ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

EFTA-Tilsynsmyndigheden gør gældende, at den ikke har modtaget sådanne oplysninger fra den islandske regering eller råder over andre oplysninger, som ville gøre det muligt for den at konkludere, at de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre direktivet, er blevet truffet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 208/6

Anmodning indgivet af Héraðsdómur Reykjavíkur den 8. februar 2011 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Pálmi Sigmarsson mod Seðlabanki Íslands (den islandske centralbank)

(Sag E-3/11)

2011/C 208/05

Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavík herredsret) har ved skrivelse af 8. februar 2011, som indgik til EFTA-Domstolens justitskontor den 14. februar 2011, anmodet om en rådgivende udtalelse i sagen Pálmi Sigmarsson mod Seðlabanki Íslands (den islandske centralbank) om følgende spørgsmål:

Er det foreneligt med EØS-aftalens artikel 43, stk. 2 og 4, at den islandske stat forhindrer en islandsk statsborger med bopæl i Storbritannien i at overføre islandske krónur, som han har opkøbt i et offshore finanscenter i Storbritannien, til Island?
1)

Kan midler, som bank A leverer til bank B, og som B skal betale tilbage til A på en på forhånd fastsat dato sammen med renter, som specifikt er blevet forhandlet, betragtes som indskud som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i direktiv 94/19/EF om indskudsgarantiordninger, selv om midlerne, når de når frem til B, ikke indsættes på en særlig konto i A's navn, og selv om B ikke har udstedt nogen særlige dokumenter til A, hvori modtagelsen af midlerne registreres, og ikke har betalt præmier vedrørende midlerne til indskyder- og investorgarantifonden, og midlerne ikke er blevet registreret som et indskud i B's bøger? Det antages i dette spørgsmål, at bank A og B har tilladelse til at drive virksomhed som forretningsbanker i forskellige stater i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
1)

Det fastslås, at Republikken Island ved ikke at have vedtaget eller givet Tilsynsmyndigheden meddelelse om alle de foranstaltninger, der er nødvendige for fuldt ud at gennemføre den retsakt, der henvises til i pkt. 1 i bilag VII til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol nr. 1 hertil, i national lovgivning, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 63, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 7.
2.

Hvis det antages, at der er tale om en restriktion, på grundlag af hvilke kriterier skal det da afgøres, om et udstillingsforbud begrundet i hensynet til at nedbringe brugen af tobak i befolkningen generelt og særligt blandt unge ville være hensigtsmæssigt og nødvendigt under hensyn til den offentlige sundhed?
—

EFTA-Tilsynsmyndigheden anfører, at Island ikke har forelagt nogen oplysninger, der viser, at direktivet om maskiner er blevet gennemført i Islands lovgivning, og at den ikke er i besiddelse af nogen oplysninger, der viser, at Island har truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre direktivet.
2.

Uanset om svaret på første spørgsmål er positivt, spørger herredsretten, om bestemmelserne i EØS-aftalen om fri bevægelighed for arbejdstagere, særlig artikel 28 og 29, kan fortolkes således, at en regel i vedtægterne for islandske pensionsfonde, som gør en særlig ydelsesret (retten til »projektion af rettigheder«) betinget af, at den pågældende har indbetalt pensionsbidrag til en islandsk pensionsfond, der er medlem af aftalen mellem pensionsfondene, i mindst 6 af de 12 måneder, der går forud for datoen for ulykken, er forenelig med EØS-aftalen, når den pågældende ikke kan opfylde denne betingelse, fordi han er flyttet til en anden EFTA-stat for at søge et arbejde, der svarer til det, han oprindelig søgte, og når den pågældende har indbetalt bidrag til en pensionsfond i denne stat?
3.

Udelukker artikel 31 og/eller 36 i EØS-aftalen national lovgivning, der fastsætter, at der kun kan gives licenser til visse former for hasardspil til organisationer og foreninger, der ikke arbejder med gevinst for øje, og som har et humanitært eller socialt formål?
—

I afgørelsen kræver EFTA-Tilsynsmyndigheden tilbagebetaling af den støtte, der er ydet via to af disse afgiftsfritagelser, ud fra den betragtning, at de påståede støtteordninger fra 1. januar 2002 må betragtes som ny støtte.
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE SAMARBEJDSOMRÅDE
EFTA-DOMSTOLEN
Sag anlagt den 18. september 2003 af Transportbedriftenes Landsforening og Nor-Way Busseks-
press AS mod EFTA-Tilsynsmyndigheden — Sag E-3/03
(2003/C 294/07)
Den 18. september 2003 anlagde Transportbedriftenes Landsforening og Nor-Way Bussekspress AS,
repræsenteret af Advokat Jan Magne Langseth og Advokat fullmektig Gro Bergeius Andersen, Advokatfir-maet Schjødt, Dronning Mauds gt. 11, N-0201 Oslo, Norge, sag mod EFTA-Tilsynsmyndigheden vedEFTA-Domstolen.
Sagsøger nedlægger påstand om, at Domstolen skal1. annullere EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse af 16. juli 2003 i sag 140/03/COL og
2. kræve, at EFTA-Tilsynsmyndigheden betaler sagsomkostningerne.
Sagsøgerne hævder, at EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse i sag 140/03/COL er præget af utilstrækkelige
begrundelser, fejl i vurderingen af sagens omstændigheder, åbenlyse vurderingsfejl og fejl i anvendelse afbegrebet statsstøtte i henhold til EØS-aftalen, herunder blandt andet:
— undladelse af at følge høringsproceduren i artikel 2 i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en
tilsynsmyndighed og en domstol
— anvendelse af artikel 5, stk. 1, i direktiv 92/82/EØF, som ikke er en del af EØS-aftalen
— fejlagtig anvendelse af artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen og, efter at have fastslået, at det norske konces-
sionssystem for rutedrift indebærer statsstøtte, anvendelse af Rådets forordning 1191/69, senest ændret
ved Rådets forordning 1893/91, og
— undladelse af at overholde artikel 59 i EØS-aftalen.DA C 294/12 Den Europæiske Unions Tidende 4.12.2003
Anmodning fra Oslo byret om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen ved Forvaltningsrettens beslutning af 22. august 2001 i sagen vedrørende CIBA Specialty Chemicals og andre mod Norges regering, repræsenteret ved ministeriet for kommunaladministration og regionaludvikling

(Sag E-6/01)

(2001/C 335/07)

Oslo byret, Norge, har ved sin beslutning af 22. august 2001, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 31. august 2001, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen vedrørende CIBA Specialty Chemicals og andre mod Norges regering, repræsenteret ved ministeriet for kommunaladministration og regionaludvikling, om følgende spørgsmål:

Har Det Blandede EØS-udvalg efter vedtagelsen af den fælles erklæring af 22. juni 1995 beføjelse til at afgøre, om Norge kan vedtage undtagelser fra acquis communitaires (gældende fællesskabsret), som f.eks. undtagelserne i den fælles erklæring af 26. marts 1999 fra EØS-Udvalget, og som det er fortolket af EFTA-Domstolen i sag E-2/00?
Anmodning indgivet af Oslo byrett den 22. februar 2000 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Allied Colloids m.fl. mod Norges regering, repræsenteret ved det norske ministerium med ansvar for lokale myndigheder og regionaludvikling

(Sag E-2/00)

(2000/C 130/12)

Oslo byrett har indgivet en anmodning til EFTA-Domstolen om en rådgivende udtalelse i sagen Allied Colloids m.fl. mod Norges regering repræsenteret ved ministeriet med ansvar for lokale myndigheder og regionaludvikling. Anmodningen, der blev registreret i domstolen den 25. februar 2000, vedrørte følgende spørgsmål:

Giver den fælles udtalelse, der blev vedtaget af Det Blandede EØS-udvalg den 22. juni 1995 vedrørende bilag II, kapitel XV, bilag II, med senere ændringer, til EØS-aftalen, Norge beføjelse til at indføre etiketteringsforskrifter for polyakrylamid, som indeholder en koncentration af reststoffet akrylamid, som er lavere end 0,1 %, jf. Rådets direktiv 67/548/EØF af 27. juni 1967 med senere ændringer og Rådets direktiv 88/379/EØF af 7. juni 1988 med senere ændringer?
Anmodning fra Oslo byrett om en rådgivende udtalelse fra EFTA-domstolen i sagen Fridtjof Frank Gundersen mod Oslo kommune, Oslo byretts beslutning af 22. april 1997 (Sag E-1/97) (97/C 282/10)

Oslo byrett, Norge, har i sin beslutning af 22. april 1997, som indgik til EFTA-Domstolens justitskontor den 19. april 1997, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Fridtjof Frank Gundersen mod Oslo kommune om følgende spørgsmål:

1) Er der tale om »forskelsbehandling mellem statsborgere fra EF-medlemsstater og EFTA-stater« i strid med EØS-aftalens artikel 16, hvis en statsborger nægtes ret til at afsætte rødvin, hvidvin og rosévin i detailleddet med den begrundelse, at vin kun må sælges i detailleddet af et statsligt handelsmonopol, når øl med et alkoholindhold på under 4,75 volumenprocent (mellemstærkt øl) må sælges uden for handelsmonopolet af selskaber, som har fået en bevilling hertil fra kommunen?

2) Hvis spørgsmål 1 besvares bekræftende, kan alkoholpolitik og/eller sundhedshensyn - først og fremmest ønsket om at begrænse adgangen til alkohol og alkoholforbruget - så lægges til grund for, at forskelsbehandlingen i afsætningen af vine og mellemstærkt øl som anført i spørgsmål 1 falder uden for anvendelsesområdet af EØS-aftalens artikel 16?

3) a) Finder artikel 4 og/eller artikel 11 anvendelse på detailsalg af vin?

b) Hvis spørgsmål 3, litra a), besvares bekræftende helt eller delvis, er forskelsbehandlingen i markedsføringen som omtalt i spørgsmål 1 så en overtrædelse af artikel 4 og/eller artikel 11?

c) Hvis spørgsmål 3, litra b), besvares bekræftende helt eller delvis, kan alkoholpolitik og/eller helbredshensyn som omtalt i spørgsmål 2 så lægges til grund for anvendelse af den i EØS-aftalens artikel 13 nævnte undtagelsesregel?
Anmodning indgivet af Inderøy herredsrett ved beslutning af 11. marts 1996 om en rådgivende udtalelse i sagen Jørn Ulstein og Per Otto Røiseng mod Asbjørn Møller (Sag E-2/96) (96/C 169/10)

Den norske Inderøy herredsrett besluttede den 11. marts 1996 at indgive en anmodning til EFTA-Domstolen, som indgik til denne den 29. marts 1996, om en rådgivende udtalelse i sagen Jørn Ulstein og Per Otto Røiseng mod Asbjørn Møller. Anmodningen vedrørte følgende spørgsmål.

1. Skal Rådets direktiv 77/187/EØF fortolkes på en sådan måde, at udtrykket »overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter« kun dækker situationer, hvor der findes en eller anden form for kontrakt mellem overdrageren og erhververen?

2. Skal ovennævnte rådsdirektiv fortolkes på en sådan måde, at det under punkt 1 nævnte udtryk indebærer, at erhververen skal overtage fast ejendom eller løsøre fra overdrageren?

3. Vil det gøre nogen forskel - og i bekræftende fald hvilken - for fortolkningen af ovennævnte rådsdirektiv, hvis nogle, men ikke alle, af overdragerens ansatte, får beskæftigelse hos erhververen?

4. Vil det gøre nogen forskel - og i bekræftende fald hvilken - for fortolkningen af ovennævnte rådsdirektiv, hvis en ordre tildeles i henhold til reglerne om udbud, og udførelsen af tjenesteydelsen er tidsbegrænset?
DOMSTOLENS DOM af 16. juni 1995 i de forenede sager E-8/94 og E-9/94 (forelagt Domstolen til rådgivende udtalelse af Markedsrådet): Forbrugerombudet (forbrugerombudsmanden) mod 1) Mattel Scandinavia A/S og 2) Lego Norge A/S (1) (Antagelighed til realitetsbehandling - fri udveksling af tjenesteydelser - Rådets direktiv 89/552/EØF - princippet om den udsendende stat - tv-reklamer, der har børn som målgruppe - tv-selskaber/annoncører - omgåelse - målrettet reklame - Rådets direktiv 84/450/EØF) (95/C 239/07)

(I henhold til artikel 27, stk. 5, i procesreglementet, retsgyldig på engelsk og norsk)

I sagerne E-8/94 og E-9/94 forelagt Domstolen i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol af Markedsrådet, Oslo (Norge) til rådgivende udtalelse i to indbragte sager mellem Forbrukerombudet (forbrugerombudsmanden) og 1) Mattel Scandinavia A/S, 2) Lego Norge A/S om fortolkningen af Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed samt artikel 11, 13 og 36 i EØS-aftalen - har Domstolen, sammensat af præsident Bjørn Haug og dommerne Thór Vilhjálmsson, Kurt Herndl, Sven Norberg (forberedelsesdommer) og Gustav Bygglin samt justitssekretær Karin Hökborg den 16. juni 1995 afsagt en dom, hvis konklusion lyder som følger:

Artikel 2, stk. 2, og artikel 16 i Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed, som integreret i EØS-aftalen, skal fortolkes sådan, at det ikke er lovligt at forbyde en annoncør at vise en reklame, der indgår i en udsendelse fra et tv-selskab etableret i en anden EØS-stat, såfremt dette er en følge af et generelt forbud i den nationale lovgivning mod reklamer, der specielt har børn som målgruppe.

(1) EFT nr. C 398 af 31. 12. 1994, s. 19.
7.

Svaret på det femtende spørgsmål må være, at artikel 21, stk. 1, i forordning (EF) nr. 883/2004 må fortolkes således, at den er til hinder for betingelser såsom i) at ydelsen udelukkende kan ydes i højst fire uger om året uden for Norge, ii) at det skal dokumenteres, at udlandsopholdet er foreneligt med aktivitetsforpligtelsen og ikke hindrer det kompetente organs opfølgning og kontrol, og iii) at den pågældende person skal indhente tilladelse og opfylde anmeldelsespligten ved at udfylde en formular. Det er derfor ikke nødvendigt at foretage en yderligere vurdering af disse betingelser i henhold til andre bestemmelser i EØS-retten.
1.

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger eller andre bestemmelser i EØS-retten er ikke til hinder for, at en klagers personoplysninger oplyses i forbindelse med en klage, der indgives i medfør af forordningens artikel 77 eller 78, stk. 1. Spørgsmålet om, hvorvidt en klagers personoplysninger ikke bør videregives, skal bedømmes på grundlag af principperne for behandling af personoplysninger i artikel 5 og 6 i forordning (EU) 2016/679. Undladelse af at videregive sådanne oplysninger bør ikke indrømmes, hvis det ville hindre opfyldelsen af de forpligtelser, der er fastsat i forordning (EU) 2016/679, eller udøvelsen af retten til effektive retsmidler og til en retfærdig rettergang som fastsat i artikel 58, stk. 4, og henset til den grundlæggende ret til effektive retsmidler.
DOMSTOLENS DOM

af 7. juni 2018

i sag E-17/17

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2014/54/EU)

(2018/C 414/14)

I sag E-17/17, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet det ikke har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 8 i bilag V til nævnte aftale (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/54/EU af 16. april 2014 om foranstaltninger til fremme af arbejdstagernes udøvelse af deres ret til fri bevægelighed), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, har Domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson, dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Bernd Hammermann, afsagt dom den 7. juni 2018.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet det ikke har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 8 i bilag V til nævnte aftale (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/54/EU af 16. april 2014 om foranstaltninger til fremme af arbejdstagernes udøvelse af deres ret til fri bevægelighed), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 224/17

DOMSTOLENS DOM

af 31. marts 2017

i sag E-14/16

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende overholdelse — direktiv 95/50/EF om indførelse af ensartede kontrolprocedurer i forbindelse med transport af farligt gods ad vej)

(2017/C 224/08)

I sag E-14/16, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 17d i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Rådets direktiv 95/50/EF af 6. oktober 1995 om indførelse af ensartede kontrolprocedurer i forbindelse med transport af farligt gods ad vej), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, idet Island ikke har overholdt retsaktens artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 1-5, artikel 5, artikel 6, stk. 1, og artikel 9, stk. 1, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 31. marts 2017.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 17d i bilag XIII til EØS-aftalen (Rådets direktiv 95/50/EF af 6. oktober 1995 om indførelse af ensartede kontrolprocedurer i forbindelse med transport af farligt gods ad vej), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har gennemført retsaktens artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 1-5, artikel 5 og artikel 9, stk. 1.

2. Island frifindes, for så vidt angår manglende overholdelse af retsaktens artikel 6, stk. 1.
4.

Tildelingskriterierne i udbudsmaterialet skal formuleres på en sådan måde, at det gøres muligt for alle rimeligt oplyste og normalt påpasselige tilbudsgivere at fortolke dem på samme måde. Den ordregivende myndighed er desuden forpligtet til at verificere, om de af tilbudsgiverne afgivne oplysninger er troværdige, i den forstand, at det må antages, at de enkelte tilbudsgivere er i stand til at levere det, der blev angivet i tilbuddet, og om dette tilbud opfylder de krav, som den ordregivende myndighed har fastsat. Kravet om verifikation skal opfylde proportionalitetsprincippet. Så længe alle tilbudsgiverne behandles lige, kan den ordregivende myndighed tage hensyn til alle oplysningerne i tilbuddet med henblik på at foretage en effektiv kontrol af de oplysninger, der er forbundet med tildelingskriterierne. Det tilkommer den forelæggende ret under hensyn til principperne om ligebehandling, gennemsigtighed og proportionalitet at afgøre, om disse betingelser var opfyldt i den underliggende udbudsprocedure.
1.

Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9, 10, 13 og 16, i den retsakt, der henvises til i punkt 1 i bilag X til EØS-aftalen (direktiv 2006/123/EF af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked), som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil a) idet det har opretholdt artikel 7 i Liechtensteins handelslov, hvorefter der gælder en ordning med forhåndsgodkendelse for virksomheder, der har til hensigt at etablere sig i Liechtenstein, b) idet det har opretholdt artikel 8, stk. 1, i Liechtensteins handelslov, for så vidt som der ved denne bestemmelse pålægges betingelser, der ikke er klare og utvetydige, for at meddele forhåndsgodkendelse til virksomheder, der har til hensigt at etablere sig i Liechtenstein, navnlig en forpligtelse til at have det nødvendige personale og en forpligtelse til at have et tilstrækkeligt kendskab til det tyske sprog, c) idet det ikke har sikret sig, at betingelserne i Liechtensteins handelslov for at opnå forhåndsgodkendelse ikke er en gentagelse af tilsvarende krav og kontroller, eller sådanne, der i det væsentlige er sammenlignelige med hensyn til deres formål, som tjenesteyderen allerede er underlagt i en anden EØS-stat, d) idet det ikke har sikret sig, at procedurer og formaliteter i relation til den forudgående tilladelse i henhold til Liechtensteins handelslov er tydeligt fastlagt, samt e) idet det har opretholdt artikel 21 i Liechtensteins handelslov, hvorefter virksomheder, der ønsker at udføre grænseoverskridende tjenesteydelser i Liechtenstein, på forhånd skal give meddelelse herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 120/23

DOMSTOLENS DOM

af 2. august 2016

i sag E-34/15

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2012/46/EU om ændring af direktiv 97/68/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner)

(2017/C 120/11)

I sag E-34/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 1a i kapitel XXIV i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2012/46/EU af 6. december 2012 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/68/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har vedtaget de til retsaktens gennemførelse fornødne foranstaltninger inden for den fastsatte frist, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher, og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 2. august 2016.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 1a i kapitel XXIV i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2012/46/EU af 6. december 2012 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/68/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har vedtaget de til retsaktens gennemførelse fornødne foranstaltninger inden for den fastsatte frist.