DA Den Europæiske Unions Tidende L 276/64

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING

Nr. 204/16/KOL

af 23. november 2016

vedrørende påstået ulovlig statsstøtte ydet til Íslandsbanki hf. and Arion Bank hf. gennem låneaftaler angiveligt indgået på gunstige vilkår (Island) [2017/1950]

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (herefter »Tilsynsmyndigheden«) har —

UNDER HENVISNING til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (herefter »EØS-aftalen«), særlig artikel 61 og protokol 26 hertil,

UNDER HENVISNING til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (herefter »tilsyns- og domstolsaftalen«), særlig artikel 24,

UNDER HENVISNING til protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen (herefter »protokol 3«), særlig artikel 7, stk. 2, og artikel 13 i del II,

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger, under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

1. SAGSFORLØB

(1) Den 23. september 2013 modtog Tilsynsmyndigheden en klage med påstand om, at den islandske centralbank havde ydet ulovlig statsstøtte gennem langfristet finansiering til gunstige rentesatser til Islandsbanki hf. (»ISB«) og Arion Banki hf. (»Arion«) (1).

(2) Ved brev af 23. oktober 2013 fremsendte Tilsynsmyndigheden en anmodning om oplysninger til de islandske myndigheder (2), som de islandske myndigheder besvarede den 17. januar 2014 (3). Sagen blev efterfølgende drøftet på et møde mellem repræsentanter for Tilsynsmyndigheden og for de islandske myndigheder i Reykjavik i maj 2014. Drøftelserne blev fulgt op af et brev af 5. juni 2014 (4). Sagen blev igen drøftet på et møde mellem repræsentanter for Tilsynsmyndigheden og for de islandske myndigheder, herunder en repræsentant for den islandske centralbank, i Reykjavik i februar 2015. Disse drøftelser blev fulgt op af et brev af 24. februar 2015 (5), som de islandske myndigheder besvarede den 1. april 2015 (6).

(3) Ved beslutning nr. 208/15/KOL af 20. maj 2015 indledte Tilsynsmyndigheden den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende eventuel ulovlig statsstøtte ydet til ISB og Arion gennem lånekonverteringsaftaler angiveligt indgået på gunstige vilkår. Ved brev af 28. august 2015 (7) fremsatte de islandske myndigheder bemærkninger til Tilsynsmyndighedens beslutning. Samme dato modtog Tilsynsmyndigheden også bemærkninger fra en af de to påståede støttemodtagere, Arion (8).

(4) Den 24. september 2015 blev beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende og i EØS-tillægget hertil (9). Ved brev af 5. oktober 2015 fremsatte den islandske centralbank bemærkninger til indledningsbeslutningen (10).

(5) Ved brev af 14. juni 2016 anmodede Tilsynsmyndigheden den islandske centralbank, ISB og Arion om yderligere oplysninger (11). De islandske myndigheder fremsendte de ønskede oplysninger pr. brev af 20. september 2016. (12).

2. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGERNE

2.1. BAGGRUND

(6) De omhandlede foranstaltninger vedrører den islandske centralbanks udlån mod sikkerhedsstillelse og værdipapirudlån. I sin rolle som centralbank og sidste låneinstans og i overensstemmelse med andre centralbankers monetære politik yder den islandske centralbank kortfristede kreditfaciliteter til finansielle virksomheder i form af lån mod sikkerhed i overensstemmelse med den islandske centralbanks bestemmelser herom. Finansielle institutter har mulighed for at anmode om dag-til-dag-lån eller syvdageslån mod sikkerhed, der accepteres af den islandske centralbank.

(7) I 2007 og 2008 voksede disse udlån støt, og den islandske centralbank blev en vigtig kilde til likviditet for de finansielle virksomheder. Disse udlån mod sikkerhed toppede den 1. oktober 2008, umiddelbart inden bankernes kollaps, hvor den islandske centralbank havde lånt 520 mia. ISK til finansielle institutter. Da de tre forretningsbanker (Landsbankinn, Glitnir og Kaupthing) kollapsede finansielt i oktober 2008, havde den islandske centralbank oparbejdet et betydeligt tilgodehavende hos disse indenlandske finansielle virksomheder, som havde forskellige typer sikkerhed bag sig. På daværende tidspunkt havde 42 % af sikkerheden bag den islandske centralbanks lånefaciliteter form af statsgaranterede værdipapirer eller værdipapirer med sikkerhed i aktiver, mens omkring 58 % af den underliggende sikkerhed bestod af obligationer udstedt af Glitnir, Kaupthing og Landsbankinn (13).

2.2. LÅNEAFTALE INDGÅET MED ISB

(8) Med Glitnirs kollaps i 2008 blev den islandske centralbanks fordringer forfaldne til betaling, og den islandske centralbank blev dermed kreditor i den konkursramte bank. Ved finanstilsynets beslutning i oktober 2008 blev alle Glitnirs indenlandske aktiver og passiver (med undtagelse af visse udelukkede aktiver og passiver) overført til ISB, herunder Glitnirs udeståender over for den islandske centralbank, som beløb sig til omkring 55,6 mia. ISK, samt indirekte ejerskabet af den underliggende sikkerhed (realkreditporteføljen) (14).

(9) Eftersom gælden til den islandske centralbank bestod af kortfristede udlån mod sikkerhedsstillelse, ville en øjeblikkelig tilbagebetaling have haft alvorlige konsekvenser for ISB's likviditet. Ifølge den islandske centralbank ville den alternativt have været nødt til at inddrive gælden, hvilket ville have efterladt den med realkreditporteføljen. Det ville have været vanskeligt for en centralbank at forvalte den. Salg af realkreditporteføljen på daværende tidspunkt blev ikke anset for en mulighed i lyset af finanskrisen og de meget få potentielle købere på markedet.

(10) ISB søgte derfor at genforhandle gælden for at omdanne den til en langfristet gæld med en rimelig amortiseringsplan for at undgå yderligere negative konsekvenser for ISB's likviditet. Efter forhandlinger mellem ISB og den islandske centralbank blev der indgået en aftale den 11. september 2009, hvorefter ISB udstedte en obligation til den islandske centralbank på 55,6 mia. ISK. Obligationen blev sikret med aktiver i den samme realkreditportefølje som de dækkede obligationer, som Glitnir tidligere havde udstedt. Obligationen er oversikret med et lån til værdi-forhold (»LTV«) på 70 % (15). Obligationens løbetid er ti år med en rentesats på 4,5 %, og den er koblet til forbrugerprisindekset.

2.3. LÅNEAFTALE INDGÅET MED ARION

(11) I oktober 2008 stod det klart, at Kaupthing ikke længere kunne reddes, og finanstilsynet overtog derefter bankens aktiviteter. I overensstemmelse med lov nr. 125/2008 om myndigheden med ansvar for udbetalinger fra statskassen som følge af usædvanlige omstændigheder på det finansielle marked osv. (herefter »nødloven«), som blev vedtaget den 6. oktober 2008, besluttede finanstilsynet at opdele Kaupthing i en gammel og en ny bank. Den nye bank, som senere blev til Arion, overtog i princippet de fleste indenlandske aktiver og passiver. De sikrede passiver over for den islandske centralbank og den pågældende sikkerhed, herunder boliglåneporteføljen, blev dog ikke overført (16). Den gamle bank blev underlagt en likvidationskomité og kom senere under likvidationsbehandling med det formål at afvikle alle aktiviteter.

(12) Kaupthing, regeringen og Arion indgik den 3. september 2009 en aftale om kapitalisering af Arion og grundlaget for kompensation fra Kaupthing til Arion (»Kaupthing-kapitaliseringsaftalen«). Ifølge denne aftale havde Kaupthing mulighed for at erhverve kontrol over Arion ved at tegne ny aktiekapital og skulle betale for den nye aktiekapital med den gamle banks egne aktiver (dvs. de aktiver, der ikke var blevet overført ifølge finanstilsynets beslutning omhandlet ovenfor).

(13) Inden Kaupthing kunne afgøre, om den ville erhverve aktiemajoriteten i Arion, skulle der indgås en aftale med den islandske centralbank om afviklingen af de udestående fordringer, da nogle af de aktiver, den skulle bruge til at betale for den nye aktiekapital, var blevet stillet som sikkerhed for lån ydet af den islandske centralbank til Kaupthing, herunder boliglåneporteføljen. Finansministeriet, den islandske centralbank og Kaupthings likvidationskomité indgik derfor den 30. november 2009 en forligsaftale om afviklingen af den islandske centralbanks fordringer mod Kaupthing (»forligsaftalen«). Forligsaftalens artikel 3 omhandlede afviklingen af dag-til-dag-lån og bestemte, at Arion Bank skulle overtage Kaupthings gæld til den islandske centralbank ved at udstede en obligation på ca. […] (*1) mia. ISK i en specifik formular vedhæftet aftalen som tillæg II, og at den islandske centralbank til gengæld skulle overdrage boliglåneporteføljen til Arion.

(14) Den 22. januar 2010 indgik Arion og den islandske centralbank en låneaftale, som ifølge den islandske centralbank og Arion udgjorde den formelle opfyldelse af forligsaftalens artikel 3 og kapitaliseringsaftalen, dvs. da Kaupthings kreditorer blev ejere af Arion. Låneaftalen erstattede ovennævnte obligation. Låneaftalen afspejlede i det væsentlige vilkårene for obligationen med den undtagelse, at hovedstolen i låneaftalen er angivet i EUR, USD og CHF i stedet for i ISK. Denne ændring i valutaen var i overensstemmelse med vilkårene i forligsaftalen, der trods hovedstolens valutaangivelse bestemte, at Arion skulle betale renter og afdrag i udenlandske valutaer, for så vidt som banken var i stand til dette. Hvis Arion ikke kunne betale i udenlandske valutaer og i stedet ønskede at betale i ISK, skulle den ifølge afviklingsaftalen skriftligt begrunde dette over for den islandske centralbank.

(15) Låneaftalen omfattede et syvårigt lån, der kunne forlænges med to til tre år, på et beløb af […] mio. EUR, […] mio. USD og […] mio. CHF. Arion fik lov til at ændre kombinationen af de valutaer, som lånet skulle tilbagebetales i. Rentesatsen var EURIBOR/LIBOR + 300 basispoint. Den islandske centralbank fik stillet boliglåneporteføljen som sikkerhed.

3. KLAGEN

(16) Ifølge klageren blev låneaftalerne mellem ISB, Arion og den islandske centralbank ikke taget i betragtning i forbindelse med Tilsynsmyndighedens beslutninger vedrørende godkendelse af omstruktureringsstøtten til ISB og Arion (17). Eftersom foranstaltningerne ikke blev taget i betragtning i disse tilfælde, er det ifølge klageren vigtigt, at Tilsynsmyndigheden tager stilling til i) de påståede støtteforanstaltningers forenelighed med EØS-aftalen og ii) konsekvenserne af de islandske myndigheders manglende meddelelse af disse foranstaltninger.

(17) Klageren fremfører, at andre banker i Island, da den islandske centralbank indgik låneaftalerne med Arion og ISB, ikke fik tilbudt muligheden for at modtage sådan finansiering fra den islandske centralbank eller andre offentlige instanser. Klageren gør derfor gældende, at støtten var selektiv, da den alene blev ydet til bestemte finansielle institutter, som konkurrerede på det islandske bankmarked. Gennem lånet til ISB modtog banken ifølge klageren støtte for at undgå den islandske centralbanks håndhævelse af realkreditobligationerne, og for Arions vedkommende blev lånet ydet for at sikre en hensigtsmæssig balance i bankens valutarisiko. Klageren fremfører, at andre finansielle institutter, som ikke modtog sådan støtte, var tvunget til at afhænde aktiver på markeder, som var gunstige for køberne.

(18) Ifølge klageren gav låneaftalerne ISB og Arion en klar fordel i form af langsigtet finansiering med gunstige rentesatser under markedssatserne, som ikke var tilgængelige for andre markedsdeltagere. Ingen privat investor ville ifølge klageren have indgået sådanne aftaler på dette turbulente tidspunkt for de finansielle markeder. Som begrundelse for påstanden om, at renterne var lavere end markedsrenten på daværende tidspunkt, fremlagde klageren den islandske regerings rentespænd for credit default swaps (»CDS«) i 2009 og renterne på obligationerne HFF150224 og HFF150434 udstedt af den islandske boligfinansieringsfond (»HFF«) i 2009. Ifølge klageren styrkede foranstaltningerne ISB og Arion på bankmarkedet, og de påvirkede derfor de øvrige markedsdeltageres stilling.

(19) Endelig anfører klageren, at ISB's Arions omstruktureringsplaner, som blev gennemført af den islandske regering, og som ifølge Tilsynsmyndigheden udgør forenelig støtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), var tilstrækkelige til at afhjælpe turbulensen i den islandske økonomi. Ifølge klageren var yderligere støtteforanstaltninger gennemført ved hjælp af ovennævnte aftaler ikke nødvendige, hensigtsmæssige eller forholdsmæssige for genopretningen af det islandske banksystem og udgør derfor uforenelig støtte.

4. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE

(20) I beslutning nr. 208/15/KOL vurderede Tilsynsmyndigheden foreløbigt, om de kortfristede kreditfaciliteter, som den islandske centralbank ydede til Glitnir og Kaupthing, og de låneaftaler, der var indgået mellem den islandske centralbank og både Arion og ISB, kunne udgøre statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og om statsstøtten i givet fald kunne anses for forenelig med EØS-aftalens funktion.

(21) Med hensyn til den islandske centralbanks kortfristede udlån mod sikkerhedsstillelse til banker og andre finansielle institutter fandt Tilsynsmyndigheden, at betingelserne i bankretningslinjerne (18) vedrørende likviditetsstøtte og centralbankfaciliteter var opfyldt. Tilsynsmyndigheden konkluderede følgelig, at de kortfristede kreditfaciliteter, som den islandske centralbank ydede til Glitnir og Kaupthing, ikke udgjorde statsstøtte.

(22) Med hensyn til låneaftalerne mellem den islandske centralbank og både Arion og ISB på angiveligt gunstige vilkår nåede Tilsynsmyndigheden til den foreløbige konklusion, at det ikke kunne udelukkes, at de udgør statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. I beslutning nr. 208/15/KOL anførtes følgende aspekter: i) Tilsynsmyndigheden bemærkede, at offentlig støtte ydet af en centralbank kan tilregnes staten og derfor udgør en overførsel af statsmidler. ii) Tilsynsmyndigheden udtrykte tvivl med hensyn til, hvorvidt de omhandlede foranstaltninger var i overensstemmelse med en privat kreditors handlemåde i en tilsvarende retlig og faktisk situation. Tilsynsmyndigheden foreløbige vurdering viste således, at en økonomisk fordel for ISB og Arion ikke kunne udelukkes. iii) Eftersom det ikke var dokumenteret, at de angiveligt gunstige låneaftaler var tilgængelige for alle virksomheder, der befandt sig i samme retlige og faktiske situation som ISB og Arion, konkluderede Tilsynsmyndigheden foreløbigt, at foranstaltningen var selektiv. iv) Endelig bemærkede Tilsynsmyndigheden, at ISB og Arion, selv om de i dag primært opererer på det islandske marked, beskæftiger sig med leveringen af finansielle tjenesteydelser, som generelt er åbne for konkurrence og handel i EØS. Tilsynsmyndigheden fandt derfor indledningsvis, at foranstaltningen truede med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke handlen i EØS.

(23) Ifølge Tilsynsmyndigheden skulle der fremlægges yderligere dokumentation, for at den kunne afgøre, om lånevilkårene kunne anses for forenelige med EØS-aftalens funktion.

(24) Efter den indledende vurdering tvivlede Tilsynsmyndigheden følgelig på, om de omhandlede foranstaltninger og lånevilkårene udgjorde statsstøtte, og i givet fald, om de kunne anses for forenelige med EØS-aftalens funktion.

5. BEMÆRKNINGER FRA DEN ISLANDSKE CENTRALBANK

5.1. GENERELT

(25) Den islandske centralbank bemærker, at omstruktureringen af Islands finansielle system, dets retsgrundlag og regeringens gennemførelse heraf tidligere er blevet undersøgt af Tilsynsmyndigheden, herunder i beslutningerne om omstruktureringsstøtte til ISB og Arion. Ifølge den islandske centralbank er det ikke logisk, at isolere de omhandlede foranstaltninger fra deres sammenhæng og vurdere dem som enkeltstående instrumenter.

(26) Det er ifølge den islandske centralbank urealistisk, at en centralbank skulle håndhæve sikkerhed såsom den i sagen vedrørende Kaupthing (Arion) og ISB omhandlede. Ved at overføre sådan sikkerhed ville den islandske centralbank have påtaget sig rollen som en kommerciel bank med en af de største låneporteføljer for husholdninger i Island. Dette ville have været uforeneligt med dens rolle som centralbank. Der var også en alvorlig risiko for at destabilisere driften af Arion og ISB, hvilket ville have bragt den finansielle stabilitet i fare. Tilsynsmyndigheden skal være opmærksom på, at den islandske centralbank har en lovfæstet forpligtelse til at fremme finansiel stabilitet. Hvis den islandske centralbank havde inddrevet fordringen mod ISB, ville ISB's likviditet være blevet for svag til, at denne kunne fungere som en sund bank, og den islandske centralbank ville ikke have kunnet inddrive hele sin fordring.

(27) Den islandske centralbank bemærker, at bankretningslinjerne desværre ikke angiver, hvad der skal ske, hvis fordringer, der følger af pengepolitiske operationer, misligholdes, og en centralbank tvinges til at træffe foranstaltninger for at inddrive fordringer og overføre aktiver, der er anvendt som sikkerhed. Den islandske centralbank anfører, at omlægningen af den islandske centralbanks fordringer til låneaftaler bør anses for en naturlig videreførelse af kreditorernes foranstaltninger for at maksimere inddrivelsen af fordringer, der hidrører fra kortfristede kreditfaciliteter, og ikke som ny finansiering ydet til Arion og ISB.

5.2. STATSSTØTTE

(28) Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt låneaftalerne gav bankerne en fordel, hævder den islandske centralbank først, at den indledende forsinkelse i betalingerne ikke udgjorde statsstøtte i lyset af de ekstraordinære omstændigheder, der gjorde sig gældende i Island efter banksystemets kollaps i oktober 2008. Afviklingen af ISB's betalinger i september 2009 og Kaupthings betalinger i november 2009 kan ifølge den islandske centralbank ikke betegnes som en forsinkelse, da Island gennemførte en omfattende omstrukturering af banksystemet med bistand fra IMF, og der herskede betydelig usikkerhed med hensyn til værdiansættelsen af bankernes aktiver.

(29) Den islandske centralbank påpeger, at den har en lovfæstet forpligtelse til at sikre den finansielle stabilitet og føre tilsyn med kreditinstitutternes valutabalancer. Den islandske centralbank havde derfor en lovfæstet forpligtelse til at imødegå den alvorlige situation, der herskede på daværende tidspunkt. Indgåelsen af låneaftalerne var den bedste rationelle økonomiske beslutning under disse omstændigheder. Den islandske centralbank påpeger, at en overførsel af sikkerheden ville have været uforenelig med dens rolle som centralbank og samtidig ville have bevirket, at den islandske centralbank kun kunne inddrive en mindre del af den kortfristede gæld.

(30) Vilkårene i låneaftalerne, dvs. renterne og sikkerheden, var ifølge den islandske centralbank desuden gunstige for centralbanken. Den islandske centralbank henviser til de foreliggende oplysninger om udstedte instrumenter på globalt plan og også til vilkårene for andre instrumenter, som parterne indgik på daværende tidspunkt (Arion, ISB, den islandske centralbank, andre islandske finansielle institutter og staten) (19). Vilkårene i låneaftalerne var derfor ifølge den islandske centralbank i begge tilfælde i fuld overensstemmelse med de normale markedsvilkår på daværende tidspunkt og i fuld overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.

(31) Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt disse låneaftaler var selektive, gør den islandske centralbank gældende, at alle virksomheder, der befandt sig i samme retlige og faktiske situation, blev behandlet ens. Den islandske centralbank bemærker i denne forbindelse, at Straumur, en privat islandsk investeringsbank, også indgik en aftale med den islandske centralbank om afvikling af dens kortfristede gæld (20). MP Bank befandt sig desuden ifølge den islandske centralbank ikke i samme faktiske eller retlige situation, da dens kortfristede gæld ikke var sikret med aktiver, der kunne sidestilles med boliglåneporteføljen, men med offentlige værdipapirer som f.eks. statslige instrumenter og lignende sikre instrumenter, dvs. letomsættelige aktiver med en fast værdi uden overførselsomkostninger. Den islandske centralbank afviser derfor påstanden om, at andre banker i Island ikke fik tilbudt muligheden for at modtage sådan finansiering fra den islandske centralbank eller andre offentlige instanser.

(32) Endelig bemærker den islandske centralbank, at Tilsynsmyndigheden skal tage hensyn til, at der i den periode, hvor låneaftalerne blev indgået, reelt ikke var nogen konkurrence mellem islandske finansielle virksomheder og andre finansielle virksomheder i EØS. I november 2008 vedtog det islandske parlament lov nr. 134/2008 om ændring af lov nr. 87/1992 om udenlandsk valuta, der indførte restriktioner for grænseoverskridende kapitalbevægelser og valutatransaktioner i forbindelse dermed, som forhindrede udenlandske finansielle institutter i at konkurrere på det islandske marked (21). Den islandske centralbank hævder følgelig, at foranstaltningerne ikke kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen.

(33) På grundlag af ovenstående anfører den islandske centralbank, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

5.3. FORENELIGHED

(34) Hvis Tilsynsmyndigheden alligevel konkluderer, at foranstaltningerne udgør statsstøtte, skal foranstaltningerne ifølge den islandske centralbank anses for forenelige med EØS-aftalen på grundlag af aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), eftersom de udgjorde en integreret del af foranstaltningerne, som var nødvendige, forholdsmæssige og hensigtsmæssige for at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i Islands økonomi, og dermed var direkte forbundet med de omstruktureringsstøtteforanstaltninger, som Tilsynsmyndigheden har godkendt i beslutningerne om omstruktureringsstøtte til ISB og Arion.

6. BEMÆRKNINGER FRA ARION

6.1. GENERELT

(35) Arion anfører også, at de omhandlede foranstaltninger ikke kan isoleres fra deres sammenhæng og vurderes som enkeltstående instrumenter. Arion anfører, at Tilsynsmyndigheden allerede har undersøgt og godkendt omstruktureringen og kapitaliseringen af Arion i dens beslutning om omstruktureringsstøtte til Arion.

(36) Arion bemærker, at angivelsen af lånet i udenlandske valutaer i stedet for ISK var i overensstemmelse med vilkårene i forligsaftalen, hvorefter Arion skulle betale renter og afdrag i udenlandske valutaer, for så vidt som banken var i stand til dette, og at den kun kunne betale i ISK under særlige omstændigheder. Arion bemærkervidere, at låntageren i henhold til forligsaftalens artikel 4 med långiverens tilladelse helt eller delvist kan ændre den valuta, som gælden er angivet i. Vilkårene i låneaftalen er følgelig i fuld overensstemmelse med vilkårene i forligsaftalen. Arion påpeger, at Tilsynsmyndigheden allerede har undersøgt og godkendt vilkårene i forligsaftalen i dens beslutning om omstruktureringsstøtte til Arion (22).

(37) Tilsynsmyndighedens udtalelse i beslutning nr. 208/15/KOL om, at Arions position uden boliglåneporteføljen ville have været »begrænset«, er ifølge Arion ikke korrekt. Boliglåneporteføljen var ifølge Arion netop et værdifuldt aktiv, da den omfattede lån tilhørende nogle af Arions kernekunder og også var blevet opfyldt af Arion. Ifølge forligsaftalen (og ikke finanstilsynets beslutning) kunne Kaupthing overføre boliglåneporteføljen til Arion som en del af kapitaliseringen af Arion. Uden forligsaftalens artikel 3 (dvs. uden overførslen af boliglåneporteføljen) ville andre aktiver imidlertid have erstattet boliglåneporteføljen for at opfylde kravene i forbindelse med kapitaliseringen og omstruktureringen af Arion.

6.2. STATSSTØTTE

(38) Den islandske centralbanks position kunne ifølge Arion sidestilles med positionen for en privat kreditor, der håndhæver fordringer over for Kaupthing, som beskrevet i forligsaftalen, i overensstemmelse med de regler, der gælder for likvidationsbehandling (23). Overførslen af boliglåneporteføljen ifølge forligsaftalen og indgåelsen af låneaftalen skete på vilkår, der var i fuld overensstemmelse med de normale markedsvilkår på daværende tidspunkt. Den islandske centralbanks adfærd opfylder derfor princippet om den private kreditor. Den islandske centralbank gav følgelig ikke Arion en fordel, som på nogen måde kan anses for statsstøtte.

(39) Når det vurderes, om en hypotetisk privat kreditor ville have indgået forligsaftalen og låneaftalen, kan de vigtigste punkter, der skal tages i betragtning, ifølge Arion opsummeres som følger: i) Det var den eneste fornuftige mulighed for den islandske centralbank fra et økonomisk og operationelt synspunkt. Hvis boliglåneporteføljen var blevet overført, ville den islandske centralbank i sidste ende have været i stand til at inddrive en mindre del af den kortfristede gæld. ii) Den islandske centralbank havde som sikret kreditor udtømt alle andre muligheder på daværende tidspunkt. iii) Debitoren, Kaupthing, var under likvidationsbehandling, og den kortfristede gæld skulle derfor afvikles ifølge lov nr. 21/1991 om konkursbehandling. iv) Foranstaltningerne var i overensstemmelse med regeringens mål om at overføre den indenlandske del af de gamle banker til nye banker. v) Omstruktureringen og kapitaliseringen af Arion var en del af den samlede omstrukturering af den finansielle sektor. vi) Vilkårene i låneaftalen, dvs. renterne og sikkerheden, var gunstige for den islandske centralbank. Det fremgår af de foreliggende oplysninger om udstedte instrumenter på globalt plan og af vilkårene for andre instrumenter, som parterne indgik på daværende tidspunkt (dvs. Arion, ISB, den islandske centralbank, andre islandske finansielle institutter og staten).

(40) Eftersom Tilsynsmyndigheden i beslutning nr. 208/15/KOL anførte, at det var vanskeligt at fastsætte hensigtsmæssige benchmarks for renter under finanskrisen, har Arion fremlagt oplysninger om bankers udstedelser af dækkede obligationer og foranstillede, usikrede obligationer i Europa i den omhandlede periode. Eftersom lånet ydet af den islandske centralbank primært er sikret ved pant i fast ejendom, svarer det ifølge Arion til dækkede obligationer, som blev udstedt af europæiske banker i 2009 med pant i boliger som sikkerhed. De fremlagte data (24) viser ifølge Arion, at de europæiske bankers finansieringsspænd varierede mellem 0,1 % og 1,90 % over interbanksatserne med et medianspænd på 0,72 %. De højeste satser for dækkede obligationer blev betalt af Bank of Ireland i september 2009 (1,9 % over interbanksatserne) og EBS Mortgage Finance fra Irland(1,75 % over interbanksatserne) i november 2009. Det er ifølge Arion vanskeligt at se, hvordan et gældsinstrument, der er sikret med pantebreve og andre aktiver af høj kvalitet, og som forrentes med en rente svarende til LIBOR + 3,00 %, kan anses for statsstøtte, når de højeste finansieringsomkostninger for en europæisk bank i forbindelse med realkredit var interbanksatsen + 1,9 %.

(41) Ændringen i låneaftalen i forhold til forligsaftalen vedrørende angivelsen af hovedstolen i EUR, USD og CHF i stedet for ISK var ifølge Arion en fordel for den islandske centralbank. Arion bemærker, at der blev indført strenge begrænsninger for kapitalens grænseoverskridende bevægelighed og tilknyttede transaktioner i udenlandsk valuta i Island efter banksystemets kollaps i efteråret 2008. Hvis princippet om den private kreditor anvendes under disse omstændigheder, må det nødvendigvis konkluderes, at en privat kreditor ville have foretrukket, at hovedstolen blev angivet i udenlandske valutaer og ikke i ISK. En sådan ændring i valutaangivelsen ville derfor være fordelagtig for kreditoren, ikke debitoren.

(42) Arion sammenligner også med en forligsaftale (»LBI-aftalen«), der blev indgået mellem den »nye« Landsbankinn (»NBI«) og den »gamle« Landsbankinn (»LBI«) i december 2009. LBI-aftalen omfattede udstedelsen af en foranstillet sikret obligation angivet i EUR, GBP og USD på 247 mia. ISK i udenlandsk valuta for en periode på ti år af NBI til LBI. En betinget obligation på 92 mia. ISK i udenlandsk valuta blev desuden udstedt i begyndelsen af 2013. Disse foranstillede sikrede obligationer var desuden et vederlag for de aktiver og passiver, der blev overført fra LBI den 9. oktober 2008 gennem finanstilsynets beslutning om overførslen af LBI's aktiver og passiver til NBI. Disse foranstillede sikrede obligationer forfalder i oktober 2018 og er afdragsfrie i de første fem år. Renterne er EURIBOR/LIBOR+175 basispoint i de første fem år og EURIBOR/LIBOR+290 basispoint i de sidste fem år. De er sikret ved puljer af lån til Landsbankinns kunder (25).

(43) Vilkårene i LBI-aftalen er ifølge Arion direkte sammenlignelige med vilkårene i låneaftalen. Forskellene er følgende: i) en margen på 175 basispoint/290 basispoint fra en privat långiver sammenlignet med en margen på 300 basispoint fra den islandske centralbank i henhold til låneaftalen ii) en hovedstol svarende til omtrent 350 mia. ISK fra en privat långiver sammenlignet med en hovedstol på […] mia. ISK fra den islandske centralbank i henhold til låneaftalen iii) sikkerhed i form af en pulje af lån til kunder hos en privat långiver sammenlignet med en diversificeret pulje af indenlandske eksponeringer mod statslig og kommunal gæld og realkreditlån hos den islandske centralbank i henhold til låneaftalen.

(44) Ovennævnte forskelle mellem de to sager er ifølge Arion alle sammen gunstige for låneaftalen og den islandske centralbank, dvs. højere rente, lavere hovedstol og stærkere sikkerhed, selv om långiveren i dette tilfælde er en privat part. Dette viser, at vilkårene for finansieringen til Arion i henhold til låneaftalen er i overensstemmelse med de gældende markedsvilkår på daværende tidspunkt.

(45) Arion hævder således, at indgåelsen af låneaftalen mellem den islandske centralbank og Arion ikke udgør statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

6.3. FORENELIGHED

(46) Hvis Tilsynsmyndigheden på trods af ovennævnte argumenter konkluderer, at foranstaltningerne udgør statsstøtte, er disse foranstaltninger ifølge Arion forenelige med EØS-aftalen i medfør af aftalens artikel 61, stk. 3, litra b).

(47) Da de omhandlede foranstaltninger udgjorde en fast del af den endelige kapitalisering af Arion og planen for omstrukturering af Arion, der er indgivet til Tilsynsmyndigheden, kan disse foranstaltninger ifølge Arion ikke isoleres fra den overordnede vurdering, som Tilsynsmyndigheden foretog i dette tilfælde. De er derfor omfattet af Tilsynsmyndighedens beslutning om omstruktureringsstøtte til Arion.

(48) Det er endvidere Arions opfattelse, at Tilsynsmyndigheden, hvis den finder det muligt at foretage en fornyet undersøgelse af en specifik del af en transaktion, der allerede er blevet undersøgt og godkendt af Tilsynsmyndigheden i beslutningen om omstruktureringsstøtte til Arion, bør tage hensyn til hele den faktiske og retlige situation. Tilsynsmyndighedens vurdering af foreneligheden af de omhandlede foranstaltninger bør derfor være i overensstemmelse med vurderingen i beslutningen om omstruktureringsstøtte til Arion, herunder især, hvorvidt kriterierne i de gældende retningslinjer for statsstøtte var opfyldt.

7. BEMÆRKNINGER FRA ISB

(49) ISB fremlagde oplysninger vedrørende betingelserne for lignende obligationer med sikkerhed i aktiver i Europa på tidspunktet for indgåelsen af aftalen med den islandske centralbank. Ifølge ISB blev lignende obligationer med sikkerhed i aktiver i Europa på daværende tidspunkt handlet med en præmie på 40-80 basispoint i forhold til statsgaranterede papirer. ISB fremlagde et diagram, der viser data fra 2009 for tre lande, dvs. Frankrig, Tyskland og Spanien, om rentespændet mellem dækkede obligationer og rentespændet mellem statsobligationer. De dækkede iBoxx-rentespænd (26) er et vægtet gennemsnit af alle udestående dækkede obligationer fra disse respektive lande med en gennemsnitsløbetid for indeksene på mellem 5-7 år.

(50) Som det fremgår af diagrammet, varierede spændet betydeligt i denne periode og var f.eks. negativt for Spanien. I 2009 lå spændet for disse tre lande i intervallet 40-160 basispoint.

II. VURDERING

1. STATSSTØTTE

(51) I det følgende vil Tilsynsmyndigheden vurdere, om de låneaftaler, der er indgået mellem den islandske centralbank og Arion, udgør statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

(52) En foranstaltning udgør statsstøtte som defineret i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, hvis alle følgende betingelser er opfyldt: foranstaltningen i) ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler, ii) medfører en økonomisk fordel for en virksomhed, iii) er selektiv og iv) kan påvirke samhandelen og fordreje konkurrencevilkårene mellem kontraherende parter.

(53) Det fremhæves indledningsvis, at monetær politik generelt ikke er fritaget for anvendelsen af statsstøttereglerne (27). Udelukkelsen af likviditetsstøtte fra anvendelsen af statsstøttereglerne er som nævnt i punkt 21 ovenfor begrænset til foranstaltninger, der opfylder de betingelser, der er nævnt i punkt 51 i Tilsynsmyndighedens retningslinjer for banker fra 2008 og punkt 62 i Tilsynsmyndighedens retningslinjer for banker fra 2013 (28). Dette indebærer ikke, at alle foranstaltninger, der træffes af centralbanker, er udelukket fra anvendelsen af statsstøttereglerne. I den foreliggende sag finder Tilsynsmyndigheden, at den islandske centralbanks ydelseaf langfristede lån ikke er i overensstemmelse med betingelserne i ovennævnte punkter i retningslinjerne for banker fra 2008 og 2013, eftersom foranstaltningerne vedrørte de omstruktureringsforanstaltninger, der blev ydet til de to banker. Tilsynsmyndigheden skal derfor vurdere foranstaltningerne på grundlag af betingelserne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

1.1. ANVENDELSE AF STATSMIDLER

(54) Efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, skal en foranstaltning være ydet af staten eller ved hjælp af statsmidler, for at den kan betragtes som statsstøtte.

(55) Staten omfatter, jf. EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, alle dele af den statslige forvaltning, fra centraladministrationen til distriktsniveau eller det laveste administrative niveau samt offentlige virksomheder og organer (29).

(56) De omhandlede foranstaltninger har form af låneaftaler mellem den islandske centralbank og Arion og ISB på angiveligt gunstige vilkår.

(57) Med henblik på at afgøre, om den islandske centralbanks ydelse af langfristede lån involverer statsmidler, skal det vurderes om foranstaltninger, der træffes af en centralbank, kan tilregnes staten. Centralbanker er generelt uafhængige af centralregeringen. Der er imidlertid uden betydning, om en offentlig institution er selvstyrende (30). Det er desuden almindeligt anerkendt, at centralbanker varetager en offentlig opgave. Tilsynsmyndigheden bemærker, at finansiel støtte ydet af en institution, der varetager en offentlig opgave, ifølge fast retspraksis kan udgøre statsstøtte (31). Offentlig støtte ydet af en centralbank kan derfor også tilregnes staten og udgør dermed statsstøtte (32). Ifølge retningslinjerne for banker fra 2013 indebærer midler, der ydes af en centralbank til specifikke kreditinstitutter, generelt overførsel af statsmidler (33).

(58) Ud over disse bemærkninger kan spørgsmålet om, hvorvidt de omhandlede låneaftaler blev ydet af staten eller med statsmidler, forblive åbent som følge af ovenstående konklusion om, at foranstaltningerne ikke gav bankerne en økonomisk fordel.

1.2. FORDEL

(59) For at foranstaltningen udgør statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, skal den give en virksomhed en økonomisk fordel.

(60) En fordel i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, er en økonomisk fordel, som en virksomhed ikke ville have opnået på normale markedsbetingelser, og som derfor sætter selskabet i en gunstigere situation end dets konkurrenter. Det er kun foranstaltningens indvirkning på virksomheden, der er relevant, ikke årsagen til ellerformålet med statens indgriben (34). For at en foranstaltning kan udgøre statsstøtte, skal den give virksomheden en fordel, f.eks. en positiv økonomisk fordel eller fritagelse for økonomiske byrder. Sidstnævnte er en bred kategori, der omfatter enhver foranstaltning, der reducerer udgifter, der normalt skal afholdes af virksomhedens budget. Hvorvidt indgåelsen af låneaftalerne kan anses for at give ISB og Arion en fordel, afhænger i sidste ende af, om en privat kreditor af tilsvarende størrelse som det offentlige organ, der driver virksomhed på de samme markedsbetingelser, ville have ydet et lån på de samme betingelser.

(61) Med henblik på vurderingen af, om et offentligt organ har handlet som en markedsøkonomisk aktør i en lignende situation, skal der kun tages hensyn til de fordele og forpligtelser, som er forbundet med statens eller det offentlige organs rolle som markedsøkonomisk aktør, og ikke dem, som er forbundet med sidstnævntes egenskab af offentlig myndighed (35). For at afgøre, om statens indgriben er i overensstemmelse med markedsbetingelserne, skal den desuden undersøges på forhånd alene under hensyntagen til de oplysninger, der foreligger på det tidspunkt, hvor der træffes beslutning om denne indgriben. I mangel af specifikke markedsoplysninger om en given lånetransaktion kan det desuden fastslås, om lånet er ydet på markedsbetingelser, på grundlag af en sammenligning med sammenlignelige markedstransaktioner (dvs. gennem benchmarking).

(62) Princippet om den private kreditor, som er udviklet og videreudviklet af Den Europæiske Unions retsinstanser (36), har til formål at fastlægge, om de betingelser, hvorunder en offentlig kreditors fordring tilbagebetales, eventuelt ved omlægning af betalinger, udgør statsstøtte. Når staten optræder, ikke som investor eller igangsætter af et projekt, men som kreditor, der forsøger at maksimere inddrivelsen af udestående gæld, er lempelig behandling alene i form af betalingshenstand muligvis ikke nok til, at der kan være tale om gunstig behandling for så vidt angår statsstøtte. Under sådanne omstændigheder skal den offentlige kreditors adfærd sammenlignes med en hypotetisk privat kreditors adfærd i en tilsvarende faktisk og retlig situation. Det afgørende spørgsmål er, om en privat kreditor ville have ydet en lignende behandling til en debitor under lignende omstændigheder.

(63) Inden vurderingen af låneaftalerne skal det afgøres, om den indledende forsinkelse i afviklingen af betalinger, som angiveligt varede fra oktober 2008 til udgangen af 2009, kan udgøre statsstøtte. Generelt kan offentlige organers indrømmelse af henstand give debitoren en fordel og udgøre statsstøtte. Mens midlertidig henstand med sandsynlighed ville svare til de betingelser, en privat kreditor ville fastsætte, og dermed ikke udgør statsstøtte, kan sådanne betingelser, som indledningsvis er i overensstemmelse med markedsbetingelserne, udgøre statsstøtte, hvis der er tale om langvarig betalingshenstand (37).

(64) Fra en privat kreditors synspunkt er håndhævelsen af en skyldig fordring en selvfølgelighed. Dette gælder også, hvis debitoren er i finansielle vanskeligheder og i tilfælde af insolvens. Private kreditorer er under sådanne omstændigheder sædvanligvis ikke villige til at acceptere yderligere henstand, hvis dette ikke giver dem en klar fordel. Når en debitor kommer i finansielle vanskeligheder, ville yderligere lån tværtimod kun blive ydet til debitoren på strengere vilkår, f.eks. til en højere rente eller med mere omfattende sikkerhed, da tilbagebetalingen er i fare. Undtagelser kan desuden være begrundet i individuelle tilfælde, hvis manglende håndhævelse er et økonomisk mere fornuftigt alternativ. Dette er f.eks. tilfældet, hvis manglende håndhævelse indebærer klart bedre udsigter til at inddrive en betydeligt større del af fordringerne sammenlignet med andre alternativer, eller hvis endnu større driftstab kan undgås på denne måde. Det kan være i en privat kreditors interesse at holde debitorens virksomhed i gang i stedet for at afvikle dens aktiver og dermed under visse omstændigheder kun inddrive en del af gælden. Når privat kreditor accepterer at undlade at håndhæve sin fordring fuldt ud, vil han sædvanligvis kræve, at debitoren stiller yderligere sikkerhed. Hvis dette ikke er muligt, f.eks. for kriseramte debitorer, vil den private kreditor forsøge at få sikkerhed for maksimal kompensation, hvis debitorens finansielle situation senere forbedres. Hvis debitoren stiller utilstrækkelig sikkerhed eller garanti, ville en privat kreditor generelt ikke være villig til at indgå aftaler om gældsomlægning eller yde debitoren yderligere lån.

(65) Med hensyn til den indledende forsinkelse i afviklingen af betalinger hævder den islandske centralbank, at afviklingen af ISB's betalinger i september 2009 og Kaupthings betalinger i november 2009 ikke kan anses for en forsinkelse i lyset af de ekstraordinære omstændigheder, der gjorde sig gældende i Island efter banksystemets kollaps i oktober 2008. I perioden efter kollapset og indtil afviklingen af fordringerne gennemførte Island en omfattende omstrukturering af banksystemet med bistand fra IMF, og der herskede betydelig usikkerhed medhensyn til værdiansættelsen af bankernes aktiver. Den islandske centralbank havde som bankernes kreditor derfor brug for tid til at foretage en grundig vurdering af de aktiver, der blev anvendt som sikkerhed. Tilsynsmyndigheden har vurderet disse argumenter og finder, at den islandske centralbank handlede i overensstemmelse med princippet om den private kreditor for så vidt angår den indledende forsinkelse.

(66) Tilsynsmyndigheden skal desuden vurdere, om en privat kreditor med tilsvarende kortfristede fordringer mod de misligholdende banker ville have accepteret overførslen af boliglåneporteføljerne på de fastsatte betingelser og den efterfølgende indgåelse af låneaftaler med de nye banker på de samme betingelser.

(67) Tilsynsmyndigheden bemærker, at den islandske centralbank i kølvandet på Glitnirs og Kaupthings kollaps i efteråret 2008 befandt sig i en position, hvor håndhævelse af sikkerhed som i forbindelse med Arion og ISB ville være urealistisk. Eftersom låneporteføljerne udgjorde en stor del af Arions og ISB's kundebase, kunne overførsel af sådan sikkerhed have bragt Arions og ISB's finansielle stabilitet i fare og have fået disse finansielle virksomheder til at gå konkurs. Håndhævelse af sikkerheden ville også have medført yderligere administrative udgifter for den islandske centralbank. Hvis låneporteføljerne var blevet udbudt til salg, ville den islandske centralbank desuden ikke have haft vished for rimelig inddrivelse, og det var i lyset af markedssituationen i Island på daværende tidspunkt højst usandsynligt, at investorer med tilstrækkelig kapitalstyrke ville have været i stand til at købe porteføljerne. Hvis boliglåneporteføljen var blevet overført — enten ved at håndhæve sikkerheden eller efter en konkurs — ville den islandske centralbank derfor i sidste ende have været i stand til at inddrive en mindre del af den kortfristede gæld.

(68) På denne baggrund valgte den islandske centralbank derfor at indgå låneaftalerne for at sikre fuld betaling af sine fordringer med rente og uden yderligere administrative udgifter. Låneaftalerne blev derfor indgået for at sikre maksimal inddrivelse på daværende tidspunkt.

(69) På grundlag af disse elementer finder Tilsynsmyndigheden, at den islandske centralbank forsøgte at maksimere inddrivelsen af dens fordringer, da den indgik låneaftalerne.

(70) Tilsynsmyndigheden skal også vurdere, om de betingelser, der er tilknyttet låneaftalerne, og navnlig de gældende renter ville være af tilstrækkelig værdi for en privat kreditor til at opfylde princippet om den private kreditor.

(71) I afgørelse nr. 208/15/KOL bemærkede Tilsynsmyndigheden, at det var vanskeligt at fastsætte hensigtsmæssige benchmarks for renter under finanskrisen. Som svar på dette har ISB, Arion og den islandske centralbank indgivet yderligere oplysninger og bemærkninger.

(72) ISB hævder, at renterne er i overensstemmelse med renterne på lignende obligationer med sikkerhed i aktiver på daværende tidspunkt. Løbetiden for ISB's obligation er ti år med en rentesats på 4,5 %, og den er koblet til forbrugerprisindekset. Den er desuden oversikret med et lån til værdi-forhold på 70 %. Renten var fastsat til ca. 50 basispoint over de statsgaranterede HFF-obligationer på udstedelsesdatoen. Til sammenligning lå satserne i Europa for lignende værdipapirer med sikkerhed i aktiver generelt 40-80 basispoint over statsgaranterede værdipapirer. ISB fremlagde også et diagram, der viser, at rentespændene for Frankrig, Tyskland og Spanien lå i intervallet 40-160 basispoint i 2009.

(73) Arion anfører ligeledes, at dens låneaftale med den islandske centralbank blev indgået på markedsvilkår. Arion sammenligner den bl.a. med en lignende aftale indgået mellem NBI og LBI. Begge aftaler blev indgået næsten samtidig, dvs. slutningen af 2009 og begyndelsen af 2010, og omfattede lignende afvikling af fordringer. Ifølge denne sammenligning var vilkårene i Arions låneaftale strengere end vilkårene i LBI's aftale, der involverede en privat långiver. LBI's aftale krævede tilsyneladende lavere renter, omfattede en højere hovedstol og havde svagere og mindre diversificeret sikkerhed end Arions låneaftale.

(74) I sit brev af 31. marts 2015 (38) fremlagde Arion yderligere oplysninger om dækkede obligationer og foranstillede usikrede obligationer udstedt af banker i Europa i perioden fra den 1. januar 2009 til den 31. december 2010. Eftersom lånet ydet af den islandske centralbank primært er sikret ved pant i fast ejendom, svarer det ifølge Arion til dækkede obligationer, som blev udstedt af europæiske banker i 2009 med pant i boliger som sikkerhed. Som nævnt ovenfor viser de data, som Arion har fremlagt, at de europæiske bankers finansieringsspænd varieredemellem 0,1 % og 1,90 % over interbanksatsen med et medianspænd på 0,72 %. De højeste satser for dækkede obligationer blev betalt af Bank of Ireland i september 2009 (1,9 % over interbanksatsen) og EBS Mortgage Finance fra Irland (1,75 % over interbanksatsen) i november 2009.

(75) Den islandske centralbank anfører videre, at vilkårene i låneaftalerne, dvs. renterne og sikkerheden, var gunstige for centralbanken. Dette fremgår ifølge den islandske centralbank af de foreliggende oplysninger om udstedte instrumenter på globalt plan (som dokumenteret af Arion, jf. ovenfor) og af vilkårene for andre instrumenter, der blev indgået på daværende tidspunkt, herunder LBI-aftalen.

(76) Tilsynsmyndigheden bemærker, at låneaftalerne indgået mellem den islandske centralbank og bankerne forrentes med en rente svarende til LIBOR + 3,00 % og er sikret med pantebreve og andre aktiver. Som det fremgår af de oplysninger, som ISB og Arion har fremlagt, ligger denne rente et godt stykke over gennemsnitsrenterne for tilsvarende gældsinstrumenter, der blev indgået på daværende tidspunkt, og overstiger endda de maksimale finansieringsomkostninger for andre europæiske banker, som daværende tidspunkt anvendte pantebreve som sikkerhed (dvs. Bank of Ireland, interbanksatsen + 1,9 %). Tilsynsmyndigheden finder, at de oplysninger om sammenlignelige gældsinstrumenter, som bankerne har fremlagt, er pålidelige og giver et nøjagtigt billede af markedsbetingelserne på det tidspunkt, hvor låneaftalerne blev indgået. Eftersom private parter accepterede disse renter, finder Tilsynsmyndigheden endvidere, at de er et mere hensigtsmæssigt benchmark for fastsættelsen af markedssatser på daværende tidspunkt end de CDS-spænd og HFF-obligationsrenter, som klageren henviser til.

(77) Med hensyn til låneaftalen indgået med Arion bemærker Tilsynsmyndigheden, at lånet var angivet i udenlandske valutaer og ikke i ISK. Som Arion bemærker, er denne ændring i valutaangivelsen i overensstemmelse med vilkårene i forligsaftalen, hvorefter Arion skulle betale renter og afdrag i udenlandske valutaer, for så vidt som banken var i stand til dette, og Arion med långiverens tilladelse helt eller delvist kunne ændre den valuta, som gælden er angivet i. Som tidligere bemærket har Tilsynsmyndigheden allerede undersøgt og godkendt vilkårene i forligsaftalen i beslutningen om omstruktureringsstøtte til Arion. Som Arion bemærker, ville en kreditor som følge af de strenge begrænsninger for kapitalens grænseoverskridende bevægelighed og tilknyttede transaktioner i udenlandsk valuta i Island sandsynligvis have foretrukket, at hovedstolen blev angivet i udenlandske valutaer og ikke i ISK. En sådan ændring i valutaangivelsen ville derfor være fordelagtig for kreditoren, ikke debitoren.

(78) På baggrund af markedsparametrene på det omhandlede tidspunkt og den fremlagte dokumentation konkluderer Tilsynsmyndigheden, at vilkårene generelt og renterne i særdeleshed i låneaftalerne ville have været lige så acceptable for en privat kreditor, der befandt sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation.

(79) I lyset af ovennævnte konkluderer Tilsynsmyndigheden, at låneaftalerne mellem den islandske centralbank og henholdsvis ISB og Arion ikke gav ISB og Arion en økonomisk fordel.

1.3. SELEKTIVITET, FORDREJNING AF KONKURRENCEVILKÅRENE OG INDVIRKNING PÅ SAMHANDELEN MELLEM DE KONTRAHERENDE PARTER

(80) For at udgøre statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, skal foranstaltningen være selektiv og kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem de kontraherende parter i aftalen. Eftersom Tilsynsmyndigheden konkluderer, at der ikke blev givet en økonomisk fordel i den foreliggende sag, og de kumulative betingelser for eksistensen af statsstøtte derfor ikke er opfyldt, behøver Tilsynsmyndigheden ikke vurdere dette punkt yderligere.

2. KONKLUSION

(81) På grundlag af ovenstående vurdering finder Tilsynsmyndigheden, at de låneaftaler, som den islandske centralbank har indgået med ISB og Arion, ikke udgør statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1,

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Låneaftalerne indgået mellem den islandske centralbank og henholdsvis Íslandsbanki hf. og Arion banki hf. udgør ikke statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Den formelle undersøgelse afsluttes herved.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Island.

Artikel 3

Kun den engelske udgave af denne afgørelse er autentisk.

Udfærdiget i Bruxelles, den 23. november 2016. På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne Sven Erik SVEDMAN Formand Helga JÓNSDÓTTIR Medlem af kollegiet

(1) Dokument nr. 684053.

(2) Dokument nr. 685741.

(3) Svaret fra de islandske myndigheder indeholdt breve fra den islandske centralbank (dokument nr. 696093), ISB (dokument nr. 696092) og Arion (dokument nr. 696089).

(4) Dokument nr. 709261.

(5) Dokument nr. 745267.

(6) Svaret fra de islandske myndigheder indeholdt breve fra den islandske centralbank (dokument nr. 753104) og Arion (dokument nr. 753101).

(7) Dokument nr. 771173.

(8) Dokument nr. 771174.

(9) EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 208/15/KOL af 20. maj 2015 vedrørende påstået ulovlig statsstøtte ydet til Íslandsbanki hf. og Arion banki hf. gennem lånekonverteringsaftaler angiveligt indgået på gunstige vilkår (»beslutning nr. 208/15/KOL«) (EUT C 316 af 24.9.2015, s. 6, og EØS-tillæg nr. 57 af 24.9.2015, s. 1). Se følgende websted: http://www.eftasurv.int/media/esa-docs/physical/208-15-COL.pdf.

(10) Dokument nr. 775870.

(11) Dokument nr. 808042.

(12) Dokument nr. 819287, 819289, 819291, 819293 og 819295.

(13) En oversigt over lånenes udvikling findes i den islandske centralbanks årsberetning for 2008, s. 9-11, som er tilgængelig på http://www.sedlabanki.is/lisalib/getfile.aspx?itemid=7076.

(14) Glitnir havde etableret en ordning for dækkede obligationer, hvor en realkreditportefølje blev solgt til Glitni banka (GLB) Fund, som til gengæld garanterede de værdipapirer (Glitnirs obligationer), der blev udstedt under ordningen for dækkede obligationer. De dækkede obligationer blev ikke solgt til investorer, men blev anvendt som sikkerhed i genkøbstransaktioner med den islandske centralbank. Ved finanstilsynets beslutning af 14. oktober 2008 blev alle andele i fonden bl.a. overført til ISB. Den islandske centralbank benyttede de udestående dækkede obligationer som sikkerhed for Glitnirs udestående gæld til den islandske centralbank, som blev overført til ISB, og som beløb sig til ca. 55 mia. ISK på tidspunktet for finanstilsynets beslutning. ISB skulle drive fonden, opfylde alle betalingsforpligtelser i forbindelse med den oprindelige gæld med henblik på at beskytte aktiverne (realkreditporteføljen) og betale gebyrer til alle relevante parter i den oprindelige låneaftale. Da forventelige omkostninger og komplikationer var forbundet med driften af fonden og betalingen af lånene gennem fonden, forsøgte ISB at genforhandle gælden med den islandske centralbank, herunder at forlænge gældens løbetid.

(15) Lån til værdi-forholdet er et finansielt udtryk, som låntagere bruger til at udtrykke forholdet mellem et lån og værdien af et erhvervet aktiv.

(16) Jf. finansministerens rapport om omstrukturering af de kommercielle banker, s. 13-17, som er tilgængelig på: http://www.althingi.is/altext/pdf/139/s/1213.pdf.

(*1) Oplysningerne i skarpe parenteser er omfattet af tavshedspligt.

(17) EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 244/12/KOL af 27. juni 2012 om omstruktureringsstøtte til Íslandsbanki (»beslutningen om omstruktureringsstøtte til ISB«) (EUT L 144 af 15.5.2014, s. 70, og EØS-tillæg nr. 28 af 15.5.2014, s. 1) og EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 291/12/KOL af 11. juli 2012 om omstruktureringsstøtte til Arion Bank (»beslutningen om omstruktureringsstøtte til Arion«) (EUT L 144 af 15.5.2014, s. 169, og EØS-tillæg nr. 28 af 15.5.2014, s. 89), punkt 86, 149, 168 og 238.

(18) Retningslinjer for statsstøttereglernes anvendelse, fra den 1.12.2013, på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise (»retningslinjerne for banker fra 2013«), (EUT L 264 af 4.9.2014, s. 6 og EØS-tillæg nr. 50 af 4.9.2014, s. 1), punkt 62, som erstattede retningslinjer for statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter (»retningslinjerne for banker fra 2008«) (EUT L 17 af 20.1.2011, s. 1, og EØS-tillæg nr. 3 af 20.1.2011, s. 1), punkt 51.

(19) Dokument nr. 819287.

(20) Se: http://www.almchf.com/new-and-events/nr/121.

(21) Sag E-03/11, Pálmi Sigmarsson mod Seðlabanki Íslands, [2011] EFTA Court Report 430.

(22) Beslutning om omstruktureringsstøtte til Arion, punkt 86, 149, 168 og 238.

(23) At kreditinstitutters, f.eks. Kaupthings, finansielle omstrukturering og insolvens er omhandlet i lov om finansielle virksomheder nr. 161/2002, som indeholder specifikke insolvensregler, som suppleres af de generelle bestemmelser i lov nr. 21/1991 om konkurs, som finder anvendelse på alle insolvenssager i Island. Likvidationsbehandling svarer i mange henseender til konkursbehandling, og mange af konkurslovens bestemmelserne indgår således i førstnævnte, f.eks. behandlingen af fordringer, samt andre bestemmelser, der sikrer ligebehandling af kreditorer.

(24) Se bilag 1-3 vedhæftet Arions brev af 31.3.2015 (dokument nr. 753101).

(25) Dokument nr. 696088.

(26) iBoxx-obligationsmarkedsindeksene er benchmarks til professionel brug og omfatter obligationsudstedelser i liquid investment grade.

(27) Se dom Grækenland mod Kommissionen, C-57/86, EU:C:1988:284, præmis 9.

(28) Selv om retningslinjerne for banker fra 2008 ikke længere er gældende, var de gældende, da de anfægtede foranstaltninger blev vedtaget, og Tilsynsmyndigheden skal derfor anvende dem i denne sag.

(29) Dom Tyskland mod Kommissionen, C-248/84, EU:C:1987:437, præmis 17.

(30) Dom Air France mod Kommissionen, T-358/94, EU:T:1996:194, præmis 58-62.

(31) Dom Italien mod Kommissionen, C-173/73, EU:C:1974:71, præmis 16, og dom Steinicke og Weinling mod Tyskland, C-78/76, EU:C:1977:52.

(32) Se Kommissionens beslutning 2000/600/EF af 10. november 1999 om Banco di Sicilia og Sicilcassa (EFT L 256 af 10.10.2000, s. 21), punkt 48 og 49, hvor det uden yderligere drøftelse accepteres, at lån ydet af Banca d'Italia til kriseramte banker udgør finansiel støtte ydet af staten.

(33) Retningslinjerne for banker fra 2013, punkt 62.

(34) Dom Italien mod Kommissionen, C-173/73, EU:C:1974:71, præmis 13.

(35) Dom Kommissionen mod EDF, C-124/10 P, EU:C:2012:318, præmis 79-81, dom Belgien mod Kommissionen, C-234/84, EU:C:1986:302, præmis 14, dom Belgien mod Kommissionen, C-40/85, EU:C:1986:305, præmis 13, dom Spanien mod Kommissionen, forenede sager C-278/92 til C-280/92, EU:C:1994:325, præmis 22, og dom Tyskland mod Kommissionen, C-334/99, EU:C:2003:55, præmis 134.

(36) Se dom Spanien mod Kommissionen, C-342/96, EU:C:1999:210, præmis 46 ff., dom SIC mod Kommissionen, T-46/97, EU:T:2000:123, præmis 98 ff., dom DM Transport, C-256/97, EU:C:1999:332, præmis 19 ff., dom Spanien mod Kommissionen, C-480/98, EU:C:2000:559,præmis 19 ff., dom HAMSA mod Kommissionen, T-152/99, EU:T:2002:188, præmis 167, dom Spanien mod Kommissionen,C-276/02, EU:C:2004:521, præmis 31 ff., dom Lenzig mod Kommissionen, T-36/99, EU:T:2004:312, præmis 134 ff., dom Technische Glaswerke Ilmenau mod Kommissionen, T-198/01, EU:T:2004:222, præmis 97 ff., dom Spanien mod Kommissionen, C-525/04 P, EU:C:2007:698, præmis 43 ff., dom Olympiaki Aeroporia Ypiresies mod Kommissionen, T-68/03, EU:T:2007:253, og dom Buzek Automotive mod Kommissionen, T-1/08, EU:T:2011:216, præmis 65 ff.

(37) Jf. generaladvokat Jacobs' forslag til afgørelse i DM Transport, C-256/97, EU:C:1998:436, præmis 38.

(38) Dokument nr. 753101.