ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING nr. 32/94/KOL af 29. april 1994 om EFTA-staters eller -regioners status med hensyn til Newcastle disease

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN HAR -

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, tilpasset ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 17 og protokol 1, stk. 4, litra d),

under henvisning til den i kapitel I, punkt 4, i bilag I til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde omhandlede retsakt om dyresundhedsmæssige betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med fjerkræ og rugeæg samt for indførsel heraf fra tredjelande (Rådets direktiv 90/539/EØF, i det følgende benævnt »fjerkræretsakten«), særlig artikel 12, stk. 2,

under henvisning til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, tilpasset ved protokollen om tilpasning af aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, særlig artikel 5, stk. 2, litra d), og protokol 1, artikel 1, litra e), og

ud fra følgende betragtninger:

Som meddelt i skrivelse af 28. december 1993 og skrivelse af 14. december 1993 mener henholdsvis Finland og Sverige at opfylde kravene i artikel 12, stk. 2, i fjerkræretsakten;

der er ikke afsløret nye udbrud af Newcastle disease i Finland og Sverige, og vaccination mod Newcastle disease har været forbudt i over et år;

i Finland og Sverige er avlsflokkene blevet overvåget i mindst et år for forekomst af Newcastle disease;

i Finland og Sverige holder bedrifterne ikke fjerkræ, som er vaccineret mod Newcastle disease -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

1. De i bilaget anførte EFTA-stater eller -regioner opfylder kravene i artikel 12, stk. 2, i den i kapitel I, punkt 4, i bilag I til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde omhandlede retsakt om dyresundhedsmæssige betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med fjerkræ og rugeæg samt for indførsel heraf fra tredjelande (Rådets direktiv 90/539/EØF).

2. Denne beslutning træder i kraft den 1. juli 1994.

3. Denne beslutning er rettet til EFTA-staterne.

4. Kun den engelske udgave af denne beslutning er autentisk.

Udfærdiget i Bruxelles, den 29. april 1994.

På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

Pekka SÄILÄ

Medlem af kollegiet

BILAG

Regioner, der opfylder kravene i artikel 12, stk. 2, i fjerkræretsakten

Finland: Alle regioner.

Sverige: Alle regioner.
»3)

Alle Gable Insurance AG's fordringshavere opfordres til inden senest den 1. september 2018 med angivelse af retsgrundlaget for fordringen og dens ønskede stilling i konkursordenen (massekrav, 1.-4. klasse) at anmelde deres fordringer til kurator med oplysning om fordringens størrelse, herunder om der også gøres krav på renter, og medsende dokumentation for deres fordringer. Fordringshavere, som anmelder fordringer efter udløbet af denne frist, må bære de dermed forbundne yderligere omkostninger og kan ikke længere anfægte tidligere prøvede fordringer.
E1994X1222(01)

Offentliggørelse af medlemsstaternes afgørelse om at udstede eller tilbagekalde licenser i henhold til artikel 13, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 2407/92 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber



EF-Tidende nr. C 366 af 22/12/1994 s. 0006 - 0008
1.

Påvirkes en ordregivende myndigheds mulighed for at påberåbe sig undtagelsen i EØS-aftalens artikel 32, sammenholdt med artikel 39, af: a) om de pågældende tjenesteydelser tidligere har været genstand for offentlige tjenesteydelseskontrakter mellem den ordregivende myndighed og både nonprofitorganisationer og andre (ikke almennyttige) leverandører? b) om andre offentlige ordregivende myndigheder i samme stat vælger stadig at indgå kontrakter om tilsvarende tjenesteydelser med både nonprofitorganisationer og andre (ikke almennyttige) leverandører? c) om beføjelsen til at træffe beslutninger om tvangsbehandling af personer, der ikke har retsevne til at give samtykke, og som modsætter sig denne behandling, ikke er direkte overladt til den ordregivende offentlige myndigheds kontrahent, men derimod til det sundhedspersonale, der arbejder for kontrahenten?
Anmodning om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen indgivet af Norges Høyesterett den 27. marts 2020 i sagen Anniken Jenny Lindberg mod den norske regering

(Sag E-3/20)

(2020/C 275/02)

Norges Høyesterett (den øverste retsinstans i Norge) har ved skrivelse af 27. marts 2020, som indgik til EFTA-Domstolen den 14. april 2020, anmodet om en rådgivende udtalelse om nedenstående spørgsmål i sagen Anniken Jenny Lindberg mod den norske regering:

Artikel 21 i direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer

1. Skal artikel 21, stk. 1, i direktivet om erhvervsmæssige kvalifikationer fortolkes således, at værtsstaten i hvert enkelt tilfælde kan kræve, at ansøgeren fremlægger både de relevante »uddannelsesbeviser«, der er anført i direktivets bilag V, punkt 5.3.2, søjle 2, og de »certifikater«, som værtsstaten eventuelt har anført i søjle 4 for det pågældende erhverv, eller skal udtrykket »i givet fald« fortolkes således, at det er værtsstaten, der skal afgøre, om den i givet fald kræver de anførte certifikater forelagt i en given sag? Hvis udtrykket »i givet fald« skal fortolkes således, at det er værtsstaten, der skal afgøre, om den i givet fald kræver de anførte certifikater forelagt i en given sag:

2. Hvad er den retlige vurdering, og hvilke faktorer vil være juridisk relevante ved afgørelsen af, om anførte certifikater »i givet fald« kan kræves forelagt?

3. Har det nogen betydning, hvis uddannelsesbeviset alene dokumenterer uddannelse, som anses for at opfylde de i direktivets artikel 34, stk. 2, fastsatte mindstekrav, og det certifikat, der ikke kan forelægges, vedrører postgraduat praktik?

Rettigheder i henhold til EØS-aftalens hoveddel

1. Er værtsstaten forpligtet til at behandle ansøgningen om anerkendelse i henhold til EØS-aftalens artikel 28 og 31, hvis en ansøger med en uddannelse fra en medlemsstat, der har harmoniserede mindstekrav til uddannelser for et erhverv, ikke opfylder betingelserne for anerkendelse i henhold til artikel 21 eller artikel 10 i direktivet om erhvervsmæssige kvalifikationer? Hvis ja:

2. Hvad er den retlige vurdering, og hvad er de juridisk relevante faktorer i forbindelse med afgørelsen af, om en sådan ansøger kan aflede yderligere rettigheder i henhold til EØS-aftalens artikel 28 eller 31?

3. Hvilken betydning har den omstændighed, at en ansøger ikke har et certifikat for postgraduat praktik, som anført af hjemstaten i direktivet om erhvervsmæssige kvalifikationer, bilag V, punkt 5.3.2, søjle 4, hvis værtsstaten ikke kræver postgraduat praksis for ansøgere, som er uddannet i værtsstaten, og den uddannelse, som ansøgeren har afsluttet, anses for at svare til den uddannelse, der tilbydes i værtsstaten?
(4)

Hvis det er tilfældet, kan begrænsningen i så fald berettiges med den begrundelse, at: — ophold i den kompetente stat giver den arbejdsløse større incitament til og mulighed for at søge og finde beskæftigelse? — ophold i den kompetente stat sikrer, at den arbejdsløse står til rådighed for arbejdsformidlingen, således at denne kan føre tilsyn med, om den arbejdsløse opfylder betingelserne for at modtage arbejdsløshedsunderstøttelse? — ophold i den kompetente stat giver arbejdsformidlingen bedre muligheder for at vurdere, om der følges op på den arbejdsløses situation på en hensigtsmæssig måde? — kravet om ophold sikrer den økonomiske ligevægt i den sociale sikringsordning?
—

Tilsynsmyndigheden vedtog den anfægtede beslutning den 10. juli 2019 baseret på artikel 4, stk. 2, i tilsyns- og domstolsaftalen, efter at have konkluderet, at Norsk Helsenett SF og det norske direktorat for e-sundhed ikke kan anses for »virksomheder«, der tilvejebringer e-sundhedsløsninger til den norske sundhedssektor
1.

Det fastslås, at Island har undladt at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er nævnt i punkt 7d, 7f og 7j i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) nr. 524/2013 af 21. maj 2013 om onlinetvistbilæggelse i forbindelse med tvister på forbrugerområdet og om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og direktiv 2009/22/EF (forordning om OTB på forbrugerområdet)), som tilpasset ved protokol 1 til EØS-aftalen, i sin retsorden, således som det kræves efter aftalens artikel 7.
1.

Det fastslås, at Island har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger til at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 6f i kapitel VIII i bilag II til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/29/EU om harmonisering af medlemsstaternes love om tilgængeliggørelse af simple trykbeholdere på markedet), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, i sin interne retsorden, eller under alle omstændigheder har undladt at underrette EFTA-Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, der er truffet for at gennemføre nævnte retsakt, hvilket kræves efter artikel 7 i EØS-aftalen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 123/8

Anmodning om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen indgivet af Borgarting lagmannsrett den 27. september 2016 i sagen Yara International ASA mod den norske regering, ved finansministeriet

(Sag E-15/16)

(2017/C 123/09)

Borgarting lagmannsrett har ved skrivelse af 27. september 2016, der indgik til EFTA-Domstolens justitskontor 4. oktober 2016, anmodet EFTA-Domstolen om en rådgivende udtalelse om nedenstående spørgsmål i sagen Yara International ASA mod den norske regering ved finansministeriet:

Er det foreneligt med artikel 31 og 34 i EØS-aftalen, at nationale bestemmelser om interne koncernbidrag, såsom bestemmelserne i den norske skattelov — hvorefter bidraget nedsætter overdragerens skattepligtige indkomst, og dette bidrag indgår i modtagerens skattepligtige indkomst, uanset om modtageren har skattemæssigt underskud eller overskud — indeholder den betingelse, at såvel overdrageren som modtageren er skattepligtige i den relevante EØS-stat, eller skal EØS-reglerne fortolkes således, at der under visse omstændigheder skal indrømmes en undtagelse fra kravet om skattepligt i Riget?
2.

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, opstår spørgsmålet om, hvorvidt det er foreneligt med bestemmelserne i Rådets direktiv 89/662/EØF, at en medlemsstat i EØS-aftalen fastsætter regler om, at en importør af rå kødprodukter skal ansøge om en særlig tilladelse, inden produkterne importeres, og kræver, at der med henblik herpå fremlægges en importangivelse, oplysninger om oprindelses- og produktionslandet, produkttypen og producenten samt de krævede certifikater, herunder dokumentation for, at produkterne har været opbevaret frosset i en bestemt periode forud for toldbehandlingen.
1.

Medfører den omstændighed, at debitorinstitutionen i medfør af artikel 87, stk. 2, andet punktum, i forordning (EF) nr. 987/2009 skal være bundet af de konstateringer, som opholds- eller bopælsstedets institution har foretaget, at debitorinstitutionen er afskåret fra at anfægte disse konstateringer — og dermed de oplysninger, der er angivet i den lægeerklæring, der er gengivet i blanket E 213 — under sagen?
1.

Det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 21au i kapitel III i bilag XX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/126/EF af 21. oktober 2009 om fase II-genvinding af benzindampe ved benzinpåfyldning af motorkøretøjer på servicestationer) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt.
—

EFTA-Tilsynsmyndigheden gør gældende, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 40 og EØS-aftalens artikel 7 ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre retsakten, eller ved ikke at have underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden herom.
1.

Det fastslås, at Island ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget og/eller underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 6 i kapitel IV i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/125/EF af 21. oktober 2009 om rammerne for fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af energirelaterede produkter), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 7.
—

EFTA-Tilsynsmyndigheden har gjort gældende, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 2 og EØS-aftalens artikel 7 ved ikke inden for den fastsatte frist at vedtage de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre direktivet, eller ved ikke at underrette Tilsynsmyndigheden herom.
1)

Det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 7b i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/122/EF af 14. januar 2009 om beskyttelse af forbrugerne i forbindelse med visse aspekter ved timeshareaftaler, aftaler om længerevarende ferieprodukter, videresalgs- og bytteaftaler), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til artikel 7 i EØS-aftalen, idet det ikke i) inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, eller ii) ikke har underrettet Tilsynsmyndigheden herom.
2.

Gælder der et krav efter EØS- eller EU-lovgivningen om, at den myndighed, der agter at tildele en bevilling, på det tidspunkt hvor den offentliggør udbudsbekendtgørelsen, skal angive, hvordan den har til hensigt at supplere — og detaljeret specificere — de krav, der er fastsat i akten og i forordningen?
1)

Det fastslås, at Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 16a i kapitel II i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2010/48/EU af 5. juli 2010 om tilpasning til den tekniske udvikling af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/40/EF om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil), som tilpasset til aftalen ved protokol nr. 1 hertil (begge med undtagelse af punkt 3 i bilag II til direktivet om synsrapporter, som gælder fra 31. december 2013), og artikel 7 i EØS-aftalen ved ikke at have i) vedtaget eller ii) underrettet Tilsynsmyndigheden om alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre retsakten inden for den fastsatte frist.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 29/5

Anmodning indgivet af Héraðsdómur Reykjavíkur den 14. september 2012 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Yngvi Harðarson mod Askar Capital hf.

(Sag E-10/12)

2013/C 29/06

Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavik herredsret) har ved brev af 14. september 2012, som indgik til EFTA-Domstolens justitskontor den 14. september 2012, anmodet om en rådgivende udtalelse i sagen Yngvi Harðarson mod Askar Capital hf. om følgende spørgsmål:

Skal Rådets direktiv 91/533/EØF af 14. oktober 1991 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet fortolkes sådan, at erstatningen til en arbejdstager i tilfælde af konkursbehandling eller en tilsvarende spaltning af et aktieselskab skal vurderes på grundlag af en skriftlig arbejdskontrakt, hvis arbejdstageren ikke har fået skriftlig meddelelse om de midlertidige eller permanente ændringer, som måtte være foretaget i væsentlige elementer i arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet mellem parterne, inden for de frister, som er fastsat i direktivets artikel 5?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 176/9

Anmodning om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen indgivet af Statens helsepersonellnemnd og dateret den 25. januar 2011 i tilfælde af en appelsag anlagt af A

(Sag E-1/11)

2011/C 176/06

Statens helsepersonellnemnd (det norske klagenævn for sundhedspersonale) har ved skrivelse af 25. januar 2011, som indgik til EFTA-Domstolens justitskontor den 31. januar 2011, anmodet EFTA-Domstolen om en rådgivende udtalelse om følgende spørgsmål i tilfælde af en appelsag anlagt af A:

Giver direktiv 2005/36/EF eller anden EØS-lovgivning de nationale myndigheder mulighed for at anvende nationale regler, der giver ret til at nægte ansøgere med utilstrækkelige erhvervsmæssige kvalifikationer, en vandrende ansøger fra en anden medlemsstat, som formelt opfylder kravene i direktiv 2005/36/EF for at opnå gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (tilladelse til at virke som læge uden begrænsninger), tilladelse eller kun delvis tilladelse til at virke som læge, når ansøgerens erhvervserfaring i Norge har vist, at denne ikke har tilstrækkelige erhvervsmæssige kvalifikationer?
—

Sagsøger fremfører endvidere: — at, hvis Domstolen når frem til den afgørelse, at Liechtensteins skatteforanstaltninger indebærer statsstøtte, begik EFTA-Tilsynsmyndigheden en fejl, da den krævede den påståede støtte tilbagebetalt fra 6. november 2001, og — at EFTA-Tilsynsmyndigheden ikke afgav en fyldestgørende begrundelse på væsentlige punkter i sin vurdering som krævet i artikel 16 i tilsyns- og domstolsaftalen.
1)

Er det foreneligt med bestemmelserne i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet og Rådets direktiv 92/57/EØF af 24. juni 1992 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på midlertidige eller mobile byggepladser (ottende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), at en arbejdstager holdes ansvarlig for tab, der er lidt som følge af en arbejdsulykke på grund af egen skyld, når det kan fastslås, at arbejdsgiveren ikke af sig selv har overholdt bestemmelser om sikkerhed og arbejdsmiljø?
1)

Fyrstendømmet Liechtenstein har ved inden for den foreskrevne frist ikke at have vedtaget eller underrettet Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er nævnt i pkt. 10e i bilag XXII til Aftalen om Det Europæiske (direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar), som tilpasset EØS-aftalen ved Protokol 1 hertil, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19 i ovennævnte retsakt og EØS-aftalens artikel 7 og,
—

EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 39/07/KOL af 27. februar 2007 fastslog, at det omtvistede system ikke indebar statsstøtte, under henvisning til at en børnehave for det første ikke kan betragtes som en virksomhed, og at foranstaltningen for det andet ikke påvirker samhandelen på tværs af grænserne. Hvis der var tale om støtte, mente EFTA-Tilsynsmyndigheden desuden, at den ville være forenelig med EØS-aftalen i henhold til aftalens artikel 59, stk. 2.
—

Ifølge lov nr. 16 af 14. december 1917 (»Lov om erhvervstilladelser«), er en koncession om brug af vandfald og vandkraftinstallationer tidsubegrænset for virksomheder, der for mindst to tredjedeles vedkommende ejes af den norske stat, amter eller kommuner, men tidsbegrænset for alle andre, herunder alle virksomheder, hvor ejere fra andre EØS-lande, alene eller sammen med private ejere fra Norge besidder mere end en tredjedel af aktiekapitalen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/70

Sag anlagt den 31. august 2004 af Fesil ASA og Finnfjord Smelteverk AS mod EFTA-Tilsynsmyndigheden

(Sag E-5/04)

(2004/C 319/12)

Den 31. august 2004 anlagde Fesil ASA og Finnfjord Smelteverk AS, repræsenteret ved Jan Magne Langseth, advokat, Advokatfirmaet Schjødt AS, Dronning Mauds gt. 11, P.b. 2444 Solli, N-0201 Oslo, sag an mod EFTA-Tilsynsmyndigheden ved EFTA-Domstolen.

Sagsøger nedlægger påstand om, at Domstolen skal

1. annullere EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse 148/04/COL af 30. juni 2004 og

2. pålægge EFTA-Tilsynsmyndigheden at betale sagsomkostningerne.

Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde

— EFTA-Tilsynsmyndigheden konkluderer i sin afgørelse 148/04/COL (»afgørelsen«), at den norske foranstaltning, som fritager fremstillings- og mineindustrien fra elafgifter, udgør statsstøtte, og at den fra 1. januar 2002 udgør en ny støtte.

— I afgørelsen konkluderer EFTA-Tilsynsmyndigheden, at de omtalte foranstaltninger er uforenelige med EØS-aftalen, og at den uforenelige støtte skal tilbagebetales af støttemodtagerne.

— EFTA-Tilsynsmyndigheden har ikke tolket artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen korrekt.

— EFTA-Tilsynsmyndigheden overskrider sine beføjelser i henhold til EØS-aftalen ved ikke at anvende artikel 61, stk. 3, og miljøretningslinjerne korrekt.
Forelagt EFTA-Domstolen til rådgivende udtalelse af Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavik byret) ved byrettens afgørelse af 6. april 2001 i sag Karl K. Karlsson hf. mod Republikken Island

(Sag E-4/01)

(2001/C 242/09)

Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavik byret) har sendt en anmodning til EFTA-Domstolen, modtaget af Domstolen den 12. april 2001, om en rådgivende udtalelse i sagen Karl K. Karlsson hf. mod Republikken Island vedrørende følgende spørgsmål:

1. Skal bestemmelserne i EØS-aftalen, navnlig artikel 11 og 16, fortolkes således, at Island var forpligtet til at afskaffe det statslige monopol på import og engrosdistribution af alkoholiske drikkevarer fra aftalens ikrafttræden den 1. januar 1994?

2. Hvis der svares bekræftende på spørgsmål 1, er Island da erstatningspligtig over for den juridiske person, som på tidpunktet for aftalens ikrafttræden var eneagent for en særlig type alkoholiske drikkevarer for så vidt angår det økonomiske tab, denne led, fordi import og engrosdistribution af alkoholiske drikkevarer først blev tilladt næsten to år efter EØS-aftalens ikrafttræden, under forudsætning af at betingelserne for erstatningsansvar i henhold til EFTA-Domstolens og EF-Domstolens retspraksis er opfyldt?

3. Hvis der svares bekræftende på spørgsmål 1 og 2, er betingelserne for erstatningsansvar i henhold til ovennævnte domstoles retspraksis da opfyldt?
Sag anlagt den 10. april 2000 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(Sag E-3/00)

(2000/C 165/07)

Den 10. april 2000 anlagde EFTA-Tilsynsmyndigheden, repræsenteret af Peter Dyrberg som partsrepræsentant (EFTA-Tilsynsmyndigheden, Rue de Trèves/Trierstraat 74, B-1040 Bruxelles/Brussel), sag mod Kongeriget Norge ved EFTA-Domstolen.

Sagsøgeren nedlægger påstand om, at Domstolen:

1) skal erklære, at Kongeriget Norge har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 11 ved at anvende sin lovgivning til at forbyde indførsel og salg i Norge af cornflakes, beriget pr. 100 g med 1 mg thiamin, 1 mg riboflavin, 10 mg niacion og 7 mg jern, som lovligt fremstilles og sælges i de øvrige EØS-stater

2) pålægger Kongeriget Norge at betale sagsomkostningerne.

Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:

- Artikel 11 i EØS-aftalen forbyder kvantitative indførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virking, medmindre sådanne foranstaltninger er berettigede i henhold til EØS-aftalens artikel 13.

- Ved at nægte en ansøgning om tilladelse til at importere cornflakes beriget pr. 100 g med 1 mg thiamin, 1 mg riboflavin, 10 mg niacin og 7 mg jern har Norge ifølge ansøgeren undladt at overholde EØS-aftalens artikel 11.

- Sagsøgeren erkender, at dette forbud ikke kan begrundes med henvisning til EØS-aftalens artikel 13 om hensynet til folkesundheden, da der ikke er dokumentation for, at det berigede produkt indebærer en sundhedsmæssig risiko.