EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING

Nr. 472/09/KOL

af 25. november 2009

om ændring for 75. gang af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte ved at indføje et nyt kapitel om genoprettelse af rentabiliteten i finanssektoren under den nuværende krise og vurdering af omstruktureringsforanstaltninger på grundlag af statsstøttereglerne

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN HAR (1) —

UNDER HENVISNING til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (2), særlig artikel 61 til 63 og protokol 26,

UNDER HENVISNING til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (3), særlig artikel 24 og artikel 5, stk. 2, litra b), og

ud fra følgende betragtninger:

I henhold til artikel 24 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen skal Tilsynsmyndigheden sætte EØS-aftalens bestemmelser om statsstøtte i kraft.

Tilsynsmyndigheden skal i henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen udstede meddelelser og retningslinjer for sager, der er omhandlet i EØS-aftalen, hvis det er udtrykkeligt fastsat i denne aftale eller i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, eller hvis tilsynsmyndigheden finder det nødvendigt.

Tilsynsmyndigheden vedtog den 19. januar 1994 proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte (4).

Den 14. august 2009 vedtog Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber en meddelelse om genoprettelse af rentabiliteten i finanssektoren under den nuværende krise og vurdering af omstruktureringsforanstaltninger på grundlag af statsstøttereglerne (5).

Meddelelsen er også relevant for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.

Der skal sikres en ensartet anvendelse af statsstøttereglerne i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.

Ifølge punkt II under overskriften »GENERELT« i slutningen af bilag XV til EØS-aftalen skal Tilsynsmyndigheden efter høring af Europa-Kommissionen vedtage retsakter, der svarer til dem, som Europa-Kommissionen vedtager.

Tilsynsmyndigheden har konsulteret Europa-Kommissionen og EFTA-staterne om emnet ved brev af 20. oktober 2009 (referencenr. 534132, 534133 og 534134) —

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Rammebestemmelserne for statsstøtte ændres ved, at der tilføjes et nyt kapitel om genoprettelse af rentabiliteten i finanssektoren under den nuværende krise og vurdering af omstruktureringsforanstaltninger på grundlag af statsstøttereglerne. Det nye kapitel findes i bilaget til denne afgørelse.

Artikel 2

Kun den engelske udgave er autentisk.

(1) I det følgende benævnt »Tilsynsmyndigheden«.

(2) I det følgende benævnt »EØS-aftalen«.

(3) I det følgende benævnt »aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen«.

(4) Retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen vedtaget og udstedt af Tilsynsmyndigheden den 19. januar 1994, offentliggjort i EFT L 231 af 3.9.1994, s. 1, og EØS-tillæg nr. 32 af 3.9.1994, s. 1. I det følgende benævnt »retningslinjerne for statsstøtte«. Der findes en opdateret version af retningslinjerne for statsstøtte på Tilsynsmyndighedens websted: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

(5) Offentliggjort i EUT C 195 af 19.8.2009, s. 9.

BILAG

KAPITEL OM GENOPRETTELSE AF RENTABILITETEN I FINANSSEKTOREN UNDER DEN NUVÆRENDE KRISE OG VURDERING AF OMSTRUKTURERINGSFORANSTALTNINGER PÅ GRUNDLAG AF STATSSTØTTEREGLERNE (1)

1. Indledning

1. At få genoprettet tilliden og bragt finansmarkedet til at fungere igen er en absolut forudsætning for at komme ud af den nuværende finansielle og økonomiske krise (2). EFTA-Tilsynsmyndigheden (herefter »Tilsynsmyndigheden«) bemærker, at i betragtning af krisens systemiske karakter og de snævre forbindelser i finanssektoren er der på fællesskabsplan truffet en række foranstaltninger med det formål at genoprette tilliden til det finansielle system, beskytte det indre marked og sikre långivningen til erhvervslivet (3).

2. Tilsynsmyndigheden er enig i, at disse initiativer skal følges op med en indsats i de enkelte pengeinstitutter for at sætte dem i stand til at modstå den nuværende krise og genoprette den langsigtede rentabilitet uden at være afhængige af statsstøtte, således at de kan varetage deres udlånsfunktion på et mere sundt grundlag. På fællesskabsplan er Kommissionen allerede i færd med at behandle en række statsstøttesager, hvor EU-medlemsstater har ydet støtte for at undgå likviditets-, solvens- eller långivningsproblemer. Tilsynsmyndigheden har opstillet retningslinjer i tre på hinanden følgende kapitler i sine retningslinjer for udformning og gennemførelse af statsstøtte til banker (4). I disse kapitler erkendes det, at det på baggrund af krisens alvor var berettiget at yde støtte, der kan anses for forenelig med EØS-aftalen i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), ligesom kapitlerne udgør en ramme, der skal sikre sammenhængen i de foranstaltninger, EFTA-staterne træffer i form af statsgarantier, rekapitaliseringer og ordninger for værdiforringede aktiver. Disse regler skal først og fremmest sikre, at de hjælpepakker, der iværksættes, i fuldt omfang når de tilsigtede mål — nemlig finansiel stabilitet og opretholdelse af kreditstrømmene — samtidig med at de også sikrer ens spilleregler i konkurrencen mellem banker (5) i forskellige EØS-stater såvel som mellem banker, der modtager offentlig støtte, og dem, der ikke gør, således at man undgår et skadeligt statsstøttekapløb, begrænser »moral hazard«-problemerne og sikrer konkurrencedygtighed og effektivitet for banker i EØS på både EØS-markederne og de internationale markeder.

3. Statsstøttereglerne er et middel til at sikre sammenhængen i de foranstaltninger, som træffes af de EFTA-stater, der har besluttet sig til at handle. Men beslutningen om, hvorvidt der skal afsættes offentlige midler, f.eks. til at frigøre bankerne for deres værdiforringede aktiver, ligger imidlertid stadigvæk hos EFTA-staterne. I nogle tilfælde vil et pengeinstitut være i stand til at klare den nuværende krise uden større tilpasninger eller yderligere støtte. I andre tilfælde kan der være behov for statsstøtte i form af garantier, rekapitalisering eller ordninger for værdiforringede aktiver.

4. Har et pengeinstitut modtaget statsstøtte, bør EFTA-staten fremlægge en rentabilitetsplan eller en mere gennemgribende omstruktureringsplan, som kan bekræfte eller genoprette den enkelte banks langsigtede rentabilitet uden behov for statsstøtte. Der er allerede opstillet kriterier for, under hvilke omstændigheder der måske er behov for en mere gennemgribende omstrukturering af en bank, og hvornår det er nødvendigt, at der træffes foranstaltninger for at imødegå de konkurrencefordrejninger, støtten kan give anledning til (6). Nærværende kapitel ændrer intet ved disse kriterier. Det supplerer dem med det formål at øge forudsigeligheden og sikre en sammenhængende tilgang ved at forklare, hvordan Tilsynsmyndigheden på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), vil vurdere den omstruktureringsstøtte (7), EFTA-staterne yder til pengeinstitutter, under den nuværende systemiske krise.

5. I retningslinjerne for statsstøtte til banker, retningslinjerne for rekapitalisering og retningslinjerne for værdiforringede aktiver blev der henvist til de grundlæggende principper, der er fastsat i retningslinjerne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (8). Ifølge disse principper kræves det først og fremmest, at omstruktureringsstøtten fører til genoprettelse af virksomhedens levedygtighed på længere sigt uden statsstøtte. Det kræves også, at omstruktureringsstøtte så vidt muligt ledsages af en passende byrdefordeling og af foranstaltninger, som mest muligt kan mindske konkurrencefordrejninger, der på længere sigt ville svække det relevante markeds struktur og funktion betydeligt.

6. Ved anvendelsen af disse principper bør hensynet til det indre markeds integritet og udviklingen i hele banksektoren i EØS stå i centrum for overvejelserne, og fragmentering og markedsopdeling må undgås. Når den aktuelle krise er overvundet, bør bankerne i EØS i kraft af det indre marked i finanssektoren i EØS stå i en stærk global position. Tilsynsmyndigheden understreger også på ny behovet for at forudse og håndtere ændringer på en samfundsmæssigt ansvarlig måde og betoner nødvendigheden af at overholde den nationale lovgivning, der er vedtaget til gennemførelse af fællesskabsdirektiverne om information og høring af arbejdstagerne, som finder anvendelse under sådanne omstændigheder.

7. I dette kapitel forklares, hvordan Tilsynsmyndigheden vil undersøge støtte til omstrukturering af banker under den nuværende krise under hensyntagen til behovet for at afpasse sin hidtidige praksis efter krisens karakter og globale omfang, banksektorens systemiske rolle for hele økonomien og de systemiske virkninger, der kan opstå, når det er nødvendigt at omstrukturere flere banker inden for samme periode: — Omstruktureringsplanen skal indeholde en grundig diagnose af bankens problemer. For at der kan opstilles bæredygtige strategier for en genoprettelse af rentabiliteten, vil bankerne derfor skulle stressteste deres virksomhed. Dette første skridt på vejen til en genoprettelse af rentabiliteten bør baseres på fælles parametre, som i videst muligt omfang bygger på hensigtsmæssige metodologier aftalt på EØS-plan. Bankerne vil også skulle give oplysninger om deres værdiforringede aktiver (9). — Da det overordnede mål er at opnå finansiel stabilitet, og da der generelt fortsat er dystre udsigter for økonomien i hele EØS, vil der blive lagt særlig vægt på udarbejdelse af en omstruktureringsplan, og især på, at den tidsmæssige planlægning af de forskellige skridt til dens gennemførelse er tilstrækkeligt fleksibel og realistisk. Hvis det på grund af markedsforholdene ikke er umiddelbart muligt at gennemføre strukturforanstaltningerne, bør det overvejes i mellemtiden at iværksætte egnede adfærdsrelaterede foranstaltninger. — Tilsynsmyndigheden vil anvende det grundlæggende princip om en passende byrdefordeling mellem EFTA-staterne og de støttemodtagende banker under hensyntagen til situationen i finanssektoren som helhed. Hvis det på grund af markedsforholdene på redningstidspunktet ikke umiddelbart er muligt at sikre en passende byrdefordeling, skal det ske på et senere stadium i gennemførelsen af omstruktureringsplanen. — De foranstaltninger, som en støttemodtagende bank træffer for at begrænse konkurrencefordrejninger i samme EFTA-stat eller andre EØS-stater, bør udformes på en sådan måde, at de negative virkninger for andre banker begrænses, samtidig med at der tages hensyn til, at den nuværende krises systemiske karakter har krævet meget omfattende statslige indgreb i sektoren. — Der bør fortsat være mulighed for ydelse af yderligere støtte i omstruktureringsperioden, hvis det kan retfærdiggøres ud fra hensyn til den finansielle stabilitet. Enhver yderligere støtte bør være begrænset til det minimum, der er nødvendigt for at sikre rentabiliteten.

8. Afsnit 2 i dette kapitel gælder kun i de tilfælde, hvor EFTA-staten skal anmelde en omstruktureringsplan (10). De principper, der ligger til grund for afsnit 2, anvendes analogt i tilfælde, hvor EFTA-staten ikke er formelt forpligtet til at anmelde en omstruktureringsplan, men ikke desto mindre skal dokumentere den støttemodtagende banks rentabilitet (11). I sidstnævnte tilfælde vil Tilsynsmyndigheden normalt kræve mindre detaljerede oplysninger, medmindre der foreligger tvivlsspørgsmål (12). I tvivlstilfælde vil Tilsynsmyndigheden især forlange dokumentation for fyldestgørende stresstestning i overensstemmelse med punkt 13 nedenfor og for den kompetente nationale myndigheds validering af stresstestens resultater. Afsnit 3, 4 og 5 gælder kun i de tilfælde, hvor EFTA-staten skal anmelde en omstruktureringsplan. Afsnit 6 omhandler dette kapitels tidsmæssige gyldighed og gælder både i de tilfælde, hvor EFTA-staterne skal anmelde en plan for omstrukturering af støttemodtageren, og hvor EFTA-staterne kun skal dokumentere støttemodtagernes rentabilitet.

2. Genoprettelse af den langsigtede rentabilitet

9. Hvis en medlemsstat på grundlag af Tilsynsmyndighedens tidligere retningslinjer eller beslutninger er forpligtet til at fremlægge en omstruktureringsplan (13), bør denne plan være omfattende, detaljeret og baseret på et sammenhængende koncept. Den bør påvise, hvordan banken hurtigst muligt vil genoprette sin langsigtede rentabilitet uden statsstøtte (14). Enhver anmeldelse af en omstruktureringsplan bør indeholde en sammenligning med alternative løsninger, herunder en opsplitning af banken eller en anden banks overtagelse af den, for at sætte Tilsynsmyndigheden i stand til at vurdere (15), om der findes mere markedsorienterede, mindre bekostelige eller mindre konkurrencefordrejende måder at gøre det på, som samtidig tilgodeser målet om finansiel stabilitet. Hvis en banks rentabilitet ikke genoprettes, bør det af omstruktureringsplanen fremgå, hvordan den kan afvikles på en velordnet måde.

10. Omstruktureringsplanen bør identificere årsagerne til bankens vanskeligheder og bankens egne svagheder og vise, hvordan de foreslåede omstruktureringsforanstaltninger kan afhjælpe bankens problemer.

11. Omstruktureringsplanen bør indeholde oplysninger om den støttemodtagende banks forretningsmodel, herunder især dens organisationsstruktur, finansiering (med dokumentation for den kort- og langfristede finansieringsstrukturs bæredygtighed (16), corporate governance (med dokumentation for, hvordan interessekonflikter forebygges, samt nødvendige ledelsesændringer (17), risikostyring (herunder oplysninger om værdiforringede aktiver og hensættelser til tab på forventede nødlidende aktiver) og forvaltning af aktiver og passiver, likviditetsgenerering (som bør nå op på et tilstrækkeligt højt niveau uden statsstøtte), forpligtelser uden for balancen (med dokumentation for deres bæredygtighed og konsolidering, når banken har en betydelig eksponering (18), gearing, nuværende og fremtidigt kapitalgrundlag i overensstemmelse med gældende tilsynsregler (baseret på en forsigtig vurdering og tilstrækkelige henlæggelser) samt aflønnings- og incitamentstruktur (19) (med dokumentation for, hvordan denne struktur fremmer bankens langsigtede rentabilitet).

12. Rentabiliteten af hver forretningsaktivitet og hvert profitcenter bør analyseres med den nødvendige opdeling. Genoprettelsen af bankens rentabilitet bør hovedsageligt være en følge af interne foranstaltninger. Den kan baseres på eksterne faktorer såsom udsving i priser og efterspørgsel, som banken ikke har større indflydelse på, men kun hvis de forventninger til markedsudviklingen, der lægges til grund, er almindeligt anerkendte. En omstrukturering forudsætter en opgivelse af de aktiviteter, som på mellemlangt sigt fortsat vil være tabsgivende af strukturbestemte årsager.

13. Den langsigtede rentabilitet er genoprettet, når banken er i stand til at dække alle sine omkostninger, inklusive afskrivninger og finansielle omkostninger, og sikre et passende afkast på egenkapitalen under hensyntagen til bankens risikoprofil. Efter omstruktureringen bør banken være i stand til på egen hånd at konkurrere om at tiltrække kapital på markedspladsen i overensstemmelse med de relevante tilsynskrav. De forventede resultater af den planlagte omstrukturering skal kunne påvises både i et basisscenarie og i forskellige »stressscenarier«. Omstruktureringsplanerne skal derfor bl.a. også tage hensyn til den aktuelle situation og fremtidsudsigterne på de finansielle markeder, såvel på grundlag af basisscenariet som det værst tænkelige scenarie. Stresstesterne bør omfatte flere scenarier, herunder en kombination af stressbegivenheder og en længerevarende global recession. De antagelser, der lægges til grund, bør sammenlignes med hensigtsmæssige benchmarks for hele sektoren, der er tilpasset efter udviklingen i den aktuelle krise på de finansielle markeder. Planen bør indeholde foranstaltninger til imødegåelse af de eventuelle problemer, som stresstestningen afdækkede. Stresstestningen bør i videst muligt omfang være baseret på fælles parametre, der er aftalt på fællesskabsplan (som f.eks. en metodologi udviklet af Det Europæiske Banktilsynsudvalg) og i det fornødne omfang tilpasset de specifikke forhold i de enkelte lande og de enkelte banker.

14. Under den nuværende krise er de rekapitaliseringer, regeringerne har foretaget i banker, foregået på vilkår, som primært har været baseret på målet om at sikre finansiel stabilitet snarere end på et afkast, som ville have været acceptabelt for en privat investor. Langsigtet rentabilitet kræver derfor, at enhver statsstøtte, der er ydet, enten tilbagebetales inden for et bestemt tidsrum, således som det blev forudset på tidspunktet for støttens ydelse, eller at den forrentes på normale markedsvilkår, således at det sikres, at enhver yderligere statsstøtte ophører. Da EØS-aftalen er neutral med hensyn til ejendomsret, finder statsstøttereglerne anvendelse, uanset om en bank er privat eller offentligt ejet.

15. Omstruktureringsperioden bør være så kort som muligt, således at rentabiliteten hurtigt kan genoprettes, men Tilsynsmyndigheden vil tage hensyn til de aktuelle kriseforhold og vil derfor kunne tillade, at nogle af strukturforanstaltningerne gennemføres over en længere tidshorisont end normalt, især når det drejer sig om at undgå, at markederne bliver sat under pres på grund af brandudsalg (20). Omstruktureringen bør dog gennemføres så hurtigt, som det er muligt, og for at være effektiv og muliggøre en troværdig genoprettelse af den omstrukturerede banks rentabilitet bør den ikke vare længere end fem år (21).

16. Hvis der i omstruktureringsperioden bliver behov for yderligere statsstøtte, som ikke oprindeligt var forudset i omstruktureringsplanen, for at genoprette rentabiliteten, vil det kræve en individuel forhåndsanmeldelse, og der vil blive taget hensyn til sådan eventuel yderligere støtte i Tilsynsmyndighedens endelige beslutning.

Genoprettelse af rentabiliteten gennem salg af en bank

17. At en nødlidende bank sælges til et andet pengeinstitut, kan bidrage til at genoprette dens langsigtede rentabilitet, hvis køberen er rentabel og magter at overtage den nødlidende bank, og det kan hjælpe med til at genoprette tilliden på markedet. Det kan også bidrage til konsolideringen af finanssektoren. Køberen bør derfor godtgøre, at den integrerede enhed vil være rentabel. Også i tilfælde af et sådant salg vil kravene til rentabilitet, eget bidrag og begrænsning af konkurrencefordrejningerne skulle overholdes.

18. Der bør generelt sikres en gennemsigtig, objektiv, ubetinget og ikke-diskriminerende salgsproces med fuld konkurrence, så alle potentielle bydende stilles lige (22).

19. Med forbehold af de fusionskontrolregler, som et sådant salg eventuelt vil være underlagt, og selv om det anerkendes, at salg af en støttemodtagende nødlidende bank til en konkurrent både kan bidrage til at genoprette den langsigtede rentabilitet og fremme konsolideringen i finanssektoren, bør et sådant salg desuden ikke tillades, hvis det umiddelbart må antages at føre til en betydelig hindring af den effektive konkurrence, medmindre der i forbindelse med ydelsen af støtte er truffet ledsageforanstaltninger til imødegåelse af konkurrencefordrejninger.

20. Salg af en bank kan også være forbundet med statsstøtte til køberen og/eller det solgte forretningsområde (23). Hvis salget sker efter et åbent og ubetinget udbud i fuld konkurrence, og aktiverne går til den højstbydende, anses salgsprisen for at svare til markedsprisen, og det kan derfor udelukkes, at der skulle være tale om statsstøtte til køberen (24). En negativ salgspris (eller finansiel støtte ydet som kompensation for en sådan negativ salgspris) kan undtagelsesvis accepteres som et salg, der ikke er forbundet med statsstøtte, hvis en likvidation ville have været forbundet med større omkostninger for sælgeren (25). Ved beregning af omkostningerne ved en likvidation i en sådan situation vil Tilsynsmyndigheden kun tage hensyn til de forpligtelser, som en markedsøkonomisk investor ville have påtaget sig (26). Dette udelukker forpligtelser affødt af statsstøtte (27).

21. En velordnet afvikling eller bortauktionering af en nødlidende bank bør altid overvejes, hvis bankens langsigtede rentabilitet ikke kan genoprettes på troværdig vis. Regeringerne bør tilskynde til, at urentable aktører forsvinder fra markedet, og samtidig sørge for, at deres udtræden fra markedet af hensyn til den finansielle stabilitet sker inden for en passende tidsramme. Hvordan en sådan velordnet afvikling bør foregå, er fastlagt i retningslinjerne for statsstøtte til banker (28). Overtagelse af en nødlidende banks »gode« aktiver og passiver kan også være en mulighed for en sund bank, da det kunne være en omkostningseffektiv måde, hvorpå den kan udvide sin indlånsmasse og opbygge gode forhold til solide låntagere. Desuden kan etablering af en autonom »god bank« med kombination af en eksisterende banks »gode« aktiver og passiver også være en acceptabel måde at genoprette rentabiliteten på, forudsat at denne nye bank ikke er i stand til at fordreje konkurrencen uforholdsmæssigt.

3. Støttemodtagerens eget bidrag (byrdefordeling)

22. For at begrænse konkurrencefordrejninger og undgå problemer med »moral hazard« bør støtten begrænses til det nødvendige minimum, og støttemodtageren bør selv yde et passende bidrag til omstruktureringsomkostningerne. Banken og dens kapitalindskydere bør i så udstrakt grad som muligt bidrage til omstruktureringen med deres egne midler. Det er nødvendigt for at sikre, at reddede banker kommer til at bære en rimelig del af ansvaret for konsekvenserne af deres tidligere adfærd, og for at skabe passende incitamenter for deres fremtidige adfærd.

Begrænsning af omstruktureringsomkostningerne

23. Omstruktureringsstøtte bør være begrænset til kun at dække de omkostninger, som er nødvendige for at genoprette rentabiliteten. Det betyder, at der ikke bør stilles offentlige midler til rådighed for en virksomhed, som kunne anvendes til at finansiere markedsfordrejende aktiviteter, der ikke er knyttet til omstruktureringsprocessen. F.eks. må overtagelse af aktier i andre virksomheder eller nye investeringer ikke finansieres ved hjælp af statsstøtte, medmindre dette er afgørende nødvendigt for genoprettelse af virksomhedens rentabilitet (29).

Begrænsning af støttebeløbet, betydeligt eget bidrag

24. For at sikre, at støttebeløbet er begrænset til det nødvendige minimum, bør bankerne først bruge deres egne ressourcer til at finansiere omstruktureringen. Det kan f.eks. indebære salg af aktiver. Den statslige støtte bør ydes på vilkår, der sikrer en passende byrdefordeling af omkostningerne (30). Det indebærer, at omkostningerne i forbindelse med omstruktureringen ikke blot bæres af staten, men også af dem, der har investeret i banken, ved at absorbere tab med disponibel kapital og ved at betale et passende vederlag for statens støtte (31). Det er imidlertid Tilsynsmyndighedens opfattelse, at det på baggrund af den nuværende systemiske krise ikke er hensigtsmæssigt på forhånd at fastsatte bestemte tærskler for denne byrdefordeling, eftersom formålet er at lette adgangen til privat kapital og en tilbagevenden til normale markedsvilkår.

25. Såfremt der af hensyn til den finansielle stabilitet undtagelsesvis åbnes mulighed for at fravige en på forhånd fastlagt passende byrdefordeling i redningsfasen, skal der kompenseres herfor i form af et yderligere bidrag på et senere stadium i omstruktureringen, f.eks. i form af tilbagebetalingsklausuler (claw-back) og/eller mere vidtgående omstrukturering, omfattende yderligere foranstaltninger til begrænsning af konkurrencefordrejninger (32).

26. Bankerne bør være i stand til at forrente kapitalen, bl.a. i form af dividender og kuponer på udestående efterstillet gæld, på grundlag af det overskud, de indtjener ved deres aktiviteter. Bankerne bør imidlertid ikke anvende statsstøtte til at forrente egenkapitalen (stamkapital og efterstillet gæld), hvis dens aktiviteter ikke giver et tilstrækkeligt stort overskud. I en omstruktureringssammenhæng er det derfor principielt ikke foreneligt med målsætningen om byrdefordeling, at støttemodtagende banker foretager en diskretionær udligning af tab (f.eks. ved frigørelse af reserver eller nedbringelse af stamkapitalen) for at sikre udbetaling af dividende og kuponer på udestående efterstillet gæld (33). Dette bør afvejes med behovet for at sikre bankens refinansieringskapacitet og exitincitamenter (34). For at fremme en støttemodtagende banks refinansiering vil Tilsynsmyndigheden kunne se positivt på kuponudbetalinger på nyudstedte hybride kapitalinstrumenter, der rangerer højere i prioritetsrækkefølgen end eksisterende efterstillet gæld. Under alle omstændigheder bør bankerne normalt ikke kunne købe deres egne aktier i omstruktureringsfasen.

27. Ydelse af yderligere støtte i omstruktureringsperioden bør forblive en mulighed, hvis det kan begrundes ud fra hensynet til den finansielle stabilitet. Enhver yderligere støtte bør være begrænset til det minimum, der er nødvendigt for at sikre rentabiliteten.

4. Begrænsning af konkurrencefordrejninger og sikring af en konkurrencedygtig banksektor

Former for konkurrencefordrejninger

28. Statsstøtte kan bidrage til at sikre den finansielle stabilitet under en systemisk krise og have positive afsmitningseffekter i en større sammenhæng, men statsstøtte kan imidlertid også skabe konkurrencefordrejninger på forskellige måder. Når bankerne konkurrerer på produkter og ydelser, vil de af dem, der har akkumuleret alt for store risici og/eller bygger på uholdbare forretningsmodeller, i sidste ende miste markedsandele og i givet fald blive nødt til at trække sig ud af markedet, mens mere effektive konkurrenter kan ekspandere eller gå ind på de pågældende markeder. Statsstøtte bevirker, at de konkurrencefordrejninger, der tidligere blev skabt ved overdreven risikotagning og uholdbare forretningsmodeller, bliver ved med at bestå, fordi den på kunstig vis understøtter den støttemodtagende banks markedsstyrke. På denne måde kan støtten skabe en moral hazard for støttemodtagerne, samtidig med at den svækker de incitamenter, som banker, der ikke modtager støtte, har til at konkurrere, investere og innovere. Endelig kan statsstøtte underminere det indre marked ved at vælte en urimelig del af byrden ved strukturtilpasning og de medfølgende sociale og økonomiske problemer over på andre EFTA-stater, samtidig med at den skaber adgangsbarrierer og underminerer incitamenterne til at gå ind i grænseoverskridende aktiviteter.

29. Under en systemisk krise er sikring af den finansielle stabilitet fortsat det overordnede mål for støtte til finanssektoren, men sikring af systemisk stabilitet på kort sigt bør ikke på længere sigt føre til mere ulige konkurrencevilkår og mindre konkurrenceprægede markeder. I denne sammenhæng spiller foranstaltninger til at begrænse konkurrencefordrejninger affødt af statsstøtte en meget vigtig rolle, bl.a. af følgende grunde: For det første er bankerne i hele EØS blevet ramt af krisen i meget forskellig grad, og statsstøtte til at redde og omstrukturere nødlidende banker kan skade de banker, der er forblevet fundamentalt sunde, hvilket også kan få negative virkninger for den finansielle stabilitet. I en situation med finansiel, økonomisk og budgetmæssig krise bliver forskellene mellem EFTA-staterne med hensyn til størrelsen af de midler, staten kan skyde ind, endnu mere udtalte, hvilket kan få negative konsekvenser for de lige konkurrencevilkår i det indre marked. For det andet vil statslige indgreb under den nuværende økonomiske krise i sagens natur have en tendens til at fokusere på nationale markeder og indebærer derfor en alvorlig risiko for, at man forskanser sig bag de nationale grænser, og for en fragmentering af det indre marked. Ved vurderingen af støttemodtagernes markedstilstedeværelse må der lægges vægt på at sikre en effektiv konkurrence og forhindre markedsstyrke, adgangsbarrierer og bortfald af incitamenterne til grænseoverskridende aktiviteter til skade for virksomheder og forbrugere i EØS. For det tredje vil omfanget af den statslige indgriben, der er behov for af hensyn til den finansielle stabilitet, og de muligvis begrænsede muligheder for at sikre en normal byrdefordeling, ikke kunne undgå at skabe endnu større moral hazard, som der skal korrigeres for, således at det sikres, at der ikke i fremtiden bliver tale om skævvridende incitamenter og overdreven risikofyldt adfærd, og for at bane vej for en hurtig tilbagevenden til normale markedsvilkår uden statsstøtte.

Anvendelse af effektive og nøje afpassede foranstaltninger til begrænsning af konkurrencefordrejningerne

30. De foranstaltninger, der træffes for at begrænse konkurrencefordrejninger, bør være skræddersyede til at fjerne de fordrejninger, der vil opstå på det marked, hvor den støttemodtagende bank vil operere, når den har fået genoprettet sin rentabilitet efter omstruktureringen, samtidig med at de bør være baseret på en fælles politik og fælles principper. Udgangspunktet for Tilsynsmyndighedens vurdering af behovet for sådanne foranstaltninger vil være størrelsen, rækkevidden og omfanget af de aktiviteter, som den pågældende bank vil have efter gennemførelsen af en troværdig omstruktureringsplan i overensstemmelse med afsnit 2 i dette kapitel. Alt efter konkurrencefordrejningens art kan der blive tale om foranstaltninger på aktivsiden eller på passivsiden (35). Disse foranstaltningers art og form vil afhænge af to kriterier: for det første støttebeløbets størrelse og de vilkår og omstændigheder, hvorunder støtten er ydet, og for det andet forholdene på det marked eller de markeder, hvor den modtagende bank vil operere.

31. Med hensyn til det første kriterium kan de foranstaltninger, der træffes for at begrænse konkurrencefordrejningerne, variere betydeligt alt efter støttebeløbets størrelse samt graden af byrdefordeling og den pris, der betales. I denne forbindelse vil statsstøtten blive vurderet både absolut (modtaget kapitalindskud, støtteelement i garantier og overtagelse af værdiforringede aktiver) og i forhold til bankens risikovægtede aktiver. Tilsynsmyndigheden vil se på det samlede støttebeløb, der er ydet til støttemodtagerne, inklusive enhver form for redningsstøtte. På samme måde vil Tilsynsmyndigheden tage hensyn til omfanget af støttemodtagerens eget bidrag og byrdefordelingen i omstruktureringsperioden. Generelt vil der være færre negative konsekvenser som følge af moral hazard-problemer, hvor der er tale om en højere grad af byrdefordeling og et større egetbidrag. Det mindsker behovet for yderligere foranstaltninger (36).

32. Med hensyn til det andet kriterium vil Tilsynsmyndigheden analysere støttens sandsynlige virkninger på de markeder, hvor den støttemodtagende bank kommer til at operere efter omstruktureringen. Den vil først og fremmest se på, hvilken størrelse og relative betydning banken vil få på sit marked eller sine markeder, når dens rentabilitet er blevet genoprettet. Hvis banken efter omstruktureringen kun får en ubetydelig markedstilstedeværelse, er det mindre sandsynligt, at der bliver behov for yderligere betingelser i form af frasalg eller adfærdsmæssige tilsagn. De foranstaltninger, der skal træffes, vil blive afpasset efter de forhold, der gør sig gældende på markedet (37), for at sikre, at den effektive konkurrence bevares. På nogle områder kan frasalg få negative følger og er måske ikke nødvendige for at nå det ønskede resultat, og i så fald kan begrænsninger i den organiske vækst være at foretrække frem for frasalg. På andre områder, især på nationale markeder med høje adgangsbarrierer, kan frasalg være en nødvendighed for at skabe adgang eller ekspansionsmuligheder for konkurrenter. Foranstaltninger til begrænsning af konkurrencefordrejningerne bør ikke forringe udsigterne til, at banken kan få genoprettet sin rentabilitet.

33. Endelig vil Tilsynsmyndigheden være opmærksom på risikoen for, at omstruktureringsforanstaltninger kommer til at underminere det indre marked, og den vil se positivt på foranstaltninger, der hjælper med til at sikre fortsat åbne og konkurrenceprægede nationale markeder. Formålet med at yde støtte er at bevare den finansielle stabilitet og sikre långivningen til realøkonomien i den støttegivende EFTA-stat, og når denne støtte også gøres betinget af, at den modtagende bank overholder visse mål for udlånsvirksomheden i andre EFTA-stater end den støttegivende stat, vil det kunne betragtes som en væsentlig yderligere positiv virkning af støtten. Det vil især være tilfældet, hvis målene for udlånsvirksomheden er forholdsvis højt sat i forhold til et troværdigt kontrafaktisk scenarie, hvis der føres passende tilsyn med realiseringen af disse mål (f.eks. i samarbejde mellem tilsynsmyndighederne i hjemme- og værtsstaten), hvis værtsstatens banksystem domineres af banker med hovedkvarter i udlandet, og hvis sådanne udlånsforpligtelser er blevet koordineret på fællesskabsplan (f.eks. inden for rammerne af forhandlinger om likviditetsbistand).

Fastsættelse af en passende pris for statsstøtten

34. At der betales en passende pris for enhver form for statslig indgriben, er generelt et af de bedste midler til at begrænse konkurrencefordrejninger, fordi støttens størrelse dermed begrænses. Når indtrædelsesprisen er fastsat på et niveau, der af hensyn til den finansielle stabilitet er sat betydeligt under markedsprisen, bør det sikres, at vilkårene for den finansielle støtte revideres i forbindelse med omstruktureringsplanen (38), så at den fordrejende virkning af støtten mindskes.

Strukturforanstaltninger — frasalg og indskrænkning af forretningsaktiviteter

35. På grundlag af en vurdering i overensstemmelse med kriterierne i dette afsnit vil det kunne kræves, at banker, der modtager statsstøtte, frasælger datterselskaber eller filialer, kundeporteføljer eller forretningsenheder eller iværksætter enhver anden tilsvarende foranstaltning (39), også på støttemodtagerens indenlandske privatkundemarked. For at sådanne foranstaltninger skal kunne styrke konkurrencen og komme det indre marked til gode, bør de gøre det lettere for konkurrenter at komme ind på markedet og tilskynde til grænseoverskridende aktiviteter (40). I overensstemmelse med kravet om genoprettelse af rentabiliteten vil Tilsynsmyndigheden se positivt på sådanne strukturforanstaltninger, hvis de iværksættes uden forskelsbehandling mellem virksomheder i forskellige EFTA-stater og således bidrager til bevarelse af et indre marked for finansielle tjenesteydelser.

36. Det kan også være nødvendigt at begrænse bankens ekspansion inden for bestemte forretningsområder eller geografiske områder, f.eks. gennem markedsorienterede midler såsom specifikke kapitalkrav, hvis direkte restriktioner på ekspansion ville svække konkurrencen på markedet, eller for at mindske moral hazard. Samtidig vil Tilsynsmyndigheden være særlig opmærksom på nødvendigheden af at undgå, at man forskanser sig bag nationale grænser, og at der opstår en fragmentering af det indre marked.

37. I tilfælde, hvor det viser sig at være objektivt vanskeligt at finde en køber til datterselskaber eller andre aktiviteter eller aktiver, vil Tilsynsmyndigheden forlænge fristen for gennemførelse af disse foranstaltninger, hvis der opstilles en bindende tidsplan for indskrænkningen af forretningsaktiviteterne (herunder udskillelse af forretningsområder). Fristen for gennemførelse af disse foranstaltninger bør dog ikke overstige fem år.

38. I konkrete tilfælde vil Tilsynsmyndigheden ved vurderingen af, hvor omfattende de strukturforanstaltninger, der træffes for at begrænse konkurrencefordrejninger, må være, i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet tage hensyn til de foranstaltninger, der samtidig træffes i andre sager, som vedrører de samme markeder eller markedssegmenter.

Misbrug af statsstøtte til finansiering af konkurrencebegrænsende adfærd skal undgås

39. Statsstøtte må ikke anvendes til skade for konkurrenter, som ikke nyder tilsvarende offentlig støtte (41).

40. Med forbehold af, hvad der anføres i punkt 41, bør bankerne ikke bruge statsstøtte til at overtage konkurrerende virksomheder (42). Dette forbud bør gælde i mindst tre år og eventuelt indtil afslutningen af omstruktureringen, afhængigt af støttens størrelse, omfang og varighed.

41. I ganske særlige tilfælde og efter anmeldelse vil overtagelser kunne godkendes af Tilsynsmyndigheden, hvis de er led i en konsolideringsproces, der er nødvendig for at genoprette den finansielle stabilitet eller sikre en effektiv konkurrence. Overtagelsesprocessen bør overholde princippet om lige muligheder for alle potentielle købere, og resultatet bør sikre en effektiv konkurrence på de relevante markeder.

42. Hvor påbud om frasalg og/eller forbud mod overtagelser ikke er en hensigtsmæssig løsning, vil Tilsynsmyndigheden eventuelt kunne acceptere, at EFTA-staten pålægger en tilbagebetalingsklausul, f.eks. i form af en afgift, der skal betales af støttemodtagerne. Derigennem vil staten kunne få en del af støtten tilbagebetalt fra banken, når den har fået genoprettet sin rentabilitet.

43. Hvis banker, der modtager statsstøtte, skal opfylde visse krav med hensyn til långivning til realøkonomien, skal bankens långivning foregå på kommercielle vilkår (43).

44. Statsstøtte må ikke bruges til at tilbyde vilkår (f.eks. med hensyn til rentesatser eller sikkerhedsstillelse), som ikke kan matches af konkurrenter, der ikke modtager statsstøtte. I tilfælde, hvor det ikke er hensigtsmæssigt at pålægge begrænsninger i modtagerens prissætning, f.eks. fordi de kan føre til en begrænsning af den effektive konkurrence, bør EFTA-staterne imidlertid foreslå andre, bedre egnede midler til at sikre den effektive konkurrence, såsom foranstaltninger, der letter markedsadgangen. På samme måde må banker ved markedsføringen af deres finansielle produkter ikke henvise til statsstøtten for at udnytte den som en konkurrencemæssig fordel (44). Afhængigt af støttens omfang, størrelse og varighed bør disse restriktioner fortsat gælde i en periode på mindst tre år og eventuelt under hele omstruktureringsperioden. De kan således give banken klart incitament til at betale staten tilbage så hurtigt som muligt.

45. Tilsynsmyndigheden vil også lægge vægt på markedets åbningsgrad og sektorens kapacitet til at klare bankkrak. I sin generelle vurdering vil Tilsynsmyndigheden kunne tage hensyn til tilsagn, som støttemodtagerne eller EFTA-staten måtte afgive om iværksættelse af foranstaltninger (45), som kan fremme sundere og mere konkurrenceprægede markeder, f.eks. ved at lette adgangen til eller udtræden fra markedet. Sådanne initiativer kan eventuelt ledsage andre struktur- eller adfærdsmæssige foranstaltninger, som normalt vil blive krævet af støttemodtageren. Hvis EFTA-staten afgiver tilsagn om at indføre ordninger, der tager sigte på en tidlig løsning af bankernes problemer, vil Tilsynsmyndigheden se positivt på dem som et element, der fremmer sunde og konkurrenceprægede markeder.

5. Overvågning og proceduremæssige spørgsmål

46. For at kunne kontrollere, at omstruktureringsplanen gennemføres korrekt, vil Tilsynsmyndigheden forlange periodiske detaljerede rapporter. Den første rapport vil normalt skulle forelægges Tilsynsmyndigheden senest seks måneder efter godkendelsen af omstruktureringsplanen.

47. Efter anmeldelse af en omstruktureringsplan skal Tilsynsmyndigheden vurdere, om planen vil kunne genoprette den langsigtede rentabilitet og mindske konkurrencefordrejningerne i passende omfang. Hvis den har alvorlig tvivl med hensyn til, om omstruktureringsplanen opfylder de relevante krav, skal Tilsynsmyndigheden indlede en formel undersøgelsesprocedure, som giver tredjemand mulighed for at fremsætte bemærkninger til foranstaltningen og derved sikrer en gennemsigtig og sammenhængende behandling af sagen, samtidig med at fortrolighedsreglerne i statsstøttesager overholdes.

48. Tilsynsmyndigheden behøver imidlertid ikke at indlede formelle procedurer i de tilfælde, hvor omstruktureringsplanen er fuldstændig, og de foreslåede foranstaltninger ikke giver anledning til tvivl som omhandlet i artikel 4, stk. 4, del II i protokol 3 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol. Det kan især være tilfældet, hvis en EFTA-stat til Tilsynsmyndigheden har anmeldt en støtteforanstaltning ledsaget af en omstruktureringsplan, som opfylder alle de betingelser, der fastsættes i dette kapitel, med det formål at opnå juridisk sikkerhed med hensyn til de nødvendige opfølgningsforanstaltninger. I sådanne tilfælde vil Tilsynsmyndigheden kunne vedtage en endelig beslutning om, at redningsstøtten og omstruktureringsstøtten er forenelig med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b).

6. Kapitlets midlertidige gyldighed

49. Dette kapitel udsendes på baggrund af den nuværende ekstraordinære krise i finanssektoren og bør derfor kun anvendes i en begrænset periode. Ved vurderingen af omstruktureringsstøtte, den får anmeldt frem til senest den 31. december 2010, vil Tilsynsmyndigheden anvende disse retningslinjer. Med hensyn til ikke-anmeldt støtte vil retningslinjerne vedrørende reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte finde anvendelse. Tilsynsmyndigheden vil følgelig anvende dette kapitel ved vurdering af ikke-anmeldt støtte ydet frem til senest den 31. december 2010.

50. I betragtning af, at denne meddelelse er baseret på EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), vil Tilsynsmyndigheden kunne tage dens indhold og varighed op til revision i lyset af udviklingen i markedsforholdene, de erfaringer, den opnår under behandlingen af sager, og det overordnede mål om sikring af den finansielle stabilitet.

(1) Dette kapitel svarer til meddelelsen fra Europa-Kommissionen (i det følgende »Kommissionen«) om genoprettelse af rentabiliteten i finanssektoren under den nuværende krise og vurdering af omstruktureringsforanstaltninger på grundlag af statsstøttereglerne (EUT C 195 af 19.8.2009, s. 9).

(2) I punkt 1 i den i fodnote 1 nævnte meddelelse henviste Kommissionen til Det Europæiske Råds løfter på sine møder henholdsvis den 20. marts 2009 og den 18. og 19. juni 2009.

(3) I sin meddelelse til Det Europæiske Råd af 4. marts 2009 med titlen »Fremdrift i den europæiske genopretning«, KOM(2009) 114 endelig, bebudede Kommissionen et reformprogram, der skal afhjælpe de mere generelle svagheder i de reguleringsrammer, som gælder for de pengeinstitutter, der opererer i EU.

(4) Se kapitlerne i retningslinjerne for statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter (»retningslinjerne for statsstøtte til banker«), rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise (»retningslinjerne for rekapitalisering«) og behandlingen af værdiforringede aktiver i banksektoren i EØS (»retningslinjerne for værdiforringede aktiver«).

(5) Dette kapitel finder kun anvendelse på pengeinstitutter som omhandlet i retningslinjerne for statsstøtte til banker. I dette kapitel tales der for nemheds skyld om banker. Disse retningslinjer finder imidlertid tilsvarende anvendelse på andre pengeinstitutter, hvor dette er relevant.

(6) De kriterier og specifikke omstændigheder, som udløser forpligtelsen til at fremlægge en omstruktureringsplan, er beskrevet mere indgående i retningslinjerne for statsstøtte til banker, retningslinjerne for rekapitalisering og retningslinjerne for værdiforringede aktiver. Heri henvises der især, men ikke udelukkende, til situationer, hvor en kriseramt bank er blevet rekapitaliseret af staten, eller hvor en bank, som er blevet frigjort for sine værdiforringede aktiver, allerede har modtaget statsstøtte uanset i hvilken form, som bidrager til dækning eller undgåelse af tab (undtagen deltagelse i en garantiordning), som tilsammen overstiger 2 % af bankens samlede risikovægtede aktiver. Omstruktureringsgraden vil afhænge af, hvor alvorlige vanskeligheder den enkelte bank befinder sig i. I overensstemmelse med disse retningslinjer (især punkt 40 i retningslinjerne for rekapitalisering og bilag V i retningslinjerne for værdiforringede aktiver) skal EFTA-staterne til gengæld i de tilfælde, hvor der er ydet begrænset støtte til banker, der er fundamentalt sunde, indsende en rapport til Tilsynsmyndigheden om de statslige midlers anvendelse, og denne rapport skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for at kunne vurdere bankens rentabilitet, brugen af den modtagne kapital og den planlagte exitstrategi. Rentabilitetsanalysen skal indeholde en redegørelse for bankens risikoprofil og forventede kapitalgrundlag samt en evaluering af dens forretningsplan.

(7) Det vil sige støtte, som blev godkendt midlertidigt af Tilsynsmyndigheden som redningsstøtte i henhold til retningslinjerne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, eller støtte, der er midlertidigt godkendt i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), samt enhver ny støtte, der anmeldes med henvisning til omstrukturering. Ved vurdering af omstruktureringsstøtte til banker under den nuværende systemiske krise vil dette kapitel derfor blive anvendt i stedet for retningslinjerne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder.

(8) På fællesskabsplan har Kommissionen tidligere vedtaget en række beslutninger om omstruktureringsstøtte (der blev fundet forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3. litra c)) til nødlidende banker på grundlag af en omfattende omstruktureringsproces, som skulle bringe støttemodtagerne på fode igen på lang sigt, uden at støtten i urimeligt omfang var til skade for konkurrenterne. De typiske omstruktureringsstrategier har omfattet en omlægning af forretningsmodeller, lukning eller frasalg af dele af virksomhederne, datterselskaber eller filialer, ændringer i forvaltningen af aktiver og passiver, afhændelse af virksomheden som going concern, salg af dele af virksomheden til levedygtige konkurrenter. Se f.eks. Kommissionens beslutning 98/490/EF af 20. maj 1998 om Frankrigs støtte til Crédit Lyonnais (EFT L 221 af 8.8.1998, s. 28), Kommissionens beslutning 2005/345/EF af 18. februar 2004 om Tysklands statsstøtte til fordel for Bankgesellschaft Berlin AG (EUT L 116 af 4.5.2005, s. 1), Kommissionens beslutning 2009/341/EF af 4. juni 2008 i statsstøttesag C 9/08 (ex NN 8/08, CP 244/07) om Tysklands støtte til Sachsen LB (EUT L 104 af 24.4.2009, s. 34), og resultattavlen for statsstøtte fra efteråret 2006, KOM(2006) 761 endelig, s. 28 (http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/studies_reports/2006_autumn_en.pdf), med en særlig oversigt over rednings- og omstruktureringsstøtte.

(9) I overensstemmelse med retningslinjerne for værdiforringede aktiver.

(10) I overensstemmelse med retningslinjerne for statsstøtte til banker, retningslinjerne for rekapitalisering og retningslinjerne for værdiforringede aktiver. Se punkt 4 i nærværende kapitel.

(11) I overensstemmelse med retningslinjerne for statsstøtte til banker, retningslinjerne for rekapitalisering og retningslinjerne for værdiforringede aktiver skal EFTA-staterne, hvis der ydes et begrænset støttebeløb til fundamentalt sunde banker, indsende en rentabilitetsanalyse til Tilsynsmyndigheden.

(12) Jf. især punkt 40 i retningslinjerne for rekapitalisering og bilag V i retningslinjerne for værdiforringede aktiver.

(13) Som forklaret i punkt 8 i dette kapitel bemærkes, at når der i afsnit 2 henvises til en omstruktureringsplan, gælder de principper, der ligger til grund for afsnit 2, også analogt for rentabilitetsanalyser.

(14) En vejledende model for en omstruktureringsplan findes i bilaget.

(15) Hvor det er relevant, vil Tilsynsmyndigheden ved sin undersøgelse af anmeldte omstruktureringsplaner søge rådgivning hos en ekstern konsulent for at kunne vurdere oplysningerne om rentabilitet, byrdedeling og minimering af konkurrencefordrejninger. Den vil også kunne anmode tilsynsmyndighederne om at validere forskellige elementer.

(16) Se f.eks. Kommissionens beslutning af 2. april 2008 i sag NN 1/08, Northern Rock (EUT C 135 af 3.6.2008, s. 21), og beslutning 2009/341/EF i sag C 9/08, Sachsen LB.

(17) Se beslutning 2009/341/EF i sag C 9/08, Sachsen LB.

(18) Med visse behørigt begrundede undtagelser. Se Kommissionens beslutning af 21. oktober 2008 i sag C 10/2008, IKB, endnu ikke offentliggjort.

(19) I overensstemmelse med principperne i Kommissionens henstilling 2009/384/EF af 30. april 2009 om aflønningspolitik i finanssektoren (EUT L 120 af 15.5.2009, s. 22).

(20) Dvs. salg af store mængder aktiver til de aktuelle lave markedspriser, hvilket kan presse priserne endnu længere ned.

(21) Ifølge Kommissionen har dens praksis været at acceptere en varighed på to til tre år for en omstruktureringsplan.

(22) Se også punkt 20.

(23) Se fodnote 17..

(24) Hvis der ikke afholdes et udbud, betyder det ikke automatisk, at der er tale om statsstøtte til køberen.

(25) Det ville normalt føre til støtte til det forretningsområde, der sælges.

(26) Forenede sager C-278/92, C-279/92 og C-280/92, Hytasa, Sml. 1994 I, s 4103, præmis 22.

(27) Se sag C-334/99, Gröditzer Stahlwerke, Sml. 2003 I, s. 1139, præmis 134 ff. og Kommissionens beslutning 2008/719/EF af 30. april 2008 i statsstøttesag C 56/06 (ex NN 77/06), iværksat af Østrig til fordel for Bank Burgenland (EUT L 239 af 6.9.2008, s. 32).

(28) Se punkt 43-50 i retningslinjerne for statsstøtte til banker. For at åbne mulighed for en sådan velordnet udtræden af markedet vil likvidationsstøtte kunne blive betragtet som værende forenelig med EØS-aftalen, når den f.eks. er nødvendig for en midlertidig rekapitalisering af en afviklingsbank eller -struktur eller for at fyldestgøre visse kreditorklasser, når hensynet til den finansielle stabilitet tilsiger det. For eksempler på en sådan støtte og de betingelser, hvorpå den blev godkendt, henvises til Kommissionens beslutning af 1. oktober 2008 i sag NN 41/08 UK, Redningsstøtte til Bradford & Bingley (EUT C 290 af 13.11.2008, s. 2), og Kommissionens beslutning af 5. november 2008 i sag NN 39/08, Støtte til afvikling af Roskilde Bank (EUT C 12 af 17.1.2009, s. 3).

(29) Se sag T-17/03, Schmitz-Gotha, Sml. 2006 II, s. 1139.

(30) Som allerede anført i tidligere retningslinjer, især retningslinjerne for værdiforringede aktiver, se punkt 21 ff.

(31) Tilsynsmyndigheden har opstillet detaljerede retningslinjer for prisfastsættelsen af statsgarantier, rekapitaliseringer og overtagelse af værdiforringede aktiver i hhv. retningslinjerne for statsstøtte til banker, retningslinjerne for rekapitalisering og retningslinjerne for værdiforringede aktiver. I det omfang, der betales en sådan pris, indebærer det for bankens aktionærer en svækkelse af deres finansielle position.

(32) Retningslinjerne for værdiforringede aktiver, punkt 24 og 25. Se også punkt 4 i dette kapitel.

(33) Se Kommissionens beslutning af 18. december 2008 i sag N 615/08, Bayern LB (EUT C 80 af 3.4.2009, s. 4). Dette forhindrer imidlertid ikke banken i at foretage kuponudbetalinger, når den er retligt forpligtet hertil.

(34) Se retningslinjerne for værdiforringede aktiver, punkt 31, og den nuancerede tilgang til dividenderestriktioner i retningslinjerne for rekapitalisering, punkt 33, 34 og 45, der afspejler, at selv om midlertidige forbud mod dividender eller kuponer kan bevare kapitalen i banken og give den en bedre kapitalstødpude og dermed forbedre bankens solvens, kan de også vanskeliggøre bankens adgang til private finansieringskilder eller i det mindste øge omkostningerne ved fremtidig ny finansiering.

(35) Se punkt 21.

(36) Selv om Tilsynsmyndigheden i henhold til retningslinjerne for statsstøtte til banker, retningslinjerne for rekapitalisering eller retningslinjerne for værdiforringede aktiver undtagelsesvis har accepteret støtte, som ikke var i fuld overensstemmelse med principperne i disse retningslinjer, vil de heraf følgende yderligere konkurrencefordrejninger kræve yderligere strukturelle eller adfærdsmæssige sikkerhedsforanstaltninger; se punkt 58 i retningslinjerne for værdiforringede aktiver.

(37) Der vil især blive taget hensyn til koncentrationsgraden, kapacitetsbegrænsninger, lønsomhed samt adgangs- og ekspansionsbarrierer.

(38) F.eks. ved at fremme en førtidig tilbagebetaling af statsstøtte.

(39) Se f.eks. Kommissionens beslutning af 21. oktober 2008 i sag C 10/08, IKB, endnu ikke offentliggjort, og Kommissionens beslutning af 7. maj 2009 i sag N 244/09, Kapitalindskud i Commerzbank (EUT C 147 af 27.6.2009, s. 4).

(40) Det bemærkes, at en formindskelse af balancesummen som følge af afskrivninger på aktiver, som delvis kompenseres med statsstøtte, ikke reducerer bankens faktiske markedstilstedeværelse og derfor ikke kan tages i betragtning ved vurderingen af behovet for strukturforanstaltninger.

(41) Se f.eks. Kommissionens beslutning af 19. november 2008 i sag NN 49/08, NN 50/08 og NN 45/08, Garantier til Dexia, (endnu ikke offentliggjort), punkt 73, Kommissionens beslutning af 19. november 2008 i sag N 574/08, Garantier til Fortis Bank (EUT C 38 af 17.2.2009, s. 2), punkt 58, og Kommissionens beslutning af 3. december 2008 i sag NN 42/08, NN 46/08 og NN 53/A/08, Omstruktureringsstøtte til Fortis Bank og Fortis Bank Luxembourg (EUT C 80 af 3.4.2009, s. 7), punkt 94. F.eks. kan en bank under visse omstændigheder få forbud mod at tilbyde de højeste privatindlånsrenter, der tilbydes på markedet.

(42) Der mindes om, at omstruktureringsomkostningerne skal begrænses til det minimum, der er nødvendigt for at genoprette rentabiliteten. Se punkt 23.

(43) Långivning, der ydes på ikke-kommercielle vilkår, kan udgøre statsstøtte og vil måske kunne godkendes af Tilsynsmyndigheden efter en anmeldelse, hvis det er foreneligt med EØS-aftalen, f.eks. i henhold til retningslinjerne — midlertidige rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise.

(44) Kommissionens beslutning af 12. november 2008 i sag N 528/08, ING (EUT C 328 af 23.12.2008, s. 10), punkt 35.

(45) Se f.eks. Kommissionens beslutning 2005/418/EF af 7. juli 2004 om den statsstøtte, Frankrig har ydet Alstom (EUT L 150 af 10.6.2005, s. 24), punkt 204.