ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 467/22

DOMSTOLENS DOM

af 2. oktober 2015

i sag E-7/15

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — direktiv 2008/50/EF om luftkvaliteten og renere luft i Europa — grænseværdier for visse forurenende stoffer i luften — luftkvalitetsplan)

(2016/C 467/09)

I sag E-7/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 14c i bilag XX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa), idet landet har overskredet grænseværdierne for svovldioxid (SO2), partikler (PM10) og kvælstofdioxid (NO2) i luften i perioden 2008-2012 i forskelligt omfang i visse zoner i Norge og ikke har opfyldt forpligtelsen til at opstille en luftkvalitetsplan som omhandlet i direktivet, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer) og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson, afsagt dom den 2. oktober 2015.

Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 14c i bilag XX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa), idet det i) har overskredet grænseværdierne for svovldioxid (SO2) og partikler (PM10) i luften i perioden 2009-2012 i forskelligt omfang i zonerne NO3, NO4 og NO6 som omhandlet i artikel 3 og 5 i direktiv 1999/30/EF, nu artikel 13 direktiv 2008/50/EF, ii) har overskredet grænseværdierne for kvælstofdioxid (NO2) i luften i perioden 2010-2012 i forskelligt omfang i zonerne NO1, NO3 og NO5 som omhandlet i artikel 4 i direktiv 1999/30/EF, nu artikel 13 i direktiv 2008/50/EF og iii) ikke har opfyldt forpligtelsen til at opstille en luftkvalitetsplan som omhandlet i artikel 8, stk. 3, i direktiv 96/62/EF, nu artikel 23 i direktiv 2008/50/EF, i forskelligt omfang i zonerne NO1, NO2, NO3, NO4 og NO5.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/6

DOMSTOLENS DOM

af 10. november 2014

i sag E-9/14

Otto Kaufmann AG

(Antagelse til realitetsbehandling — udveksling af oplysninger om domme over juridiske personer — fri udveksling af tjenesteydelser — etableringsfrihed — direktiv 2004/18/EF — direktiv 2006/123/EF)

(2015/C 183/07)

I sag E-9/14, Otto Kaufmann AG, hvori Fürstliches Landgericht (Liechtenstein) i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol har anmodet EFTA-Domstolen om at fortolke EØS-retten for så vidt angår domfældelser af juridiske personer, har Domstolen, der er sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 10. november 2014. Domskonklusionen lyder således:

EØS-aftalens artikel 31 og 36 indeholder ikke et krav om en eksplicit registrering af strafferetlige domme afsagt over juridiske personer. Visse bestemmelser såsom artikel 45 i direktiv 2004/18/EF og artikel 33 i direktiv 2006/123/EF kan indeholde et krav om, at en EFTA-stat på begæring af en anden EFTA-stat skal fremsende oplysninger om domme, der vedrører juridiske personers kompetence eller faglige troværdighed. I medfør af de pågældende direktiver henhører det dog under national ret at afgøre, hvordan de relevante oplysninger skal forvaltes og behandles.
Inden for rammerne ad forordning (EØF) nr. 1768/92 kan et supplerende beskyttelsescertifikat for et veterinærlægemiddel udstedes i en medlemsstat på grundlag af en markedsføringstilladelse, der er givet i den pågældende stat efter den administrative godkendelsesprocedure, der er fastsat i afsnit III i direktiv 2001/82/EF, herunder proceduren for godkendelse under særlige omstændigheder, jf. direktivets artikel 26, stk. 3. En sådan markedsføringstilladelse udgør en gyldig tilladelse, og den kan i påkommende tilfælde også udgøre den første tilladelse til markedsføring af produktet som veterinærlægemiddel som omhandlet i artikel 3, litra b) og d), i forordning (EØF) nr. 1768/92.

Tilladelser, der er givet på grundlag af artikel 8, første afsnit, i direktiv 2001/82/EF, udgør ikke en markedsføringstilladelse som omhandlet i forordning (EØF) nr. 1768/92. Det fremgår af denne undtagelsesbestemmelse, at anvendelsen af de foranstaltninger, der er tilladt i medfør heraf, er strengt begrænset, idet den kun finder anvendelse i tilfælde af alvorlige epizootier og i mangel af egnede lægemidler, samt efter at EFTA-Tilsynsmyndigheden er blevet underrettet om de detaljerede betingelser for anvendelsen.

Bedømmelsen af spørgsmålet om, hvorvidt de »særlige undtagelser fra kravet om godkendelse« eller de »AR 16-licenser« som blev givet af henholdsvis de norske og irske myndigheder mellem 2003 og 2011, og den midlertidige markedsføringstilladelse, der blev givet af myndighederne i Det Forenede Kongerige i 2005, blev udstedt i medfør af nationale bestemmelser, hvorved artikel 8, første afsnit, eller artikel 26, stk. 3, i direktiv 2001/82/EF blev gennemført i national ret, afhænger i det væsentlige af bedømmelsen af de faktiske omstændigheder i hovedsagen, hvilket tilkommer den nationale ret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 88/12

DOMSTOLENS DOM

af 15. november 2013

i sag E-11/13

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En kontraherende parts tilsidesættelse af sine forpligtelser — Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/92/EF af 9. december 2002 om forsikringsformidling)

2014/C 88/09

I sag E-11/13, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, angående en påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 13b i bilag IX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/92/EF af 9. december 2002 om forsikringsformidling) og i henhold til artikel 7 i EØS-aftalen, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, idet Island ikke korrekt har gennemført artikel 9, stk. 1, og 2, og artikel 10 i nævnte retsakt, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer) og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson, afsagt dom den 15. november 2013.

Domskonklusionen lyder således:

1) Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 13b i bilag IX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/92/EF af 9. december 2002 om forsikringsformidling) og i henhold til artikel 7 i EØS-aftalen, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, idet Island ikke inden for den fastsatte frist korrekt har gennemført artikel 9, stk. 1, og 2, og artikel 10 i nævnte retsakt,
1.

Det følger af artikel 6 og 7 i direktiv 2003/98, at der, når der opkræves gebyrer for videreanvendelse af den offentlige sektors dokumenter, skal have været foretaget en grundig gennemgang på det tidspunkt, hvor gebyret blev fastsat. Gennemgangen skal vise, at den samlede indtægt hidrørende fra sådanne gebyrer ikke overstiger omkostningerne ved indsamling, produktion, reproduktion og formidling af dokumenter, samt en rimelig forrentning af investeringerne. Hvis de faktorer, der indgår i beregningen, er usikre, skal der i det mindste anlægges et skøn. Beregningsgrundlaget for gebyrerne skal imidlertid kun fremlægges efter anmodning. Dette gælder, uanset om gebyret er fastsat i lovgivningen, af den pågældende offentlige myndighed selv eller på anden vis.
4)

Under omstændigheder som dem, der foreligger i denne sag, skal EØS-aftalen, direktiv 92/96/EØF og direktiv 2002/83/EF fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national regel om en procedure for administrative klager, efter at der er opstået tab som følge af, at forsikringsselskabet ikke har opfyldt kravet om at give de oplysninger, der er fastsat i artikel 31, stk. 1, i direktiv 92/96/EØF og artikel 36, stk. 1, i direktiv 2002/83/EF, forudsat — for det første, at retten til at kræve erstatning for økonomisk tab af det forsikringsselskab, som ikke har opfyldt sin forpligtelse til at meddele de oplysninger, der er fastsat i bilag II til direktiv 92/96/EØF og bilag III til direktiv 2002/83/EF ikke er mindre gunstig end retten til at kræve erstatning i forbindelse med lignende nationale foranstaltninger, og — for det andet, at anvendelsen af national lovgivning ikke gør det praktisk umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt for forsikringstageren at udøve de rettigheder, direktiverne giver den pågældende. Det påhviler den nationale ret at efterprøve, hvilke af disse to betingelser der er opfyldt.
2)

Artikel 3, stk. 1, første led, litra c), i direktiv 96/71/EF, fortolket i lyset af artikel 36 i EØS-aftalen, udelukker i princippet en EØS-stat fra at kræve, at en virksomhed, som er etableret i en anden EØS-stat, og som leverer tjenesteydelser på den første stats område, skal betale sine arbejdstagere den mindsteløn, som er fastsat ved den pågældende stats nationale regler, for arbejdsopgaver, hvor overnatning uden for hjemmet er nødvendig, medmindre reglerne om et sådant yderligere vederlag forfølger et formål, som er af almen interesse, og anvendelsen af dem ikke er uforholdsmæssig. Det er de nationale myndigheder eller i givet fald domstolene i EØS-værtsstaten, der skal afgøre, om reglerne rent faktisk forfølger et formål, som er af almen interesse, og om dette sker med passende midler.
2)

Det er den nationale domstol, der skal identificere de formål, som reelt forfølges med den omhandlede lovgivning, og tage stilling til, hvorvidt målet for folkesundheden om at nedbringe brugen af tobak i befolkningen generelt kan nås ved foranstaltninger, som er mindre restriktive end et forbud mod synlig opstilling af tobaksvarer.
1)

Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar, som tilpasset EØS-aftalen ved dennes protokol 1 og artikel 7 i EØS-aftalen, idet det ikke inden for den fastsatte frist har truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre de nævnte bestemmelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 297/51

DOMSTOLENS DOM

af 3. maj 2006

i sag E-3/05

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(En kontraherende parts manglende opfyldelse af sine forpligtelser — arbejdskraftens frie bevægelighed — social sikring for vandrende arbejdstagere med familiemedlemmer, der bor i en anden EØS-stat end beskæftigelseslandet — regionalt bopælskrav for familieydelser — artikel 73 i forordning (EØF) 1408/71 — artikel 7, stk. 2, i forordning (EØF) 1612/68 — diskriminering — begrundelse baseret på ønsket om at fremme bæredygtig bosættelse)

(2006/C 297/18)

I sag E-3/05, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge — BEGÆRING om en erklæring om, at Kongeriget Norge har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 73 i den akt, der er henvist til i bilag VI til EØS-aftalen (Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne, subsidiært at Norge ved at opretholde samme krav har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 2, i den akt, der er henvist til i punkt 2 i bilag V (Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne, har EFTA-Domstolen, bestående af: Carl Baudenbacher, præsident, Henrik Bull (dommer) og Thorgeir Örlygsson (refererende dommer), den 3. maj 2006 afsagt en dom, hvis konklusion lyder som følger:

1. Kongeriget Norge frifindes.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 17/11

EFTA-Domstolens kendelse af 3. oktober 2007

(Sag E-9/04)

(2008/C 17/07)

I sag E-9/04 COSTS II,

The Bankers' and Securities Dealers' Association of Iceland mod EFTA-Tilsynsmyndigheden,

(Beregning af omkostninger)

I sag E-9/04 COSTS II, The Bankers' and Securities Dealers' Association of Iceland, repræsenteret af advokat Dr. Hans-Jörg Niemeyer, Bruxelles, Belgien, og advokat Dr. Ralf Sauer, Berlin, Tyskland, mod EFTA-Tilsynsmyndigheden, repræsenteret af direktør Niels Fenger og Bjørnar Alterskjær, afdelingen for juridiske og eksekutive anliggender, Bruxelles, Belgien — anmodning om beregning af de omkostninger, som skal betales af EFTA-Tilsynsmyndigheden, indgivet af The Bankers' and Securities Dealers' Association of Iceland i tilslutning til EFTA-Domstolens afgørelse af 7. april 2006 i sag E-9/04, The Bankers' and Securities Dealers' Association of Iceland mod EFTA-Tilsynsmyndigheden [2006 EFTA Court Report, s. 45] — har EFTA-Domstolen, sammensat af Carl Baudenbacher, præsident, Thorgeir Örlygsson, dommer, Henrik Bull, refererende dommer, og Skúli Magnússon, justitssekretær, den 3. oktober 2007 afsagt følgende kendelse:

Det samlede beløb, som EFTA-Tilsynsmyndigheden skal betale til The Bankers' and Securities Dealers' Association of Iceland, fastsættes til 145 934,50 EUR.
Domstolens dom

af 22. februar 2002

i sag E-2/01: Dr. Franz Martin Pucher

Etableringsret - Bopælskrav til mindst ét bestyrelsesmedlem i et selskab med sæde i den pågældende stat

(2002/C 115/06)

I sag E-2/01: anmodning forelagt domstolen af Verwaltungsbeschwerdeinstanz des Fürstentums Liechtenstein (/Forvaltningsdomstolen i Fyrstendømmet Liechtenstein) i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol med henblik på en rådgivende udtalelse i den verserende appelsag, Dr. Franz Martin Pucher mod regeringen i Fyrstendømmet Liechtenstein, om fortolkning af EØS-aftalens artikel 4, 31 og 33 har domstolen sammensat af formanden Thór Vilhjálmsson og dommerne Carl Baudenbacher og Per Tresselt (refererende dommer) afgivet en rådgivende udtalelse af 22. februar 2002 med følgende konklusion:

1) En bestemmelse i national ret i en EØS-stat som f.eks. den, der er omtvistet i hovedsagen, i henhold til hvilken mindst ét medlem af bestyrelsen i et selskab med sæde i den pågældende stat, som har beføjelse til at forvalte og repræsentere dette selskab, må have fast bopæl i den pågældende stat, udgør en begrænsning af etableringsretten i medfør af EØS-aftalens artikel 31.

2) En sådan national bestemmelse kan ikke begrundes ud fra hensynet til den offentlige orden og/eller den offentlige sikkerhed.
Domstolens dom

af 5. april 2001

i sag E-3/00: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

En kontraherende parts tilsidesættelse af sine forpligtelser - Tilsætning af jern og vitaminer til levnedsmidler - Beskyttelse af den offentlige sundhed - Forsigtighedsprincippet

(2001/C 164/05)

I sag E-3/00: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge - angående en påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 11 ved at anvende national lovgivning til at forbyde import og markedsføring i Norge af cornflakes, som er tilsat 1 mg thiamin, 1 mg riboflavin, 10 mg niacin og 7 mg jern pr. 100 g, og som lovligt er fremstillet og markedsført i andre EØS-lande, har domstolen, sammensat af: formanden Thór Vilhjálmsson og dommerne Carl Baudenbacher (refererende dommer) og Per Tresselt, afsagt dom af 5. april 2001 med følgende konklusion:

1. Kongeriget Norge har på det omhandlede tidspunkt, dvs. den 14. januar 2000, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 11 ved at anvende national lovgivning til at forbyde import og markedsføring i Norge af cornflakes, som er tilsat 1 mg thiamin, 1 mg riboflavin, 10 mg niacin og 7 mg jern pr. 100 g, og som lovligt er fremstillet og markedsført i andre EØS-lande.

2. Kongeriget Norge betaler sagens omkostninger.
RÅDGIVENDE UDTALELSE FRA DOMSTOLEN af 10. december 1998 i sag E-3/98 (anmodning fra Fyrstendømmet Liechtensteins forvaltningsdomstol om en rådgivende udtalelse i sagen Herbert Rainford-Towning (1) (Etableringsret - bopælspligt for et selskabs administrerende direktør) (Autentisk på engelsk og tysk i henhold til artikel 27, stk. 5, i procesreglementet) (1999/C 62/13)

I sag E-3/98, anmodning fra Verwaltungsbeschwerdeinstanz des Fürstentums Liechtenstein (Fyrstendømmet Liechtensteins forvaltningsdomstol) til Domstolen i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol om en rådgivende udtalelse i den for nævnte ret verserende sag vedrørende Herbert Rainford-Towning om fortolkningen af artikel 31 ff. og 112 i EØS-aftalen og protokol 15 i EØS-aftalen, har Domstolen, sammensat af præsident Bjørn Haug (refererende dommer), dommerne Thór Vilhjálmsson og Carl Baudenbacher samt justitssekretær Gunnar Selvik den 10. december 1998 afgivet en rådgivende udtalelse, hvis konklusion lyder som følger:

1. En national bestemmelse som den, der blev behandlet i domsforhandlingen, og som kræver, at en administrerende direktør i en juridisk person skal være bosat i den pågældende stat, udgør indirekte forskelsbehandling i strid med EØS-aftalens artikel 31.

2. En national bestemmelse som den, der blev behandlet i domsforhandlingen, og som kræver, at en administrerende direktør i en juridisk person skal være bosat i den pågældende stat, kan ikke begrundes med EØS-aftalens protokol 15, dens artikel 112 eller EØS-Rådets erklæring om fri bevægelighed for personer (EFT L 86 af 20.4.1995, s. 80).

3. En national bestemmelse som den, der blev behandlet i domsforhandlingen, og som kræver, at en administrerende direktør i en juridisk person skal være bosat i den pågældende stat, kan ikke begrundes ud fra hensynet til offentlig politik i henhold til EØS-aftalens artikel 33.

(1) EFT C 331 af 29.10.1998, s. 24.
DOM af 19. juni 1998 i sag E-10/97: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge (En kontraherende parts manglende opfyldelse af forpligtelser - sundhedsbeskyttelse af arbejdere, der er udsat for påvirkning fra vinylchloridmonomer - Rådets direktiv 78/610/EØF) (98/C 275/05)

I sag E-10/97: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge - påstand om, at det fastslås, at Norge, ved ikke inden for den fastsatte tidsfrist at have indført de nationale bestemmelser, som er nødvendige for at overholde den retsakt, der henvises til i punkt 2 i bilag XVIII til EØS-aftalen, nemlig Rådets direktiv 78/610/EØF af 29. juni 1978 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om sundhedsbeskyttelse af arbejdstagere, der er udsat for påvirkning fra vinylchloridmonomer, tilpasset ved protokol 1 til EØS-aftalen, ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen - har Domstolen, sammensat af præsident Bjørn Haug og dommerne Thór Vilhjálmsson og Carl Baudenbacher (refererende dommer), den 19. juni 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder som følger:

1. Ved ikke at indføre de nødvendige nationale bestemmelser til gennemførelse af den retsakt, som der henvises til i punkt 2 i bilag XVIII til EØS-aftalen (Rådets direktiv 78/610/EØF af 29. juni 1978 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om sundhedsbeskyttelse af arbejdstagere, der er udsat for påvirkning fra vinylchloridmonomer), tilpasset ved protokol 1 til EØS-aftalen, har Kongeriget Norge ikke opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen.

2. Kongeriget Norge pålægges at betale
RÅDGIVENDE UDTALELSE FRA DOMSTOLEN 19. december 1996 (1*) (Rådets direktiv 77/187/EØF - overførsel af en virksomhed) (97/C 90/07)

DOMSTOLEN

I sag E-2/96 vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Inderøy herredsrett ved kendelse af 11. marts 1996, afgiver følgende rådgivende udtalelse:

1. Artikel 1, stk. 1, i den retsakt, der henvises til under punkt 23 i bilag XVIII til EØS-aftalen (Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter), skal fortolkes således, at fraværet af et direkte kontraktforhold mellem overdrageren og erhververen ikke udelukker, at direktivet finder anvendelse, hvis andre elementer fører til en vurdering af, at transaktionen udgør en overførsel i direktivets forstand.

2. Om erhververen overtager bygninger eller løsøre fra overdrageren er et element, der må tages hensyn til ved den samlede vurdering af situationen, der skal foretages af den nationale ret. Det forhold, at der ikke overføres bygninger eller løsøre, udelukker ikke i sig selv, at direktivet finder anvendelse, hvis andre elementer fører til en vurdering af, at transaktionen udgør en overførsel i direktivets forstand.

3. Om erhververen ansætter nogle af overdragerens ansatte er et element, der må tages hensyn til ved den nationale domstols samlede vurdering af situationen.

4. Det forhold, at en kontrakt om levering af tjenesteydelser tildeles efter udbudsprocedurer, som ikke følger af EØS-reglerne, udelukker ikke, at direktivet finder anvendelse, Det er heller ikke afgørende for, om direktivet finder anvendelse, at leveringen af tjenesteydelsen er tidsbegrænset.

Bjørn HAUG Thór VILHJALMSSON Carl BAUDENBACHER

Afsagt i offentligt retstnøde i Luxembourg, den 19. december 1996.

Per CHRISTIANSEN

Justitssekretær Bjørn HAUG

Præsident

(1*) Sprog for anmodningen om en rådgivende udtalelse: norsk.
EFTA-DOMSTOLENS SAMMENSÆTNING (95/C 312/12)

1. Domstolens sammensætning

Efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af Den Europæiske Union sluttede embedsperioden for de dommere, som disse lande havde udnævnt, den 30. juni 1995 i henhold til aftalen om overgangsordninger for en periode efter enkelte EFTA-landes tiltrædelse af Den Europæiske Union.

EØS-aftalen trådte for fyrstendømmet Liechtensteins vedkommende i kraft den 1. maj 1995. Efter indstilling fra Liechtensteins regering blev Carl Baudenbacher udnævnt til dommer ved EFTA-Domstolen efter fælles overenskomst mellem de tre kontraherende parter til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (tilsyns- og domstolsaftalen) for perioden fra den 6. september 1995 til den 5. september 2001. Ved et offentligt retsmøde i EFTA-Domstolen den 6. september 1995 aflagde Carl Baudenbacher ed i overensstemmelse med artikel 2 i protokol 5 til tilsyns- og domstolsaftalen.

2. Valg af Domstolens præsident

Efter udnævnelsen af den nye dommer ved EFTA-Domstolen fratrådte Bjørn Haug sin stilling som præsident for at gøre det muligt for alle de tre dommere at deltage i valget. Derefter blev Bjørn Haug den 6. september 1995 valgt til præsident for EFTA-Domstolen i henhold til artikel 30 i tilsyns- og domstolsaftalen for perioden fra den 6. september 1995 til den 31. december 1996.

3. Udnævnelse af EFTA-Domstolens justitssekretær

Per Christiansen blev udnævnt til EFTA-Domstolens justitssekretær i henhold til artikel 9 i protokol 5 til tilsyns- og domstolsaftalen for perioden fra den 1. september 1995 til den 31. august 1998 som efterfølger for Karin Hökborg. Ved et offentligt møde i EFTA-Domstolen den 6. september 1995 aflagde Per Christiansen ed i overensstemmelse med artikel 10 i protokol 5 til tilsyns- og
C 306/39

Farlige stoffer — liste over afgørelser om godkendelse, der er truffet af EØS/EFTA-staterne i henhold til artikel 64, stk. 8, i forordning (EF) NR. 1907/2006 (REACH) i anden halvdel af 2021

(2022/C 306/07)

Underudvalg I for frie varebevægelser

(EØS-relevant tekst)

Under henvisning til Det Blandede EØS-Udvalgs afgørelse nr. 25/2008 af 14. marts 2008 opfordres Det Blandede EØS-Udvalg til på sit møde den 18. marts 2022 at notere sig følgende lister over afgørelser om godkendelse truffet i perioden 1. juli-31. december 2021 på grundlag af artikel 64, stk. 8, i forordning (EF) nr. 1907/2006 (REACH):