse af EØS' statsstøtteregler i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

I BETRAGTNING AF, at Tilsynsmyndigheden ifølge punkt II med overskriften »GENERELT« på side 11 i bilag XV til EØS-aftalen efter høring af Europa-Kommissionen skal vedtage retsakter, der svarer til dem, som Europa-Kommissionen vedtager,

EFTER høring af Europa-Kommissionen, og

EFTER at have hørt EFTA-staterne herom ved breve af 10. februar 2011 —

VEDTAGET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Statsstøtteretningslinjerne ændres med indføjelse af et nyt kapital om statsstøttereglernes anvendelse fra 1. januar 2011 på foranstaltninger til støtte for banker i forbindelse med finanskrisen

Det nye kapitel findes i bilaget til denne afgørelse.

Artikel 2

Kun den engelske udgave af denne afgørelse er autentisk.

(1) EUT C 329 af 7.12.2010, s. 7.

BILAG

STATSSTØTTEREGLERNES ANVENDELSE FRA 1. JANUAR 2011 PÅ FORANSTALTNINGER TIL STØTTE FOR BANKER I FORBINDELSE MED FINANSKRISEN

1. Indledning

1. Siden den globale finanskrises begyndelse i efteråret 2008 har EFTA-Tilsynsmyndigheden (»Tilsynsmyndigheden«) vedtaget fire sæt retningslinjer (1), som indeholder en detaljeret redegørelse for kriterierne for, at statsstøtte til finansielle institutioner (2) kan anses for at være forenelig med kravene i artikel 61, stk. 3, litra b), i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«). Disse kapitaler i statsstøtteretningslinjerne drejer sig om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter (3) (»bankretningslinjerne«), rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise (4) (»rekapitaliseringsretningslinjerne«), behandlingen af værdiforringede aktiver i EØS-landenes banksektor (5) (»retningslinjerne for værdiforringede aktiver«) og genoprettelse af rentabiliteten i finanssektoren under den nuværende krise og vurdering af omstruktureringsforanstaltninger på grundlag af statsstøttereglerne (6) (»omstruktureringsretningslinjerne«). I tre af disse sæt retningslinjer — bankretningslinjerne, rekapitaliseringsretningslinjerne og retningslinjerne for værdiforringede aktiver — er det fastlagt, hvilke betingelser der gælder for foreneligheden af de vigtigste typer af støtte, som EFTA-staterne yder — garantier for passiver, rekapitaliseringer og overtagelse af nødlidende aktiver — mens der i omstruktureringsretningslinjerne redegøres nærmere for de særlige træk, som en omstruktureringsplan (eller en rentabilitetsplan) skal fremvise i den særlige situation, hvor der ydes kriserelateret statsstøtte til finansielle institutioner på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b).

2. I alle fire kapitler lægges der vægt på, at sådanne hjælpeforanstaltninger kun må være af midlertidig art. Det fremgår af hver enkelt af dem, at sådanne hjælpeforanstaltninger kun kan være berettigede som en nødforanstaltning til imødegåelse af en ekstraordinær stresssituation på finansmarkederne, og kun så længe disse ekstraordinære omstændigheder er fremherskende. Omstruktureringsretningslinjerne finder anvendelse på omstruktureringsstøtte, som er anmeldt inden den 31. december 2010, hvorimod der ikke er nogen udløbsfrist i de andre retningslinjer.

3. Disse retningslinjer opstiller betingelserne for midlertidig forenelighed af kriserelateret støtte til banker fra og med 1. januar 2011.

2. Fortsat anvendelse af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), og forlængelse af omstruktureringsretningslinjerne

4. Tilsynsmyndighedens retningslinjer for kriserelateret støtte til banker samt alle individuelle afgørelser om støtteforanstaltninger og -ordninger, der falder ind under disse retningslinjer, vedtages med hjemmel i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), som i særlige tilfælde tillader støtte, der kan afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en EFTA-stats økonomi. Da krisen var på sit højeste, var der afgjort tale om en alvorlig forstyrrelse i hele EØS set i lyset af den ekstraordinære stress på finansmarkederne og det senere usædvanligt alvorlige tilbageslag i realøkonomien.

5. Det økonomiske opsving, som langsomt har indfundet sig fra begyndelsen af 2010, har udviklet sig en smule hurtigere end forventet tidligere i 2010. Mens opsvinget stadig er skrøbeligt og ujævnt fordelt i EØS, viser nogle af landene tegn på svage eller mere robuste vækstrater. Hertil kommer, at på trods af visse svage punkter er banksektorens helbred generelt set blevet forbedret sammenholdt med situationen for et år siden. Som følge heraf er det ikke længere så selvindlysende at tale om en alvorlig forstyrrelse i EFTA-staternes økonomi, som det var tidligere under krisen. Tilsynsmyndigheden er opmærksom på denne udvikling, men mener af de i disse retningslinjer nævnte grunde stadigvæk, at betingelserne for, at statsstøtte kan godkendes med hjemmel i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), er til stede set i lyset af de seneste fornyede tegn på stress på finansmarkederne og risikoen for bredere negative afsmitningsvirkninger.

6. De fornyede spændinger på markederne for statspapirer tydeliggør i høj grad finansmarkedernes fortsatte volatilitet. Den stærke indbyrdes forbindelse og indbyrdes afhængighed inden for finanssektoren i EØS har givet anledning til bekymringer på markedet for smitterisiko. Den høje grad af volatilitet på finansmarkederne og usikkerheden om de økonomiske udsigter gør det berettiget som et sikkerhedsnet at opretholde EFTA-staternes mulighed for at gøre gældende, at de har behov for kriserelaterede støtteforanstaltninger på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b).

7. Det er derfor nødvendigt, at retningslinjerne for bankstøtte, rekapitalisering og værdiforringede aktiver, hvori der opstilles kriterier for foreneligheden af kriserelateret støtte til banker på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b) — navnlig i form af statsgarantier, rekapitaliseringer og foranstaltninger til støtte for nødlidende aktiver — også må gælde efter 31. december 2010. Ud fra samme perspektiv må også omstruktureringsretningslinjerne, som omhandler opfølgningen af sådanne støtteforanstaltninger, forblive gældende efter denne dato. Omstruktureringsretningslinjerne — det eneste af de fire sæt retningslinjer, der har en bestemt udløbsdato, nemlig den 31. december 2010 — bør derfor forlænges og finde anvendelse på omstruktureringsstøtte, der er anmeldt inden den 31. december 2011.

8. Der bør dog foretages visse tilpasninger i retningslinjerne for at forberede overgangen til den ordning, der skal gælde efter krisen. Samtidig vil der skulle opstilles nye, permanente statsstøtteregler for redning og omstrukturering af banker under normale markedsvilkår, og de bør, hvis markedsbetingelserne tillader det, gælde fra 1. januar 2012. Det eventuelle fortsatte behov for kriserelateret ekstraordinær statsstøtte til finanssektoren må vurderes med dette mål for øje. Det bør ske ved at opstille krav for støttens forenelighed, der skaber de bedst mulige betingelser for overgangen til den nye ordning for redning og omstrukturering af banker efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c).

3. Fremskridt i exit-processen

9. At der fortsat er adgang til støtteforanstaltninger med hjemmel i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), i forbindelse med usædvanlige markedsbetingelser, bør ikke være en hæmsko for at udtræde af midlertidige, ekstraordinære støtteforanstaltninger for banker. På mødet i Rådet den 2. december 2009 konkluderede EU's økonomi- og finansministre, at det var nødvendigt at opstille en strategi for udfasningen af støtteforanstaltninger, som skulle være gennemskuelig og behørigt koordineret blandt EU's medlemsstater for at undgå negative afsmitningsvirkninger, men samtidig tage hensyn til de forskellige specifikke omstændigheder i EU-medlemsstaterne (7). Af konklusionerne fremgår det endvidere, at udfasningen af de forskellige former for støtte til banker i princippet bør starte med, at statslige garantiordninger afvikles, at sunde banker tilskyndes til exit, og at andre banker bestræber sig på at få løst deres problemer.

10. I det følgende opstiller Tilsynsmyndigheden retningslinjer for en gradvis udfasning af rekapitaliseringsforanstaltninger og foranstaltninger til støtte for nødlidende aktiver.

3.1. Skærpede betingelser for statsgarantier efter EØS-aftalens artikel 61, stk.3, litra b)

11. Fra og med 1. januar 2011 vil Tilsynsmyndigheden anvende strammere betingelser for statslige garantiers forenelighed i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), ved at indføre et højere garantigebyr og krav om en rentabilitetsplan for støttemodtagere, som benytter nye garantier og overskrider en bestemt tærskel for de samlede udestående garantiforpligtelser både i absolutte tal og i forhold til de samlede forpligtelser (8). I lyset af den aktuelle situation på markedet forekommer disse betingelser at være nødvendige. Statslige garantiordninger kan derfor tillades indtil den 30. juni 2011, på nedennævnte betingelser gældende fra 1. januar 2011. Tilsynsmyndigheden vil i første halvdel af 2011 revurdere betingelserne for statsgarantiers forenelighed efter 30. juni 2011.

3.1.1. Prissætning

12. Adgangen til statsgarantier har været betinget af betaling af et gebyr, der fastlægges på grundlag af ECB's anbefalinger. For obligationer med løbetid på over et år består gebyret af et standardgebyr på 50 basispoint med tillæg af medianen af de femårige CDS-spread (»credit default swap«) for bankens seniorgæld, der er observeret i perioden fra 1. januar 2007 til 31. august 2008 (9).

13. Kreditrisikoelementet i den nuværende prismodel er baseret på data fra tiden forud for den mest akutte fase i krisen i 2008. Forskellene mellem de enkelte bankers CDS-spreads er i dag betydeligt større end før krisen, og det vil de sandsynligvis blive ved med at være. Det er hidtil blevet anset for at være nødvendigt for at lette bankernes adgang til ekstern finansiering og dermed sikre den finansielle stabilitet. Med dermed tages der ikke højde for udviklingen på finansmarkederne i de sidste to år siden 31. august 2008, hvor bl.a. mange bankers kreditstatus har ændret sig. Det betyder, at samtidig med at der generelt er blevet bedre adgang til finansiering på markedet, nyder banker med forringet kreditstatus stadig godt af den kreditrating og den kreditværdighedsstatus, de havde før krisen. Det skaber øget sandsynlighed for konkurrencefordrejninger. Det har vist sig, at banker med lav rating opnår garantier i uforholdsmæssigt større omfang end banker med højere rating, fordi de normalt ville skulle betale en højere markedspris på grund af deres lave rating.

14. For at rette op på disse misforhold bør statsstøtten prissættes mere konformt med de aktuelle markedsforhold og bedre afspejle de individuelle bankers aktuelle kreditværdighed. Det vil reelt betyde, at de modtagende banker nødvendigvis vil skulle betale et højere garantigebyr.

15. En koordineret tilgang blandt EFTA-staterne bør fremme en gradvis udfasning af garantiordninger, samtidig med at der bevares en vis fleksibilitet med henblik på at tilgodese de forskellige situationer, EFTA-staterne og deres banker befinder sig i. Med henblik herpå finder Tilsynsmyndigheden, at der bør indføres en minimumsforhøjelse af garantigebyrerne, som bør differentieres på grundlag af modtagerbankens kreditværdighed. En differentiering baseret på kreditværdighed styrker prissignalerne for de svage banker, åbner mulighed for en bedre afpasning af prisen på garantier efter modtagerbankens risikoprofil og mindsker dermed konkurrencefordrejningerne mellem bankerne og bidrager til at sikre ens spilleregler for alle banker på det indre marked.

16. Hvis en forlængelse af en garantiordning (10) til efter 1. januar 2011 skal kunne godkendes, må det derfor kræves, at gebyret for en statsgaranti (11) skal være højere end i den prismodel, ECB anbefalede i oktober 2008, og — mindst 20 basispoint højere for banker med A+- eller A-rating (12) — mindst 30 basispoint højere for banker med rating A- (13) og — mindst 40 basispoint højere for banker med en rating under A-. Banker uden rating vil blive anset for at høre til i kategorien af banker med BBB-rating (14).

17. EFTA-staterne har mulighed for at gå videre end disse minimumskrav og fastsætte større forhøjelser af garantigebyret. Som et yderligere fleksibelt element, der sætter EFTA-staterne i stand til at tilpasse betingelserne til særlige forhold i deres finanssektor, vil Tilsynsmyndigheden kunne acceptere en anden model for beregning af gebyrforhøjelsen, forudsat at det klart kan dokumenteres, at denne formel mindst resulterer i den ovenfor angivne minimumsforhøjelse for de pågældende banker (15).

3.1.2. Rentabilitetsundersøgelse af banker, der fortsat er afhængige af statsgarantier

18. Under den nuværende situation på markedet er manglende adgang til likviditet på markedet ikke længere så alvorligt et problem for bankerne generelt, som da krisen var på sit højeste. Det forekommer derfor rimeligt at indføre en differentiering i de betingelser, der stilles for brugen af statsgarantier, alt efter i hvilket omfang bankerne er afhængige af dem. En begrænset brug af garantier vil kunne accepteres, uden at det nødvendiggør yderligere granskning, men en større brug af dem, både absolut set og set i forhold til bankens samlede passiver, bør føre til krav om en rentabilitetsundersøgelse som forudsætning for, at en yderligere forlængelse af garantiordninger kan være forenelig med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b). Har en bank vedvarende ikke været i stand til at få dækket en betydelig del af sit finansieringsbehov uden statsgarantier, kan det tyde på manglende tillid til bankens forretningsmodel. Det bør undgås, at en bank forbliver stærkt afhængig af garantiordninger, som blev indført for at imødegå ekstraordinære vanskeligheder ved at få adgang til finansiering, selv efter at disse ekstraordinære omstændigheder er ophørt med at bestå, hvilket kunne betyde, at banken udskød nødvendige strukturtilpasninger.

19. Tilsynsmyndigheden finder derfor, at der i garantiordninger, som forlænges til efter 1. januar 2011, bør være fastsat en tærskel for forholdet mellem en banks garanterede passiver og de samlede passiver samt for de garanterede passivers samlede beløb, og en bestemmelse om, at hvis disse tærskler overskrides, skal der foretages en rentabilitetsundersøgelse. For enhver bank, der anmoder om statsgarantier under en garantiordning for ny eller fornyet gæld optaget efter 1. januar 2011, der bevirker, at de samlede garanterede passiver kommer op over denne tærskel med hensyn til begge elementer (både den absolutte og den relative størrelse af disse passiver) (16), skal den pågældende EFTA-stat senest tre måneder efter garantiens ydelse indsende en rentabilitetsundersøgelse til Tilsynsmyndigheden, der dokumenterer bankens langsigtede rentabilitet.

20. Denne ordning gælder ikke for banker, der allerede er under omstrukturering, har fået pålagt at fremlægge en omstruktureringsplan eller allerede er genstand for en rentabilitetsundersøgelse på det relevante tidspunkt. I disse situationer skal der inden for rammerne af den igangværende omstrukturering eller rentabilitetsundersøgelse tages hensyn til den yderligere statsstøtte (17)

21. Tærsklen for de garanterede passivers andel af de samlede passiver er på 5 %, og tærsklen for de samlede garanterede passiver er på 500 mio. EUR. Disse tærskler er fastsat på grundlag af en komparativ analyse, der har vist, at langt størsteparten af de banker, der benytter garantier og ikke for øjeblikket er under omstrukturering (og selv et stort antal af dem, der er under omstrukturering), ligger et godt stykke under dem. For den lille, men ikke ubetydelige gruppe af banker, der overskrider disse tærskler, bør det nøje overvejes, om ikke deres stærke afhængighed af garantier er tegn på mere strukturelle svagheder i deres forretningsmodeller. At en overskridelse af disse tærskler udløser en rentabilitetsundersøgelse, vil give sunde banker et incitament til at stræbe efter hurtigt at nå tilbage til en situation, hvor de fortrinsvis eller udelukkende dækker deres finansieringsbehov på ufordrejede markedsvilkår. For alle banker, der er genstand for en rentabilitetsundersøgelse, gælder, at enten vil deres langsigtede rentabilitet blive bekræftet, eller også vil tvivl herom indikere et behov for en mere vidtgående omstrukturering.

22. Med hensyn til, hvad en rentabilitetsundersøgelse skal omfatte, kan der henvises til omstruktureringsretningslinjerne, ifølge hvilke principperne for analyser af en banks situation med henblik på genoprettelse af dens langsigtede rentabilitet i en omstruktureringsplan også finder anvendelse i tilfælde, hvor støttemodtageren ikke har fået pålagt en formel forpligtelse til at fremlægge en omstruktureringsplan, men ikke desto mindre skal fremlægge dokumentation for sin langsigtede rentabilitet. Banken vil i særdeleshed skulle dokumentere en solid finansieringsevne og i givet fald undergå en likviditetsstresstest (18). I en rentabilitetsundersøgelse bør der også tages hensyn til alle særlige faktorer, der gør sig gældende for modtagerbankerne (19) eller den pågældende EFTA-stat (20), og til de forhold på finansmarkederne, der har indvirkning på rentabilitetsvurderingen og på den indikative værdi af de garanterede passivers andel af de samlede passiver. Som hovedregel gælder, at jo større afhængigheden af statsgarantier er, og jo mere disse garantier kombineres med andre former for statsstøtte og/eller lav kreditværdighed (21), desto større indikation er der for, at der er behov for ændringer af forretningsmodellen for at sikre den langsigtede rentabilitet.

23. Denne mekanisme med udløsning af krav om rentabilitetsundersøgelse sender det signal, at bankerne skal forberede sig på en tilbagevenden til normale markedsvilkår uden statsstøtte, efterhånden som finanssektoren kommer ud af krisen, og giver de enkelte banker et incitament til at gøre sig mindre afhængige af statsgarantier eller helt afstå fra at bruge dem. Samtidig giver den et tilstrækkeligt spillerum til at tage hensyn til de forskellige omstændigheder, der eventuelt gør sig gældende for forskellige banker eller nationale finansmarkeder, og tager desuden højde for en generel forværring i relation til finansiel stabilitet, som på indeværende stadium ikke kan udelukkes, da opsvinget på de finansielle markeder fortsat er skrøbeligt.

4. Ophævelse af sondringen mellem sunde og nødlidende banker i relation til krav om fremlæggelse af omstruktureringsplaner

24. I begyndelsen af krisen indførte Tilsynsmyndigheden en sondring mellem usunde/nødlidende banker og fundamentalt sunde banker, dvs. banker, der er ramt af endogene, strukturelle problemer, som har forbindelse med for eksempel deres særlige forretningsmodel eller investeringsstrategi, og banker, hvis problemer i det store og hele alene har at gøre med den ekstreme situation som følge af finanskrisen og ikke med deres forretningsmodel, med manglende effektivitet eller med overdreven risikotagning. Sondringen er defineret især på grundlag af en række indikatorer, der er anført i rekapitaliseringsretningslinjerne: kapitalgrundlag, aktuelle CDS-spreads, bankens aktuelle og forventede fremtidige rating samt blandt andet rekapitaliseringens relative størrelse. For sidstnævntes vedkommende finder Tilsynsmyndigheden, at har en bank modtaget støtte i form af rekapitalisering og foranstaltninger til redning af aktiver svarende til mere end 2 % af dens risikovægtede aktiver, er det en indikator, der kan benyttes til at sondre mellem fundamentalt sunde og nødlidende banker. Ved rekapitalisering af en nødlidende bank er der krav om, at Tilsynsmyndigheden skal have forelagt en omstruktureringsplan, mens der ved rekapitalisering af en sund bank er krav om, at der skal fremlægges en rentabilitetsplan.

25. Den oprindelige begrundelse for at foretage denne sondring og for at opstille en række indikatorer, herunder en grænse på 2 % af bankens risikovægtede aktiver, var frygten for, at kapitalbehov, som skyldtes værdiforringelser, højere markedsforventninger med hensyn til bankers kapitalniveauer og midlertidige vanskeligheder med at rejse kapital på markederne, ellers ville føre til, at sunde banker mindskede deres långivning til realøkonomien for at undgå at skulle fremlægge en omstruktureringsplan, når de bad staten om at træde til. For øjeblikket har banksektoren dog generelt set færre vanskeligheder med at rejse kapital på markederne eller f.eks. via tilbageholdt overskud (22) og kan derfor få opfyldt deres kapitalbehov, uden at skulle søge om til statsstøtte (23). Størrelsen af den kapital, som bankerne rejser på markedet, er øget betydeligt i løbet af 2009 og 2010, hvilket viser, at de igen kan få adgang til kapitalmarkederne, og at der sker en foregribelse af nye reguleringskrav (24).

26. Denne sondring mellem sunde og nødlidende banker forekommer derfor ikke længere at være relevant for at afgøre, hvilke banker der skal indlede en drøftelse om deres omstrukturering med Tilsynsmyndigheden. Følgelig skal det af banker, som også i 2011 henvender sig til staten med henblik på at opnå rekapitalisering eller foranstaltninger vedrørende værdiforringede aktiver, kræves, at de forelægger Tilsynsmyndigheden en omstruktureringsplan, som viser bankens vilje til at iværksætte de nødvendige omstruktureringer og genoprette rentabiliteten uden unødig forsinkelse. Der vil således fra 1. januar 2011 være krav om, at alle modtagere af en ny rekapitalisering eller en foranstaltning vedrørende værdiforringede aktiver skal fremlægge en omstruktureringsplan (25).

27. Ved vurderingen af bankernes omstruktureringsbehov vil Tilsynsmyndigheden tage hensyn til hver enkelt banks specifikke situation, til i hvor høj grad omstruktureringen er nødvendig for at genetablere rentabiliteten uden yderligere statsstøtte samt til tidligere afhængighed af statsstøtte. Som en generel regel gælder det, at jo større afhængigheden er af statsstøtte, jo mere indikerer det, at der er behov for en gennemgribende omstrukturering for at sikre rentabilitet på lang sigt. Desuden vil der ved den individuelle vurdering blive taget hensyn til specifikke situationer på markederne, og omstruktureringsretningslinjerne vil blive anvendt på en passende fleksibel måde i tilfælde af et alvorligt chok, der kan true den finansielle stabilitet i en eller flere EFTA-stater.

28. Ved at kræve en omstruktureringsplan for banker, der modtager strukturel støtte (dvs. rekapitalisering og/eller foranstaltninger vedrørende værdiforringede aktiver) — og samtidig acceptere, at brugen alene af refinansieringsgarantier ikke vil udløse krav om, at der skal fremlægges en omstruktureringsplan — sendes der signal om, at bankerne skal forberede sig på at vende tilbage til normale markedsmekanismer uden statsstøtte, efterhånden som finanssektoren kommer ud af krisen. Det skal være et incitament for de enkelte banker, som stadig har brug for støtte, til at fremskynde den nødvendige omstrukturering. Samtidig giver det tilstrækkelig fleksibilitet til, at der kan tages det fornødne hensyn til forskellige omstændigheder, der måtte påvirke situationen for forskellige banker eller nationale finansmarkeder. Desuden tages der også højde for en overordnet landespecifik forværring af den finansielle stabilitet, som ikke kan udelukkes for øjeblikket, i betragtning af at situationen på finansmarkederne stadig er skrøbelig.

5. Anvendelsesperiode, generelle udsigter

29. Den fortsatte anvendelse af EØS-aftalens 61, stk. 3, litra b), og forlængelsen af omstruktureringsretningslinjerne gælder fra den 1. januar 2011 og indtil den 31. december 2011 (26). Denne forlængelse med ændrede betingelser skal også ses i lyset af en gradvis overgang til mere permanente retningslinjer for statsstøtte til redning og omstrukturering af banker baseret på EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), som skal finde anvendelse fra den 1. januar 2012, hvis markedsforholdene tillader det.

(1) Retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, vedtaget og udstedt af Tilsynsmyndigheden den 19.1.1994, offentliggjort i L 231 af 3.9.1994, s.1, og EØS-tillæg nr. 32 af 3.9.1994, s. 1. Disse retningslinjer blev senest ændret den 17.12.2008 (»statsstøtteretningslinjerne«). Den opdaterede version af statsstøtteretningslinjerne kan findes på Tilsynsmyndighedens hjemmeside:

http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

(2) Af hensyn til læseren betegnes finansielle institutioner i denne afgørelse blot som »banker«.

(3) Afgørelse 28/09/KOL af 29.1.2009.

(4) Afgørelse 28/09/KOL af 29.1.2009.

(5) Afgørelse 191/09/KOL af 22.4.2009.

(6) Afgørelse 472/09/KOL af 25.11.2009.

(7) Disse konklusioner fik tilslutning fra Det Europæiske Råd på dets møde den 11. december 2009. På samme måde understregede Europa-Parlamentet i sin beslutning af 9. marts 2010 om Beretningen om Konkurrencepolitikken 2008

(http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=TA&language=DA&reference=P7-TA-2010-0050), at statsstøtte til pengeinstitutter ikke bør forlænges unødigt, og at der snarest muligt bør udarbejdes exitstrategier.

(8) Med en fleksibilitetsklausul, der åbner mulighed for en revurdering af situationen og passende foranstaltninger i tilfælde af et alvorligt nyt chok på finansmarkederne i hele EØS eller i en eller flere EFTA-stater.

(9) Se http://www.ecb.int/pub/pdf/other/recommendations_on_guaranteesen.pdf.

(10) For statsgarantier anmeldt individuelt uden for rammerne af en garantiordning vil garantigebyret generelt skulle være af samme størrelsesorden. I tilfælde, hvor modtageren er underlagt en omstruktureringsforpligtelse, og hvor et lavere gebyr derfor kan være berettiget, alt efter omstændighederne, vil der skulle tages hensyn til denne fravigelse i den samlede vurdering af omstruktureringen og de foranstaltninger, der skal træffes for at begrænse konkurrencefordrejningerne.

(11) Det gælder også for garantier for passiver med løbetid på 1 år eller derunder.

(12) Eller A1 og A2, alt efter det anvendte ratingsystem.

(13) Eller A3, alt efter det anvendte ratingsystem.

(14) Er banken rated forskelligt af forskellige kreditvurderingsselskaber, er det normalt den højeste rating, der skal lægges til grund ved beregning af gebyrforhøjelsen. Den rating, der er relevant for fastlæggelsen af garantigebyret, er ratingen på den dag, hvor garantien ydes i forbindelse med en konkret obligationsudstedelse foretaget af modtageren.

(15) F. eks. en opdatering af CDS-referenceperioden i ECB-anbefalingerne fra oktober 2008, som bevisligt resulterer i en forhøjelse på mindst 20 basispoint for banker med A+- og A-rating, 30 basispoint for banker med A- og 40 basispoint for banker med under A-.

(16) Denne vurdering skal foretages, når EFTA-staten modtager ansøgning om en garanti for optagelse af ny eller fornyet gæld efter 1. januar 2011 og skal omfatte størrelsen af den gæld, garantien skal dække, samt forholdet mellem alle eksisterende udestående garanterede passiver og de samlede passiver/balancen på det relevante tidspunkt. Passiver fra før 1. januar 2011, der overstiger tærsklen, udløser ikke en rentabilitetsundersøgelse, medmindre banken optager ny gæld, så de garanterede passiver kommer op over tærsklen.

(17) Hvis en bank f.eks. allerede er genstand for en rentabilitetsundersøgelse på grund af en rekapitalisering, og tærsklen for statsgarantier er overskredet, skal rentabilitetsundersøgelsen også omfatte årsagerne til, at banken fortsat har behov for statsgarantier, og der skal foretages en likviditetstest og en analyse af, om og i hvilket omfang der bliver tale om yderligere statsgarantier.

(18) Punkt 8 og afsnit 2 i omstruktureringsretningslinjerne, hvor der desuden henvises til punkt 40 i rekapitaliseringsretningslinjerne og Bilag V i retningslinjerne for værdiforringede aktiver.

(19) F. eks. hvis bankens høje andel af garanterede passiver beror på en særlig indsats for at opretholde eller øge långivningen til realøkonomien i den almene interesse og med opbakning fra EFTA-staten, forudsat at dette er foreneligt med EØS-aftalen.

(20) Under behørigt hensyn til den pågældende EFTA-stats generelle makroøkonomiske situation og især til de elementer, bl.a. statsrisikoen, der har direkte indflydelse på, hvilken adgang banker i denne EFTA-stat har til finansiering.

(21) Målt efter modtagerens rating eller CDS-spread.

(22) For at styrke deres kapitalbuffere har flere banker besluttet at afhænde ikke-strategiske aktiver som f.eks. aktieposter i industrivirksomheder eller fokusere på bestemte geografiske områder. Se herom Den Euroæiske Centralbanks rapport EU Banking Sector Stability fra september 2010.

(23) Ifølge Den Europæiske Centralbank steg bankernes overordnede soliditetsgrad betydeligt i løbet af 2009 i alle EU-landene. Desuden tyder oplysningerne om et udsnit af store banker i Den Europæiske Union på, at forbedringen af kapitalprocenterne fortsatte ind i første halvdel af 2010, bl.a. understøttet af øget tilbageholdelse af overskud og for nogle bankers vedkommende yderligere tilførsler af privat og offentlig kapital. Se Den Europæiske Centralbanks rapport EU Banking Sector Stability fra september 2010.

(24) De fremtidige reguleringsrammer, som Basel-komiteen om banktilsyn (BCBS) har opstillet — de såkaldte Basel III-krav — har afstukket kursen for indførelsen af de nye kapitalkrav, som skal sætte bankerne i stand til med tiden at opfylde nye kapitalbehov. I den forbindelse er det værd at bemærke, at de fleste af de største banker i Den Europæiske Union for det første har styrket deres kapitalbuffere igennem de sidste to år og dermed forbedret deres evne til at opsuge tab, og at de andre banker i Den Europæiske Union for det andet nu skulle have tid nok (frem til 2019) til at få opbygget kapitalbuffere, bl.a. ved hjælp af tilbageholdelse af overskud. Det bemærkes tillige, at de »overgangsordninger«, der er indeholdt i de nye reguleringsrammer, indeholder en »grandfathering-periode« frem til 1. januar 2018 for eksisterende kapitaltilførsler fra det offentlige. Desuden tyder en kvantitativ konsekvensanalyse udarbejdet af Basel-komiteen og bekræftet af Kommissionens beregninger på ret moderate indvirkninger på bankernes långivning. De nye kapitalkrav ventes derfor ikke at få indvirkning på disse retningslinjer.

(25) Det skal gælde for alle rekapitaliseringer eller foranstaltninger angående værdiforringede aktiver, uanset om der er tale om individuelle foranstaltninger eller om foranstaltninger truffet inden for rammerne af en ordning.

(26) Eksisterende eller nye bankstøtteordninger (uanset hvilket støtteinstrument der benyttes — garantier, rekapitaliseringer, likviditetsstøtte, overtagelse af nødlidende aktiver osv.) vil kun blive forlænget/godkendt for seks måneder med henblik for derved at åbne mulighed for yderligere eventuelt nødvendige tilpasninger ved midten af 2011.