ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6.

Artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13/EØF skal fortolkes således, at hvis en national ret finder, at et bestemt kontraktvilkår er urimeligt i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 93/13/EØF, skal den pågældende ret sikre, at et sådant vilkår ikke binder forbrugeren, forudsat at aftalen kan opretholdes uden det urimelige kontraktvilkår, for så vidt som en sådan opretholdelse af aftalen retligt set er mulig efter reglerne i national ret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 270/7

DOMSTOLENS DOM

af 25. marts 2013

i sag E-10/12

Yngvi Harðarson mod Askar Capital hf.

(Direktiv 91/533/EØF — pligt til at underrette arbejdstageren — ændringer af en skriftlig arbejdskontrakt — virkningen af manglende underretning om ændringer)

2013/C 270/05

I sag E-10/12, Yngvi Harðarson mod Askar Capital hf., hvori Héraðsdómur Reykjavíkur har (Reykjaviks herredsret) anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke Rådets direktiv 91/533/EØF af 14. oktober 1991 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet, har Domstolen sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher, refererende dommer Per Christiansen og dommer Páll Hreinsson afsagt dom den 25. marts 2013, hvori konklusionen er følgende:

Rådets direktiv 91/533/EØF af 14. oktober 1991 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet skal fortolkes således, at det ikke kræves, at erstatningen til en arbejdstager skal vurderes på grundlag af en skriftlig arbejdskontrakt, hvis arbejdstageren ikke har fået udleveret en skriftligt meddelelse om permanente eller midlertidige ændringer, som måtte være foretaget i væsentlige punkter i arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet mellem parterne, inden for de frister, som er fastsat i direktivets artikel 5. Dette gælder også i tilfælde af konkursbehandling eller en tilsvarende spaltning af et selskab med begrænset hæftelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 372/17

DOMSTOLENS DOM

af 11. september 2013

i sag E-6/12

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(En EØS/EFTA-stats manglende opfyldelse af sine forpligtelser — forordning (EØF) nr. 1408/71 — forordning (EØF) nr. 574/72 — social sikring af vandrende arbejdstagere)

(2013/C 372/06)

I sag E-6/12, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge — ANMODNING om erklæring om, at Kongeriget Norge ved at opretholde den administrative praksis, hvorved man ikke vurderer, om et barn, der bor uden for Norge sammen med en anden forælder, hovedsageligt forsørges af den forælder, der bor i Norge og er separeret fra den anden forælder, overtræder artikel 1, litra f), nr. i), andet punktum, sammenholdt med artikel 76 i den retsakt, der henvises til i pkt. 1 i bilag VI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret) som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 11. september 2013.

Domskonklusionen lyder således:

1) Ved at opretholde den administrative praksis, hvorved man ikke vurderer, om et barn, der bor uden for Norge sammen med en anden forælder, hovedsageligt forsørges af den forælder, der bor i Norge og er separeret fra den anden forælder, har Kongeriget Norge tilsidesat artikel 1, litra f), nr. i), andet punktum, sammenholdt med artikel 76 i den retsakt, der henvises til i pkt. 1 i bilag VI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret) som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil.

2) I øvrigt frifindes Kongeriget Norge.
—

Endvidere kan en EØS-stat kun suspendere eller inddrage en tilladelse til at virke som læge på grundlag af oplysninger om den pågældende læges egnethed, hvad angår andre erhvervsmæssige kundskaber end sprogkundskaber, f.eks. de kundskaber der er aktuelle i denne sag, hvis disse krav er objektivt begrundede og står i et rimeligt forhold til målet om at beskytte den offentlige sundhed, og hvis de samme oplysninger også ville medføre suspension eller inddragelse af tilladelsen for en indenlandsk læge. Hvis de kompetente myndigheder kan påberåbe sig en sådan begrundelse for suspension eller inddragelse på tidspunktet for vurderingen, kan der nægtes tilladelse.
Artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF om indskudsgarantiordninger skal fortolkes således, at midler, som et långivende kreditinstitut leverer til et låntagende kreditinstitut, og som skal tilbagebetales på en forud fastsat dato sammen med renter, som er blevet forhandlet specifikt, betragtes som et indskud i henhold til nævnte bestemmelse. Dette gælder også, selv om midlerne ikke er indsat på en særlig konto i det långivende kreditinstituts navn, det låntagende kreditinstitut ikke har udfærdiget nogen særlige dokumenter, hvori modtagelsen af midlerne er registreret, og ikke har betalt præmier for midlerne til indskyder- og investorergarantifonden, og midlerne ikke af det låntagende kreditinstitut er bogført som et indskud.

Imidlertid kan sådanne midler, der overføres fra et kreditinstitut til et andet i henhold til en låneaftale, udgøre indskud, der ikke er omfattet af de garantiordninger, der er fastlagt i direktiv 94/19/EF. Derfor er sådanne midler ikke berettigede til tilbagebetaling i henhold til nævnte direktiv. Der kan følgelig sondres mellem en funktionel definition af berettigede indskud i henhold til direktiv 94/19/EF, som bygger på artikel 1, stk. 1, læst i lyset af artikel 2, og en teknisk definition, der også omfatter indskud, som ikke er omfattet af de garantiordninger, der er fastlagt i direktiv 94/19/EF, og således ikke berettigede til tilbagebetaling. Det tilkommer den nationale ret at afgøre, om der skal anvendes en teknisk eller en funktionel definition af indskud i den nationale lovgivning i forbindelse med den foreliggende sag.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/3

DOMSTOLENS DOM

af 10. december 2010

i sag E-8/10

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Republikken Island

(En kontraherende parts manglende opfyldelse af sine forpligtelser — direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer)

(2011/C 148/03)

I sag E-8/10 har EFTA-Tilsynsmyndigheden anlagt sag mod Republikken Island angående påstand om, at det fastslås, at Republikken Island ved ikke at have vedtaget eller givet Tilsynsmyndigheden meddelelse om alle de foranstaltninger, der er nødvendige for fuldt ud at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 1 i bilag VII til EØS-aftalen, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol nr. 1 hertil, i national lovgivning, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 63, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 7. Domstolen, sammensat af præsidenten, Carl Baudenbacher, og dommerne Thorgeir Örlygsson og Henrik Bull (refererende dommer), har afsagt dom i sagen den 10. december 2010. Domskonklusionen lyder således:

Domstolen fastslår følgende:

1) Det fastslås, at Republikken Island ved ikke inden den fastsatte frist at have vedtaget alle de nødvendige foranstaltninger til fuldt ud at gennemføre den i punkt 1 i bilag VII til EØS-aftalen nævnte retsakt, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol nr. 1 dertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 63, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 7.
1)

En EØS-stat, som ved beskatning på grundlag af nettoindkomstprincippet ved beregningen af det maksimale nedslag for skat betalt i en anden EØS-stat henfører en del af et selskabs renteudgifter af gæld til indkomst erhvervet af selskabets filial i denne anden EØS-stat, begrænser den frie etableringsret i henhold til EØS-aftalens artikel 31, for så vidt udgifterne kun kan knyttes til selskabets virksomhed i førstnævnte stat.
1.

En økonomisk enhed ifølge artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter, som ændret ved direktiv 98/50/EF, og som indarbejdet i EØS-aftalen, kan bevare sin identitet, hvis en del af en virksomhed overføres fra et selskab til et andet, der udfører de samme eller lignende aktiviteter sammen med et andet tilknyttet selskab inden for samme virksomhedsgruppe, således at hvert selskab overtager nogle af de pågældende arbejdstagere.
Dom

af 19. juni 2003

i sag E-2/02: Technologien Bau- und Wirtschaftsberatung GmbH og Bellona Foundation mod EFTA-Tilsynsmyndigheden

(Påstand om annullering af EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse - Statsstøtte - Antagelse til realitetsbehandling - Søgsmålsret)

(2003/C 222/09)

I sag E-2/02: Technologien Bau- und Wirtschaftsberatung GmbH og Bellona Foundation mod EFT-Tilsynsmyndigheden - Påstand om annullering af EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 90/02/COL af 31. maj 2002 vedrørende anmeldelse af et forslag til ændring af mineralolieskattelovens afskrivningsregler for produktionsanlæg og pipelines for gas fra det nye store anlæg for flydende naturgas (LNG) i Finnmark Fylke eller kommunerne Kåfjord, Skjervøy, Nordreisa eller Kvænangen i Troms Fylke og anvendelsen af disse regler på Snøhvit-projektet har domstolen, sammensat af præsident Carl Baudenbacher og dommerne Per Tresselt og Thorgeir Örlygsson (refererende dommer), den 19. juni 2003 afsagt følgende dom, hvori den udtaler og bestemmer:

1. Påstanden af 30. juli 2002 kan ikke antages til realitetsbehandling.

2. Sagsøgeren betaler sagsøgtes omkostninger ved retssagen.
Domstolens dom

af 9. oktober 2002

i sag E-6/01: Anmodning fra Oslo byrett om en rådgivende udtalelse: CIBA Speciality Chemicals Water Treatment Ltd og andre mod Norges regering, repræsenteret ved arbejds- og administrationsministeriet

Procedureregler - tilladelighed - Domstolens jurisdiktion - Det Blandede EØS-udvalgs kompetence

(2003/C 10/09)

I sag E-6/01: Anmodning fra Oslo Byrett i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-landene om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol om en rådgivende udtalelse i den verserende sag mellem CIBA Speciality Chemicals Water Treatment Ltd og andre mod den norske regering, repræsenteret ved arbejds- og administrationsministeriet, om fortolkning af artikel 92, 93, 98 og 102 i EØS-aftalen, artikel 97 i Domstolens procedureregler, bilag II til EØS-aftalen, kapitel XV (farlige stoffer), punkt 1, især bemærkningen om en EFTA-stats mulige undtagelse fra EF's retsakter vedrørende klassificering og etikettering af farlige stoffer, fælleserklæring vedtaget af Det Blandede EØS-udvalg den 22. juni 1995 om EØS-aftalen - bilag II, kapitel XV - vedrørende revisionsklausulerne på området for farlige stoffer (EFT C 6 af 11.1.1996, s. 7), især bilag II til fælleserklæringen, der omfatter visse undtagelser for Norge, og fælleserklæringen fra Det Blandede EØS-udvalg af 26. marts 1999 vedrørende EØS-aftalen - bilag II, kapitel XV - vedrørende revisionsklausulerne på området for farlige stoffer (EFT C 185 af 1.7.1999, s. 6), især bilaget til denne fælleserklæring, der omfatter visse undtagelser for Norge, afsagde Domstolen, sammensat af præsident Thór Vilhjálmsson (referende dommer) og dommerne Carl Baudenbacher og Per Tresselt, den 9. oktober 2002 en dom, hvis konklusion lyder som følger:

Det Blandede EØS-udvalg havde kompetence til at vedtage fælleserklæringen af 26. marts 1999 om bemyndigelse af visse undtagelser for Norge hvad angår de relevante EF-regler for klassificering og etikettering af farlige stoffer.
DOMSTOLENS RÅDGIVENDE UDTALELSE

af 17. november 1999

i sag E-1/99 (anmodning om rådgivende udtalelse fra Norges Høyesterett i sagen Storebrand Skadeforsikring AS mod Veronika Finanger)

Direktiv om ansvarsforsikring for motorkøretøjer - Kørsel i spirituspåvirket tilstand - Erstatning til passagerer

(I henhold til procesreglementets artikel 27, stk. 5, er kun den engelske og den norske udgave autentiske)

(2000/C 3/03)

I sag E-1/99 - anmodning og rådgivende udtalelse fra EFTA-domstolen i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, indgivet af Norges Høyesterett vedrørende sagen Storebrand Skadeforsikring AS mod Veronika Finanger om fortolkning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i særdeleshed i relation til følgende retsakter, som der henvises til i bilag IX til EØS-aftalen: den retsakt, der henvises til i bilagets punkt 8 (Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse; den retsakt, der henvises til i punkt 9 (Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer); og den retsakt, der henvises til i punkt 10 (Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer) - afgav domstolen, der bestod af Bjørn Haug, præsident, dommerne Thór Vilhjálmsson og Carl Baudenbacher (refererende dommer), samt Gunnar Selvik, justitssekretær, den 17. november 1999 følgende rådgivende udtalelse, hvis konklusion lyder:

Det strider mod EØS-lovgivningen (Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer), at en passager, som kommer til skade under frivillig transport med et motorkøretøj, ikke har ret til erstatning, medmindre der foreligger særlige årsager, hvis passageren vidste eller må have vidst, at føreren af motorkøretøjet var spirituspåvirket på ulykkestidspunktet, og der var årsagssammenhæng mellem denne spirituspåvirkelse og ulykken.
ÆNDRINGER TIL INSTRUKS FOR JUSTITSSEKRETÆREN vedtaget af EFTA-Domstolen den 22. august 1996

EFTA-DOMSTOLEN HAR -

under henvisning til sin afgørelse af 22. august 1996 om at ændre EFTA-Domstolens procesreglement -

VEDTAGET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Artikel 1, stk. 1, erstattes af følgende:

»1. Justitskontorets officielle åbningstid er mandag til fredag fra kl. 9.00 til 12.00 og fra kl. 14.00 til 16.00 bortset fra de officielle helligdage, som EFTA-Domstolen træffer beslutning om.«

Artikel 2

Artikel 2 erstattes af følgende:

»Justitssekretæren har ansvaret for akterne i de verserende sager og for, at de til stadighed holdes ajour. Han sørger for oversættelse af dokumenter som fastsat i procesreglementet.«

Artikel 3

1. Artikel 3, stk. 1, erstattes af følgende ordlyd:

»1. Det er justitssekretærens ansvar at udfærdige originaleksemplarer af domme i overensstemmelse med procesreglementet. Han forelægger dem for de pågældende dommere til underskrift.«

2. Artikel 3, stk. 2, erstattes af følgende ordlyd:

»2. Justitssekretæren drager omsorg for, at de i aftalen mellem EFTA-landene om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, i procesreglementet og enhver anden retsakt, der tillægger Domstolen beføjelser, omhandlede forkyndelser, underretninger og meddelelser finder sted i overensstemmelse med procesreglementets bestemmelser; medmindre noget andet er bestemt i artikel 75, stk. 1, eller ved Domstolens afgørelse, skal et af justitssekretæren underskrevet anbefalet brev, som oplyser om sagens nummer, registernummeret samt i korthed angiver dokumentets karakter, vedlægges genparten af det dokument, der skal forkyndes, eller hvorom der skal ske underretning eller gives meddelelse. En genpart af dette brev vedføjes originaldokumentet som bilag.«

Artikel 4

Artikel 5, tredje afsnit, erstattes af følgende ordlyd:

»Efterkommer den pågældende ikke justitssekretærens opfordring, forelægger denne spørgsmålet for præsidenten.«

Artikel 5

I artikel 7, stk. 2, indføjes følgende fjerde afsnit:

»Denne bestemmelse gælder, mutatis mutandis, i sager, hvor en dommer i overensstemmelse med procesreglementet af præsidenten er udpeget til at drage omsorg for protokollatet.«

Artikel 6

Artikel 23 erstattes af følgende ordlyd:

»Der offentliggøres en »Samling af EFTA-Domstolens afgørelser«, som, medmindre der træffes anden bestemmelse, omfatter de domme og rådgivende udtalelser samt udtalelser og kendelser om foreløbige forholdsregler, som Domstolen har afsagt i løbet af et kalenderår.«

Artikel 7

Artikel 25 erstattes af følgende ordlyd:

»Domstolen udfærdiger officielle oversættelser af denne instruks, der er gyldig på det engelske sprog, til islandsk, norsk og tysk. Oversættelserne offentliggøres i EØS-afsnittet i og EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende.«

Artikel 8

1. Denne afgørelse træder i kraft den 1. september 1996.

2. Denne afgørelse, som har retsgyldighed på engelsk, offentliggøres i EØS-afsnittet og i EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende.

3. Domstolen udarbejder officielle oversættelser af denne afgørelse til tysk, islandsk og norsk.
DOM af 30. april 1998 i sag E-7/97: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge (En kontraherende parts manglende opfyldelse af sine forpligtelser - arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i udvindingsindustrien over eller under jorden - Rådets direktiv 92/104/EØF) (98/C 263/11)

I sag E-7/97: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge - begæring om en erklæring for Domstolen om, at Kongeriget Norge, ved ikke at have vedtaget de national bestemmelser for at efterkomme kravene i den i punkt 16, litra f) i bilag XVIII (»retsakten«) til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«) nævnte retsakt, dvs. Rådets direktiv 92/104/EØF af 3. december 1992 om minimumsforskrifter vedrørende forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i udvindingsindustrien over eller under jorden, som tilpasset ved EØS-aftalens protokol 1, ikke inden den fastsatte frist har opfyldt sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 13 og EØS-aftalens artikel 7 - har Domstolen, sammensat af præsident Bjørn Haug, dommerne Thór Vilhjálmsson og Carl Baudenbacher (refererende dommer) den 30. april 1997 afsagt dom, hvis konklusioner lyder som følger:

1. Domstolen erklærer, at Kongeriget Norge, ved ikke at have vedtaget de nationale bestemmelser for at efterkomme kravene i den i EØS-aftalens bilag XVIII, punkt 16, litra f), nævnte retsakt (Rådets direktiv 92/104/EØF af 3. december 1992 om minimumsforskrifter vedrørende forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i udvindingsindustrien over eller under jorden, som tilpasset ved EØS-aftalens protokol 1, ikke inden den fastsatte frist har opfyldt sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 13 og EØS-aftalens artikel 7.

2. Kongeriget Norge pålæges at betale
RÅDGIVENDE UDTALELSE FRA EFTA-DOMSTOLEN af 14. maj 1997 i sag E-5/96 (anmodning om en rådgivende udtalelse fra Borgarting Lagmansrett i sagen Ullensaker kommune m.fl. mod Nille AS (1)) (Antagelighed til realitetsbehandling - fri bevægelighed for varer - bevillingsordning) (97/C 282/08)

(Retsgyldig på engelsk og norsk i henhold til procesreglementets artikel 27, stk. 5)

I sag E-5/96: Anmodning indgivet til Domstolen af Borgarting Lagmansrett (appelret) i Norge i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol om en rådgivende udtalelse i den verserende sag mellem Ullensaker kommune m.fl. mod Nille AS om fortolkning af EØS-aftalens artikel 11 og 13 - har Domstolen, sammensat af præsident Bjørn Haug, Thór Vilhjálmsson (dommer) og Carl Baudenbacher (refererende dommer) og justitssekretær Per Christiansen den 14. maj 1997 afgivet en rådgivende udtalelse, hvis konklusion lyder som følger:

Artikel 11 i EØS-aftalen skal fortolkes således, at den ikke forbyder en kommunal myndighed at nægte tilladelse til detailsalg af videokassetter (videogrammer) med den begrundelse, at en sådan tilladelse kun bør gives til forretninger, der kan betegnes som specialforhandlere af videogrammer, og/eller at ekspertise skal erhverves af allerede etablerede forhandlere, hvis der i den pågældende nationale bestemmelse retligt eller faktisk ikke skelnes mellem indenlandske varer og varer importeret fra andre EØS-stater, og der således ikke sker forskelsbehandling af udenlandske varer. Hvis den nationale ret skulle mene, at bevillingssystemet er diskriminerende i retlig eller faktisk henseende, findes det ikke, at undtagelsen i artikel 13 finder anvendelse.

(1) EFT C 350 af 21. 11. 1996, s. 7, og EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende 55 af 21. 11. 1996, s. 5.
C 29/32

Farlige stoffer – Liste over afgørelser om godkendelse, der er truffet af eøs-efta-landene i henhold til artikel 64, stk. 8, i forordning (EF) NR. 1907/2006 (REACH) i første halvdel af 2021

(2022/C 29/06)

underudvalg i for frie varebevægelser

Til Det Blandede EØS-Udvalgs underretning

Under henvisning til Det Blandede EØS-Udvalgs afgørelse nr. 25/2008 af 14. marts 2008 opfordres Det Blandede EØS-Udvalg til på sit møde den 24. september 2021 at notere sig følgende lister over afgørelser om godkendelse truffet i perioden 1. januar-30. juni 2021 på grundlag af artikel 64, stk. 8, i forordning (EF) nr. 1907/2006 (REACH):
Lægemidler — Liste over markedsføringstilladelser udstedt af EØS-EFTA-staterne for anden halvdel af 2020

(2021/C 324/10)

Underudvalg I for frie varebevægelser

Til Det Blandede EØS-Udvalgs underretning

Under henvisning til Det Blandede EØS-Udvalgs beslutning nr. 74/1999 af 28. maj 1999 opfordres Det Blandede EØS-Udvalg til på sit møde den 19. marts 2021 at notere sig følgende lister over markedsføringstilladelser for lægemidler udstedt i perioden 1. juli – 31. december 2020:

Bilag I Liste over nye markedsføringstilladelser

Bilag II Liste over fornyede markedsføringstilladelser

Bilag III Liste over udvidede markedsføringstilladelser

Bilag IV Liste over tilbagetrukne markedsføringstilladelser
Lægemidler — liste over markedsføringstilladelser udstedt af EØS-EFTA-staterne i anden halvdel af 2019

(2020/C 308/06)

Underudvalg I for frie varebevægelser

Til Det Blandede EØS-Udvalgs underretning

Under henvisning til afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg nr. 74/1999 af 28. maj 1999 opfordres Det Blandede EØS-Udvalg til på sit møde den 20. marts 2020 at notere sig følgende lister over markedsføringstilladelser for lægemidler udstedt i perioden 1. juli – 31. december 2019:

Bilag I Liste over nye markedsføringstilladelser

Bilag II Liste over fornyede markedsføringstilladelser

Bilag III Liste over udvidede markedsføringstilladelser

Bilag IV Liste over tilbagetrukne markedsføringstilladelser