DA Den Europæiske Unions Tidende L 157/12

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING

Nr. 492/09/KOL

af 2. december 2009

Klage indgivet af Norsk Lotteridrift ASA over påstået statsstøtte til Norsk Tipping AS, (NORGE)

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (1) HAR —

UNDER HENVISNING TIL aftalen om Det Europæiske Økonomiske Område (2), særlig artikel 61-63, samt protokol 26 til denne aftale,

UNDER HENVISNING TIL aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (3), særlig artikel 24,

UNDER HENVISNING TIL artikel 1, stk. 3, del I, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen (4),

UNDER HENVISNING TIL Tilsynsmyndighedens retningslinjer for anvendelsen og fortolkningen af EØS-aftalens artikel 61 og 62 (5), og

UD FRA FØLGENDE BETRAGTNINGER:

I. BAGGRUND

1. Sagsforløb

Tilsynsmyndigheden modtog den 12. oktober 2004 en klage fra Norsk Lotteridrift ASA over påstået statsstøtte til Norsk Tipping AS (ref. nr. 295765).

VED BREV af 22. oktober 2004 (ref. nr. 296715) anmodede Tilsynsmyndigheden klageren om at indsende yderligere oplysninger om visse specifikke forhold.

VED BREV af 15. november 2004 (ref. nr. 299345) sendte klageren Tilsynsmyndigheden svar på de stillede spørgsmål.

VED BREV af 8. december 2004 (ref. nr. 300861) tilsendte Tilsynsmyndigheden de norske myndigheder en kopi af klagen og anmodede dem om at indsende kommentarer og supplerende oplysninger.

VED BREV af 10. februar 2005 (ref. nr. 308469) tilsendte de norske myndigheder Tilsynsmyndigheden deres kommentarer og supplerende oplysninger.

Efter denne dato har der ikke fundet brevudveksling sted.

VED BREV af 12. marts 2008 (ref. nr. 469510) underrettede den advokat, der repræsenterede klageren, Tilsynsmyndigheden om, at Norsk Lotteridrift ASA var opløst og ikke ønskede at gå videre med klagen, som derfor blev trukket tilbage.

2. Grunde til at klage

Norsk Lotteridrift ASA var den største virksomhed i Norge, som drev Amusement With Price-spillemaskiner (i det følgende benævnt »AWP-maskiner«). Norsk Tipping AS er Norges største spillevirksomhed og ejes fuldt ud af den norske stat. Indtil 2003 opererede Norsk Tipping AS ikke på markedet for AWP-maskiner.

I juni 2003 blev der vedtaget lovgivning, som gav Norsk Tipping AS eneret til at drive denne type maskiner. Norsk Tipping AS har siden 1. januar 2006 været den eneste virksomhed, der driver AWP-maskiner i Norge.

I overgangsperioden fra juni 2003 til 1. januar 2006 begyndte Norsk Tipping at ibrugtage sine første AWP-maskiner, mens de eksisterende operatører var tvunget til at trække sig fra markedet, efterhånden som licenserne til at drive disse maskiner udløb. I løbet af overgangsperioden konkurrerede Norsk Lotteridrift ASA og Norsk Tipping AS derfor på det samme marked. På nuværende tidspunkt har Norsk Tipping AS eneret til at drive AWP-maskiner i Norge (6).

Norsk Lotteridrift ASA klagede over, at der i en situation, hvor Norsk Tipping AS konkurrerede med andre virksomheder, som drev AWP-maskiner, var indført to foranstaltninger til fordel for Norsk Tipping AS, som fordrejede konkurrencen og påvirkede handelen mellem de kontraherende parter.

Klageren henviste til følgende to forhold:

— For det første betalte Norsk Tipping AS ikke selskabsskat, hvilket de private virksomheder gjorde (2.1).

— For det andet havde Norsk Tipping AS meget mere fleksibilitet med hensyn til at bestemme, hvor store indtægter virksomheden gav til velgørenhed, eftersom den betalte sine bidrag til velgørenhed ud af sit nettooverskud, mens de private virksomheder var nødt til at betale 40 % af indtægterne for hver maskine til velgørenhed (2.2).

2.1. Fritagelse for selskabsskat

§ 2-30, litra g), stk. 3 (tidligere 5), i Lov om skatt av formue og intekt (lov nr. 14) af 26. marts 1999 fastsætter, at Norsk Tipping AS er fritaget for selskabsskat. Bestemmelsen skal sammenholdes med Lov om pengespill (lov nr. 103) af 28. august 1992 (i det følgende benævnt »pengespilloven«), som fastsætter, at Norsk Tipping skal betale al fortjeneste efter hensættelse til reserve til en investeringsfond (7).

Klageren, som var pligtig til at betale selskabsskat, hævdede at Norsk Tipping AS' mulighed for at nyde godt af en sådan fritagelse udgjorde statsstøtte.

2.2. Norsk Tipping AS' mulighed for selv at fastsætte sin fortjeneste

Forskrift nr. 960 af 22. september 2000 om tilladelse til at opstille AWP-maskiner fastsatte, at sådanne tilladelser kunne gives på følgende vilkår: Mindst 40 % af overskuddet fra hver enkelt maskine skulle gå til velgørenhed, højst 20 % skulle betales til ejeren af de lokaler, hvor maskinerne var opstillet, og operatøren måtte højst beholde 40 % af overskuddet. Denne forskrift fandt ikke anvendelse på Norsk Tipping AS (8).

Norsk Tipping AS' aktiviteter blev reguleret af pengespilloven, som fastsatte, at Norsk Tipping AS' fortjeneste, efter hensættelse til reserve, skulle betales til velgørenhed.

Klageren hævdede, at Norsk Tipping AS nød meget større fleksibilitet end sine konkurrenter. Den klagende virksomhed fremførte således, at »det er en helt anden sag at betale dele af sit nettooverskud fra en virksomheds kombinerede aktiviteter til velgørenhed end at betale en fast procentsats af overskuddet fra hver maskine til velgørenhed, uanset virksomhedens generelle rentabilitet«. Norsk Lotteridrift ASA mente, at Norsk Tipping AS nød godt af større fleksibilitet ved fastlæggelsen af sit budget og navnlig, når der skulle træffes beslutninger om nødvendige investeringer i en situation, hvor der var behov for nye investeringer. Lovgivningen omfattede ikke begrænsninger med hensyn til størrelsen af reserverne til investeringsfonden eller et minimumskrav med hensyn til, hvor stor en del af betalingerne, der skal gå til velgørenhed. Norsk Tipping AS havde mulighed for at foretage de nødvendige hensættelser til reserve med henblik på sådanne investeringer, mens konkurrenter som Lotteridrift ASA havde færre muligheder herfor.

Klageren fremførte, at en sådan fordel udgjorde støtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61.

II. VURDERING

1. Statsstøtte

EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, har følgende ordlyd:

»Bortset fra de i denne aftale hjemlede undtagelser er støtte, som ydes af EF-medlemsstater, EFTA-stater eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med denne aftale i det omfang, den påvirker samhandelen mellem de kontraherende parter.«

Ved sin vurdering af klagen vil Tilsynsmyndigheden undersøge de to klagegrunde successivt.

2. Fritagelse for selskabsskat

Foranstaltningen skal finansieres af staten eller gennem statsmidler.

Efter Tilsynsmyndighedens opfattelse gav den norske stat som følge af fritagelsen afkald på skatteindtægter, som den under normale omstændigheder ville have modtaget. Hermed belastes statsmidlerne af byrder, som normalt indgår i virksomhedernes budgetter (9). Et tab af skatteindtægter svarer til forbruget af statsmidler i form af skatteudgifter (10). Tilsynsmyndigheden mener derfor, at det forhold, at Norsk Tipping AS fra starten var fritaget fra indkomstskat, indebar anvendelse af statsressourcer.

Støtteforanstaltningen skal endvidere være selektiv, i og med at den begunstiger »visse virksomheder eller visse produktioner«. For at vurdere, om den pågældende foranstaltning er selektiv, vil Tilsynsmyndigheden undersøge, om den omhandlede foranstaltning inden for rammerne af en given retsorden udgør en fordel for virksomheden set i forhold til andre virksomheder, der befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation. Det er i den forbindelse nødvendigt først at identificere den almindelige ordning under det gældende skattesystem, som udgør referencerammen.

Efter Tilsynsmyndighedens opfattelse er referencerammerne til vurdering af selektiviteten den norske skattelov, hvis § 2.30, litra g), stk. 3, udtrykkeligt indrømmer Norsk Tipping AS skattefritagelse.

Det er i forhold til den »normale« skatteordning, at Tilsynsmyndigheden for det andet skal vurdere og fastslå den eventuelle selektive karakter af den fordel, der indrømmes ved den pågældende skattemæssige foranstaltning, ved at godtgøre, at denne foranstaltning udgør en undtagelse fra den almindelige ordning, fordi der hermed foretages en differentiering mellem økonomiske operatører, som i forhold til det formål, der forfølges med den pågældende medlemsstats skattesystem, befinder sig i en sammenlignelig faktisk og retlig situation.

Tilsynsmyndigheden mener som udgangspunkt, at fritagelsen forekommer at være selektiv, eftersom Norsk Tipping indrømmes individuel fritagelse.

Som nævnt ovenfor er Norsk Tipping AS og hele spilsektoren i Norge omfattet af særlig lovgivning. Der er fastsat restriktioner både for, hvem der har tilladelse til at udbyde spilletjenester, hvad tjenesterne som sådan skal omfatte samt for anvendelsen af de indtægter, der hidrører fra spilleaktiviteter. Ingen anden operatør har således nu tilladelse til at tilbyde de samme spil som Norsk Tipping AS, eftersom virksomheden har eneret til at udbyde en række forskellige pengespil. Sådanne lovgivningsmæssige restriktioner — både med hensyn til markedsadgang og serviceydelsernes art — er tidligere blevet godkendt af Domstolen og EFTA-Domstolen med henvisning til etiske, religiøse og kulturelle faktorer samt til moralsk og økonomisk skadelige konsekvenser, som spil kan have for den enkelte og for samfundet (11).

Inden indførelsen af ordningen med eneret for AWP-maskiner opererede klageren, Norsk Lotteridrift ASA og andre private virksomheder, der drev spillemaskiner, på markedet og var pligtige til regelmæssigt at betale indkomstskat ud over den særlige AWP-ordning, ifølge hvilken de kunne beholde op til 40 % af overskuddet fra maskinerne (12).

Udbydere af spilletjenester, f.eks. Norsk Rikstoto, som arrangerer væddemål vedrørende hestevæddeløb, og velgørende organisationer, som arrangerer forskellige former for lotterier, er underlagt anden lovgivning. Det er fælles for disse andre spiludbydere, at alle indtægter hidrørende fra spilletjenesterne skal kanaliseres videre til specifikke velgørende formål. Den tidligere AWP-virksomhed var således enestående i den forstand, at den gjorde det muligt for private operatører at beholde overskud hidrørende fra pengespil.

Norsk Tipping AS' fortjeneste inddrives og er øremærket til sport, kultur og, siden 2006, også til humanitære og sociale formål, jf. § 10 i Lov om pengespill af 28. august 1992. For Norsk Tipping AS er fritagelsen fra almindelig indkomstskat således erstattet af en anden form for »beskatning«.

Mens Norsk Tipping er fritaget fra indkomstskat, er dens fortjeneste således underlagt en anden form for beskatning, og virksomheden kan derfor ikke beholde den. Tilsynsmyndigheden vurderer i den foreliggende sag, at forskelsbehandlingen af Norsk Tipping er berettiget med henvisning til logikken i systemet med omfordeling af fortjeneste hidrørende fra denne spilvirksomhed, som har monopolstatus.

I betragtning af spilletjenesternes særlige art og den gældende lovgivning herfor vurderer Tilsynsmyndigheden derfor, at Norsk Tipping AS ikke befinder sig i en faktisk og retlig situation, der kan sammenlignes med situationen for virksomheder, der er underlagt almindelig indkomstskat, hverken de tidligere private virksomheder, der drev spillemaskiner, eller andre erhvervsvirksomheder. Norsk Tipping AS' fritagelse for almindelig indkomstskat udgør derfor ikke statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61.

3. Norsk Tipping AS' mulighed for selv at fastsætte sin fortjeneste

Det andet forhold, der blev rejst i klagen, var, at Norsk Tipping AS nød større frihed med hensyn til sin fortjeneste end de private AWP-operatører. Mens den private virksomhed skulle betale 40 % af AWP-fortjenesten til velgørenhed, skulle Norsk Tipping AS betale hele sin fortjeneste til velgørenhed. Størrelsen af denne fortjeneste afhang imidlertid i vid udstrækning af Norsk Tipping AS' beslutning om at hensætte penge til investeringsfonden eller generelt af, hvordan virksomheden brugte sine penge. Klageren fremførte således, at private virksomheder ikke havde denne mulighed, eftersom deres andel til velgørenhed fastsattes på et ikke-fleksibelt grundlag.

Tilsynsmyndigheden kan ikke se, at der er tale om statsmidler som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. I overensstemmelse med Domstolens konklusioner i Preussen Elektra (13) vurderer Tilsynsmyndigheden, at forpligtelsen til at hensætte en vis fortjeneste til velgørenhed ganske vist er en statslig intervention i medfør af Forskrift nr. 797 av 8. juni 1998 om retningslinjer for fondene under Norsk Tipping AS, men at den ikke fører til indtægtstab for den norske stat (14). De samme overvejelser er gældende i denne kontekst for så vidt angår selektivitet, herunder, at der som nævnt ovenfor ikke er grundlag for at sammenligne private spillemaskineoperatører og Norsk Tipping AS.

4. Konklusion

Tilsynsmyndigheden finder på grundlag af ovenstående, at Norsk Tipping AS' fritagelse for almindelig indkomstskat og virksomhedens mulighed for at bestemme sin egen fortjeneste ikke udgør statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1 —

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Skattefritagelsen for Norsk Tipping AS, som er omhandlet i § 2.30, litra g), stk. 3, i Lov om skatt av formue og inntekt, og Norsk Tipping AS' mulighed for selv at bestemme sin fortjeneste udgør ikke statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Norge.

Artikel 3

Kun den engelske udgave er autentisk.

Udfærdiget i Bruxelles, den 2. december 2009. På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne Per SANDERUD Formand Kristján A. STEFÁNSSON Medlem af Kollegiet

(1) I det følgende benævnt »Tilsynsmyndigheden«.

(2) I det følgende benævnt »EØS-aftalen«.

(3) I det følgende benævnt »aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen«.

(4) I det følgende benævnt »Protokol 3«.

(5) Retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen vedtaget og udstedt af Tilsynsmyndigheden den 19.1.1994, offentliggjort i EFT L 231 af 3.9.1994, s. 1, og EØS-tillæg nr. 32 af 3.9.1994, s. 1. Herefter benævnt »retningslinjer for statsstøtte«. Der findes en opdateret version af retningslinjerne for statsstøtte på Tilsynsmyndighedens websted: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

(6) Indførelsen af eneretten blev stadfæstet af EFTA-Domstolen i sag E-1/06, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Norge, EFTA Court Report 2007, s. 20.

(7) Formålet med denne investering er at sikre, at virksomhedens investeringsbehov kan dækkes med den nødvendige kapital.

(8) Forskriften har undergået betydelige ændringer, siden klagen blev indgivet, men Tilsynsmyndigheden mener ikke, at det i den foreliggende sag er nødvendigt at redegøre for disse ændringer.

(9) Sag C-156/98, Tyskland mod Kommissionen, Sml. 2000 I, s. 6857, præmis 26.

(10) Se bl.a. andet punkt 3(3) i retningslinjerne for statsstøtte om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne.

(11) Se sag E-1/06, EFTA-tilsynsmyndigheden mod Norge, som er nævnt ovenfor; præmis 29 med yderligere henvisninger.

(12) De resterende 60 % blev fordelt på velgørenhed og ejeren af de lokaler, hvor maskinerne var opstillet; se ovenfor.

(13) Sag C-379/98, Preussen Elektra AG mod Schleswag AG, Sml. 2001 I, s. 2099, præmis 54-67.

(14) Retsgrundlaget for denne forskrift er § 10 i Lov om pengespill.