ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning fra Borgarting Lagmannsrett om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Norges regering, Social- og Sundhedsministeriet, mod Astra Norge AS; Borgarting Lagmannsretts beslutning af 13. februar 1998 (Sag E-1/98) (98/C 263/09)

Borgarting Lagmannsrett, Norge, har ved sin beslutning af 13. februar 1998, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 19. februar 1998, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Norges regering, Social- og Sundhedsministeriet, mod Astra Norge AS om følgende spørgsmål:

1. Er der tale om foranstaltninger med virkninger svarende til de i artikel 11 i EØS-aftalen forbudte indførselsrestriktioner, uden at disse er begrundet i hensynet til beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret ifølge artikel 13 i EØS-aftalen, hvis et sammendrag af den produktbeskrivelse, som er godkendt eller udformet af den kompetente myndighed for lægemidler i overensstemmelse med Rådets direktiv 65/65/EØF, som ændret ved blandt andet artikel 4, nr. 9, i Rådets direktiv 83/570/EØF, er beskyttet af den nationale lovgivning om copyright i importørens (den direkte importørs) hjemland, med det resultat at myndigheden for lægemidler ikke kan tildele, give sin accept af eller udforme samme produktbeskrivelse for et produkt, som er importeret ved parallelimport, uden den direkte importørs samtykke?

2. Tillader direktiv 65/65/EØF, som ændret, især artikel 4, litra a), og 5, at national lovgivning beskytter copyright for en sammenfattende produktbeskrivelse, som er godkendt eller udfærdiget af den kompetente myndighed for lægemidler på den måde og med de konsekvenser, som er beskrevet i spørgsmål
Anmodning om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen, indgivet ved Høyesteretts Kjæremålsutvalgs beslutning af 16. september 1997 i sagen European Navigation Inc. mod Star Forsikring AS (u.o.a.) (Sag E-5/97) (97/C 376/13)

Det er til EFTA-Domstolen ved beslutning af 16. september 1997 fra Høyesteretts Kjæremålsutvalg i Norge indgivet en anmodning, modtaget af EFTA-Domstolens registratur den 19. september 1997, om en rådgivende udtalelse i sagen European Navigation Inc. mod Star Forsikring AS (u.o.a.) om følgende spørgsmål:

1) Er det uforeneligt med artikel 4 i EØS-aftalen, at nationale procedureregler bemyndiger en norsk domstol til på en sagsøgts anmodning at bestemme, at en virksomhed med forretningssted (domicil) i et andet EØS-land end Norge skal stille sikkerhed for sagsomkostninger, når det indstævner et selskab med forretningssted (domicil) i Norge, når sådan sikkerhedsstillelse ikke kan kræves af juridiske personer med forretningssted (domicil) i Norge?

2) Hvis et sådant krav som udgangspunkt ikke er foreneligt med EØS-aftalen, kan artikel 4 i aftalen så ikke desto mindre fortolkes sådan, at et krav om sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger kan være berettiget (proportionalt) på baggrund af lovens tilsigtede formål og saglige
Anmodning fra Gulating lagmannsrett om en rådgivende udtalelse i sagen Eilert Eidesund mod Stavanger Catering A/S, Gulating lagmannsretts beslutning af 27. november 1995 (Sag E-2/95) (96/C 149/08)

Gulating lagmannsrett (landsretten i Gulating) har ved sin beslutning af 27. november 1995, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 4. december 1995, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Eilert Eidesund mod Stavanger Catering A/S om følgende spørgsmål:

1. Falder ophævelsen af en cateringkontrakt med ét selskab og indgåelsen af en ny cateringkontrakt med et andet selskab ind under Rådets direktiv 77/187/EØF, når kontrakten ikke indeholder bestemmelser om, at udstyret og/eller de ansatte også overtages?

2. Gør det nogen forskel for besvarelsen af spørgsmål nr. 1, hvis det nye cateringselskab overtager de ansatte og lageret?

3. Gør det nogen forskel for besvarelsen af spørgsmål nr. 1, hvis kontrakten falder ind under Rådets direktiv 77/62/EØF, 80/767/EØF og 88/295/EØF om tildeling af kontrakter om offentlige indkøb?

4. Omfatter rettighederne i henhold til artikel 3, stk. 1 og 2, også retten til at opretholde forsikringsordninger, herunder pensionsordninger, som den ansatte havde hos den arbejdsgiver, hvis kontrakt er blevet ophævet, hos den nye arbejdsgiver?

5. Vil spørgsmål nr. 1 blive besvaret anderledes i sager, hvor:

a) de ansatte i det oprindelige cateringselskab ansøger om stillinger i det nye cateringselskab på den normale måde og efter en udvælgelsesprocedure bliver ansat i dette selskab, og

b) der findes en aftale mellem det nye cateringselskab og det gamle cateringselskab eller mellem ordregiveren og det nye cateringselskab om, at de ansatte også skal overtages?
Sag anlagt den 28. april 1994 af Scottish Salmon Growers Association Limited (SSGA) mod EFTA-Tilsynsmyndigheden (Sag E-2/94) (94/C 199/09)

Den 28. april 1994 anlagde Scottish Salmon Growers Association Limited (SSGA) med hjemsted i Perth, Scotland, ved barrister Alastair Sutton og solicitor Alasdair R. M. Bell og med valgt adresse hos Edmond Tavernier, Rue Töpffer 11, CH-1206 Geneve, sag mod EFTA-Tilsynsmyndigheden ved EFTA-Domstolen.

Sagsøger nedlægger påstand om, at EFTA-Domstolen skal:

- omstøde EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse af 24. marts 1994

- pålægge sagsøgte at betale sagsomkostningerne.

Påstand og hovedargumenter, der fremføres til støtte herfor:

Sagsøger, et selskab der er oprettet med det formål at fremme de skotske lakseproducenters interesser, anfægter EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse af 24. marts 1994 om at afslutte sagen om den klage, som sagsøger havde indgivet vedrørende Kongeriget Norges påståede overtrædelser af EØS-aftalens statsstøttebestemmelser ved tildelingen af statsstøtte til den norske lakseindustri. Den anfægtede afgørelse blev begrundet med EFTA-Tilsynsmyndighedens manglende kompetence med hensyn til de pågældende bestemmelser i EØS-aftalen.

Sagsøger fremfører for det første, at den anfægtede afgørelse ikke er i overensstemmelse med EØS-aftalens artikel 62, stk. 1, litra b), og artikel 5, stk. 1, i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, idet EFTA-Tilsynsmyndigheden er den eneste myndighed, der er kompetent til at behandle klagen, og at dens afvisning af at gøre dette er ensbetydende med helt at nægte sagsøgeren adgang til at få sin sag behandlet.

For det andet gør sagsøger gældende, at artikel 16 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol er overtrådt, og der dermed er tale om væsentlige formelle mangler, jf. aftalens artikel 36, idet myndigheden ikke har fremsat nogen grund eller nogen tilfredsstillende grund for sin afgørelse.
1.

Med henblik på at afgøre, om der foreligger et proformaægteskab som omhandlet i artikel 35 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, skal de nationale myndigheder under omstændigheder, hvor der hersker begrundet tvivl om, hvorvidt det pågældende ægteskab faktisk er reelt, på grundlag af en konkret vurdering kunne fastslå, at mindst én af ægtefællerne i det væsentlige har indgået det med henblik på uretmæssigt at opnå ret til fri bevægelighed og ophold for den af ægtefællerne, der er tredjelandsstatsborger, fremfor ud fra et ønske om at indgå et reelt ægteskab.
1.

Den nødvendige tid, som en arbejdstager som sagsøgeren i hovedsagen har brugt uden for normal arbejdstid til at rejse til et andet sted end hans faste eller sædvanlige arbejdssted for at udføre sin beskæftigelse eller sine opgaver på dette andet sted efter arbejdsgiverens anvisninger, udgør »arbejdstid« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden. Det er uden betydning, om rejsen udelukkende finder sted inden for EØS, eller arbejdstageren rejser til eller fra tredjelande, hvis ansættelseskontrakten er indgået i henhold til og reguleret af en EØS-stats nationale lovgivning.
C 283/4

DOMSTOLENS DOM

af 4. maj 2020

i sag E-6/19

Straffesag mod H og I

(Forordning (EF) nr. 561/2006 — artikel 13, stk. 1, litra m) — specialkøretøjer, der transporterer penge og/eller værdigenstande — tomkørsel — ledsagende køretøjer)

(2020/C 283/04)

I sag E-6/19, en straffesag mod H og I, hvori Fürstliches Obergericht har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85, har domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Bernd Hammermann, afsagt dom den 4. maj 2020. Domskonklusionen lyder således:

1. a) Undtagelsen vedrørende specialkøretøjer, der transporterer penge og/eller værdigenstande i artikel 13, stk. 1, litra m), i forordning (EF) nr. 561/2006, finder ligeledes anvendelse på tomkørsel, dvs. transport inden lastning og efter losning fra sådanne køretøjer. b) Et ledsagende køretøj er omfattet af undtagelsen i artikel 13, stk. 1, litra m), i forordning (EF) nr. 561/2006, såfremt det ledsagende køretøj udgør en integreret og nødvendig del af specialkøretøjets transport af penge og/eller værdigenstande.

2. Der må ikke pålægges sanktioner i henhold til artikel 19 i forordning (EF) nr. 561/2006, og de er ikke nødvendige, endsige står i rimeligt forhold til overtrædelsen, hvis de pågældende kørsler foretages af specialkøretøjer, der transporterer penge og/eller værdigenstande på andre EØS-staters område, såfremt de pågældende EØS-stater har indrømmet en undtagelse i henhold til artikel 13, stk. 1, litra m), i forordning (EF) nr. 561/2006, og enhver individuel betingelse for sådanne undtagelser er opfyldt, eftersom der ikke har fundet nogen overtrædelse sted.
DOMSTOLENS DOM

af 14. maj 2019

i sag E-5/18

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2013/11/EU)

(2019/C 315/07)

I sag E-5/18, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet Island ikke rettidigt har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 7d, 7f og 7k i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/11/EU af 21. maj 2013 om alternativ tvistbilæggelse i forbindelse med tvister på forbrugerområdet og om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og direktiv 2009/22/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Bernd Hammermann, afsagt dom den 14. maj 2019.

Domskonklusionen lyder således:

1. Det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 7d, 7f, 7k i bilag XIX til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/11/EU af 21. maj 2013 om alternativ tvistbilæggelse i forbindelse med tvister på forbrugerområdet og om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og direktiv 2009/22/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt.
DOMSTOLENS DOM

af 21. marts 2018

i sag E-4/17

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(EFTA-stats manglende opfyldelse af sine forpligtelser — direktiv 2004/18/EF — offentlige indkøb — offentlig kontrakt — koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder)

(2018/C 264/10)

I sag E-4/17, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Norge ved på ukorrekt vis at have klassificeret en offentlig kontrakt om opførelse og drift af en parkeringskælder under Torvet i Kristiansand som en »koncessionskontrakt om tjenesteydelser« snarere end en »koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder« og ved at gennemføre en udbudsprocedure, som ikke er i overensstemmelse med kravene i EFTA-reglerne vedrørende offentlige kontrakter har tilsidesat bestemmelserne i den retsakt, der er omhandlet i punkt 2 i bilag XVI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter) sammenholdt med den retsakt, der er omhandlet i punkt 6a i bilag XVI til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2195/2002 af 5. november 2002 om det fælles glossar for offentlige kontrakter (CPV), har Domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Nicole Kaiser (ad hoc-dommer), afsagt dom den 21. marts 2018.

Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge har i forbindelse med en udbudsprocedure, der blev gennemført af Kristiansand kommune i 2015 om opførelse og drift af en parkeringskælder under Torvet i Kristiansand, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, der er omhandlet i punkt 2 i bilag XVI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde ved ikke at: i) offentliggøre en udbudsbekendtgørelse i hele EØS i overensstemmelse med de lovmæssige krav i direktivets artikel 58, stk. 3 ii) anvende et fuldstændigt og tilstrækkeligt sæt CPV-koder, hvilket er i strid med direktivets artikel 58, stk. 2, sammenholdt med artikel 1, stk. 14, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2195/2002 af 5. november 2002 om det fælles glossar for offentlige kontrakter (CPV), der er omhandlet i punkt 6a i bilag XVI til EØS-aftalen og iii) overholde minimumsfristen for indgivelse af ansøgninger i en udbudsprocedure som fastsat i direktivets artikel 59.
DOMSTOLENS DOM

af 14. juni 2018

i sag E-11/17

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2011/61/EU)

(2018/C 414/08)

I sag E-11/17, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 30, 31bb, 31d, 31eb og 31i i bilag IX til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2003/41/EF og 2009/65/EF samt forordning (EF) nr. 1060/2009 og (EU) nr. 1095/2010), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, og/eller ikke har underrettet EFTA-Tilsynsyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen og Bernd Hammermann (refererende dommer), afsagt dom den 14. juni 2018.

Domskonklusionen lyder således:

1. Det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 30, 31bb, 31d, 31eb og 31i i bilag IX til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2003/41/EF og 2009/65/EF samt forordning (EF) nr. 1060/2009 og (EU) nr. 1095/2010), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 1/7

DOMSTOLENS DOM

af 14. juli 2017

i sag E-9/16

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(Forordning (EF) nr. 1907/2006 (REACH) — kemiske stoffer — perfluoroctansyre (PFOA) — frie kapitalbevægelser — proceduren ved indførelse af restriktioner — retsgrundlag)

(2018/C 1/09)

I sag E-9/16, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 12zc i kapitel XV i bilag II til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH)), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og/eller af sine forpligtelser i henhold til aftalen, idet Norge har opretholdt en national bestemmelse i form af § 2, stk. 32, i den norske produktforskrift, hvorefter der gælder et forbud mod fremstilling, import, eksport og salg af forbrugsvarer, der indeholder bestemte koncentrationer af perfluoroctansyre, har domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer) og dommerne Per Christiansen og Ása Ólafsdóttir (ad hoc-dommer), afsagt dom den 14. juli 2017.

Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge frifindes.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 18/29

DOMSTOLENS DOM

af 1. februar 2016

i sag E-23/15

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein

(En EØS/EFTA-stats manglende opfyldelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2010/53/EU)

(2017/C 18/13)

I sag E-23/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Liechtenstein ved ikke inden den fastsatte frist at have truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre artikel 15 og 16 i den retsakt, der er omhandlet i punkt 15zn i kapitel XIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/53/EU af 7. juli 2010 om kvalitets- og sikkerhedsstandarder for menneskelige organer til transplantation, som ændret), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil og Det Blandede EØS-Udvalgs afgørelse nr. 164/2013 af 8. oktober 2013, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31 i nævnte retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher, og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 1. februar 2016.

Domskonklusionen lyder således:

1. Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31 i nedennævnte retsakt og EØS-aftalens artikel 7, idet det ikke inden for den fastsatte frist har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre artikel 15 og 16 i den retsakt, der er nævnt i punkt 15zn i kapitel XIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/53/EU af 7. juli 2010 om kvalitets- og sikkerhedsstandarder for menneskelige organer til transplantation, som ændret), som tilpasset til aftalen ved protokol 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 108/15

DOMSTOLENS DOM

af 29. juli 2016

i sag E-32/15

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2006/126/EF — direktiv 2011/94/EU — direktiv 2012/36/EU)

(2017/C 108/13)

I sag E-32/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til de retsakter, der er omhandlet i punkt 24f i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (omarbejdning), Kommissionens direktiv 2011/94/EU af 28. november 2011 om ændring af direktiv 2006/126/EF og Kommissionens direktiv 2012/36/EU af 19. november 2012 om ændring af direktiv 2006/126/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre retsakterne inden for den fastsatte frist, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 29. juli 2016.

Domskonklusionen lyder således:

1. Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til de retsakter, der er omhandlet i punkt 24f i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (omarbejdning), Kommissionens direktiv 2011/94/EU af 28. november 2011 om ændring af direktiv 2006/126/EF og Kommissionens direktiv 2012/36/EU af 19. november 2012 om ændring af direktiv 2006/126/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre retsakterne inden for den fastsatte frist.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 422/8

DOMSTOLENS DOM

af 28. september 2015

i sag E-12/15,

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein

(En EØS/EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2011/83/EU om forbrugerrettigheder)

(2016/C 422/07)

I sag E-12/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 7a, 7e og 7i i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, ved ikke at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre direktivet inden for den fastsatte frist, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 28. september 2015.

Domskonklusionen lyder således:

1. Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 7a, 7e og 7i i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, ved ikke at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre direktivet inden for den fastsatte frist.