ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag anlagt den 18. december 1997 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge (Sag E-10/97) (98/C 84/06)

Den 18. december 1997 anlagde EFTA-Tilsynsmyndigheden, repræsenteret af Håkan Berglin, direktør for afdelingen for juridiske sager og eksekutivsager som partsrepræsentant, EFTA-Tilsynsmyndigheden, 74, rue de Trèves, B-1040 Bruxelles, sag mod Kongeriget Norge ved EFTA-Domstolen.

Sagsøgeren nedlægger påstand om, at Domstolen:

1. skal erklære, at Kongeriget Norge ved ikke at have vedtaget de nødvendige nationale bestemmelser for at efterkomme retsakten omhandlet i EØS-aftalens bilag XVIII, pkt. 2 (Rådets direktiv 78/610/EØF af 29. juni 1978 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om sundhedsbeskyttelse af arbejdstagere, der er udsat for påvirkning fra vinylchloridmonomer), som tilpasset ved EØS-aftalens protokol 1, inden den fastsatte frist, ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i nævnte retsakt og EØS-aftalens artikel 7.

2. pålægger Kongeriget Norge at betale sagsomkostningerne.

Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:

- Rådets direktiv 78/610/EØF af 29. juni 1978 fastsætter visse krav til sundhedsbeskyttelse af arbejdstagere, der er udsat for påvirkning fr vinylchloridmonomer.

- I henhold til EØS-aftalens artikel 7 skal retsakter, der er omhandlet eller indeholdt i bilagene til aftalen eller afgørelser truffet af Det Blandede EØS-Udvalg, være bindende for de kontraherende parter og udgøre eller gøres til del af deres interne retsorden.

- Rådets Direktiv 78/610/EØF af 29. juni 1978 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om sundhedsbeskyttelse af arbejdstagere, der er udsat for påvirkning fra vinylchloridmonomer, er omhandlet i EØS-aftalens bilag XVIII, pkt. 2.

- Det følger af retsaktens artikel 11, som tilpasset ved EØS-aftalens protokol 1, at Norge skulle sætte de love og retsforskrifter i kraft, som er nødvendige for at efterkomme retsakten, inden 1. januar 1994, og umiddelbart underrette EFTA-Tilsynsmyndigheden om de til dette formål trufne foranstaltninger.

- Ved udløbet af ovennævnte frist havde Norge ikke truffet de nødvendige lovgivningsmæssige foranstaltninger for at efterkomme retsakten. Disse foranstaltninger var heller ikke truffet ved udløbet af den frist, EFTA-Tilsynsmyndigheden havde sat i sin begrundede udtalelse, hvori Norge blev anmodet om at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme retsakten. Norge har derfor ikke opfyldt sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 11 og EØS-aftalens artikel
Anmodning om en rådgivende udtalelse indgivet ved Borgarting lagmannsrets beslutning af 21. juni 1996 i sagen Ullensaker kommune m.fl. mod Nille AS (Sag E-5/96) (96/C 350/07)

Der er til EFTA-Domstolen ved beslutning af 21. juni 1996 fra Borgarting lagmannsrett (appelret) i Norge indgivet en anmodning, modtaget af EFTA-Domstolens registratur den 26. juni 1996, om en rådgivende udtalelse i sagen Ullensaker kommune m.fl. mod Nille AS, om følgende spørgsmål:

Skal artikel 11 i EØS-aftalen, sammenholdt med artikel 13, forstås således, at den forbyder en kommunal myndighed at nægte tilladelse til detailsalg af videokassetter med den begrundelse, at en sådan tilladelse kun bør gives til forretninger, der kan betegnes som specialforhandlere af videokassetter, og/eller at ekspertise skal erhverves af allerede etablerede forhandlere?
Markedsrådets henvisning af sagen Forbrukerombudet mod Lego Norge A/S til EFTA-domstolen til rådgivende udtalelse, Markedsrådets afgørelser af 28. oktober og 28. december 1994 (Sag E-9/94) (94/C 398/07)

Markedsrådet i Norge har med sine afgørelser af 28. oktober og 28. december 1994 henvist sagen Forbrukerombudet (forbrugerombudsmanden) mod Lego Norge A/S til EFTA-domstolen - til hvis dommerkontor sagen indgik den 28. december 1994 - med henblik på en rådgivende udtalelse om følgende spørgsmål:

1. Skal Rådets direktiv 89/552/EØF om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed fortolkes således, at det forhindrer den modtagende stat i at anvende nationale bestemmelser, ifølge hvilke en annoncør kan forbydes at gøre brug af reklamer, der navnlig har børn som målgruppe, i en udsendelse, som sendes fra en anden EØS-stat specielt til Norge?

2. Skal artikel 36 i EØS-aftalen om fri udveksling af tjenesteydelser fortolkes således, at den forhindrer den modtagende stat i at anvende nationale bestemmelser, i henhold til hvilke en annoncør kan forbydes at gøre brug af reklamer, som specielt har børn som målgruppe, i en udsendelse, som sendes fra en anden EØS-stat specielt til Norge?

3. Er afdeling 1 i markedskontrolloven sammen med afdeling 3-1 i radiospredningsloven forenelig med artikel 11 og 13 i EØS-aftalen om kvantitative indførselsrestriktioner?
1.

1.Et krav om, at den arbejdsløse skal opholde sig i den kompetente stat for at være berettiget til kontantydelser ved arbejdsløshed i tilfælde, hvor betingelserne i artikel 64, 65 eller 65a ikke er opfyldt, er foreneligt med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger.
C 40/33

EFTA-DOMSTOLEN DOMSTOLENS DOM

af 13. november 2019

i sag E-2/19

D og E

(Fri bevægelighed for personer — sektortilpasninger for Liechtenstein — opholdsret — afledt opholdsret for familiemedlemmer — direktiv 2004/38/EF)

(2020/C 40/04)

I sag E-2/19, D og E, hvori Fyrstendømmet Liechtensteins forvaltningsdomstol (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område som tilpasset aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, har domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson (refererende dommer) og dommerne Bernd Hammermann og Ola Mestad (ad hoc-dommer), afsagt dom den 13. November 2019. Domskonklusionen lyder således:

Sektortilpasningerne til bilag V og VIII til EØS-aftalen, navnlig punkt III heri, berøver ikke et familiemedlem til en EØS-statsborger, som har en gyldig opholdstilladelse og er bosiddende i Liechtenstein, retten til at ledsage eller slutte sig til EØS-statsborgeren i Liechtenstein på grundlag af artikel 7, stk. 1, litra d), i direktiv 2004/38/EF, selv om den opholdstilladelse, som EØS-borgeren har i Liechtenstein, ikke blev tildelt på grundlag af den ordning, der er fastsat i sektortilpasningerne.
C 113/11

DOMSTOLENS DOM

af 10. december 2020

i sag E-13/19

Hraðbraut ehf. mod mennta- og menningarmálaráðuneytið (uddannelses-, videnskabs- og kulturministeriet), Verzlunarskóli Íslands ses., Tækniskólinn ehf., og Menntaskóli Borgarfjarðar ehf.

(Offentlige kontrakter — direktiv 2014/24/EU — offentlig tjenesteydelseskontrakt — Artikel 37 EØS — begrebet »tjenesteydelser« — videregående uddannelse)

(2021/C 113/06)

I sag E-13/19, Hraðbraut ehf. mod mennta- og menningarmálaráðuneytið (uddannelses-, videnskabs- og kulturministeriet), Verzlunarskóli Íslands ses., Tækniskólinn ehf., og Menntaskóli Borgarfjarðar ehf., hvori Kærunefnd útboðsmála (Klagenævnet for offentlige udbud) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF, særlig artikel 2, stk. 1, punkt 9, og artikel 74 heri, har domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Bernd Hammermann, afsagt dom den 10. december 2020. Domskonklusionen lyder således:

Kontrakter som de i anmodningen beskrevne, der ikke har til formål at levere tjenesteydelser som omhandlet i direktiv 2014/24/EU, udgør ikke offentlige tjenesteydelseskontrakter i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktivets artikel 2, stk. 1, punkt 9.
DOMSTOLENS DOM

af 14. juni 2018

i sag E-15/17

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — forordning (EU) nr. 694/2014)

(2018/C 414/12)

I sag E-15/17, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet det ikke i sin nationale retsorden har gennemført den retsakt, der er nævnt i punkt 31bbd i bilag IX til aftalen (Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 694/2014 af 17. december 2013 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder til bestemmelse af typer af forvaltere af alternative investeringsfonde), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, har Domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson, dommerne Per Christiansen og Bernd Hammermann (refererende dommer), afsagt dom den 14. juni 2018.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet det ikke i sin nationale retsorden har gennemført den retsakt, der er nævnt i punkt 31bbd i bilag IX til aftalen (Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 694/2014 af 17. december 2013 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder til bestemmelse af typer af forvaltere af alternative investeringsfonde), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil.
DOMSTOLENS DOM

af 27. oktober 2017

i sag E-21/16

Pascal Nobile mod DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG

(Direktiv 87/344/EØF — artikel 201, stk. 1, litra a), i direktiv 2009/138/EF — retshjælpsforsikring — frit valg af advokat)

(2018/C 422/07)

I sag E-21/16, hvori Fürstliches Obergericht (appeldomstolen i Liechtenstein) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke artikel 201, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Benedikt Bogason (ad hoc-dommer), afsagt dom den 27. oktober 2017. Domskonklusionen lyder således:

Artikel 201, stk. 1, litra a), i direktiv 2009/138/EF er til hinder for vilkår og betingelser i en aftale om retshjælpsforsikring, der fritager forsikringsselskabet fra sine forpligtelser i medfør af aftalen, hvis forsikringstageren antager en advokat til at varetage sine interesser uden selskabets samtykke på et tidspunkt, hvor den forsikrede ville være berettiget til at fremsætte et krav efter aftalen.
1.

Artikel 87, stk. 2, i forordning (EF) nr. 987/2009 er til hinder for, at debitorinstitutionen kan anfægte de lægelige konstateringer, som institutionen på opholds- eller bopælsstedet har foretaget inden for rammerne af den administrative procedure.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 120/22

DOMSTOLENS DOM

af 2. august 2016

i sag E-33/15

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EØS/EFTA-stats tilsidesættelse af sien forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2012/26/EU om ændring af direktiv 2001/83/EF for så vidt angår lægemiddelovervågning)

(2017/C 120/10)

I sag E-33/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 15q i kapitel XIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets direktiv 2012/26/EU af 25. oktober 2012 om ændring af direktiv 2001/83/EF for så vidt angår lægemiddelovervågning), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har vedtaget de til retsaktens gennemførelse fornødne foranstaltninger inden for den fastsatte frist, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer), Per Christiansen og Páll Hreinsson, afsagt dom den 2. august 2016.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 15q i kapitel XIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets direktiv 2012/26/EU af 25. oktober 2012 om ændring af direktiv 2001/83/EF for så vidt angår lægemiddelovervågning), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har vedtaget de til retsaktens gennemførelse fornødne foranstaltninger inden for den fastsatte frist.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 467/24

DOMSTOLENS DOM

af 27. oktober 2015

i sag E-11/15

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EØS/EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2011/83/EU om forbrugerrettigheder)

(2016/C 467/11)

I sag E-11/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 7a, 7e og 7i i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 27. oktober 2015.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 7a, 7e og 7i i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt.
1.

Det kræves efter artikel 4, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 95/93, at en EØS-stat udnævner en kvalificeret fysisk eller juridisk person til lufthavnskoordinator efter at have konsulteret de i bestemmelsen nævnte parter. Det foreskrives i artikel 4, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 95/93, at koordinatoren skal være såvel retlig som faktisk uafhængig af de berørte parter, hvilke parter den pågældende også skal være funktionelt adskilt fra. Såfremt disse betingelser er opfyldt, har EØS-staterne en skønsmæssig beføjelse til at fastlægge koordinatorens status. Det tilkommer den nationale ret på grundlag af disse konstateringer at drage de nødvendige konklusioner for at sikre den effektive anvendelse af forordning (EØF) nr. 95/93.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 350/7

DOMSTOLENS DOM

af 31. marts 2015

i sag E-21/14

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EØS/EFTA-stats manglende opfyldelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2010/30/EU om angivelse af energirelaterede produkters energi- og ressourceforbrug)

(2015/C 350/10)

I sag E-21/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 4 i kapitel IV i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/30/EU af 19. maj 2010 om angivelse af energirelaterede produkters energi- og ressourceforbrug ved hjælp af mærkning og standardiserede produktoplysninger), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, eller ikke straks har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 31. marts 2015.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 4 i kapitel IV i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/30/EU af 19. maj 2010 om angivelse af energirelaterede produkters energi- og ressourceforbrug ved hjælp af mærkning og standardiserede produktoplysninger) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt
DA Den Europæiske Unions Tidende C 88/10

DOMSTOLENS DOM

af 15. november 2013

i sag E-10/13

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EØS/EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning))

2014/C 88/07

I sag E-10/13, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, angående en påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 21b i bilag XVIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning)) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for i sin nationale lovgivning korrekt at gennemføre artikel 2, stk. 1, litra a) - d), og artikel 2, stk. 2, litra a) og b), i nævnte retsakt, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher, dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 15. november 2013.

Domskonklusionen lyder således:

1) Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 21b i bilag XVIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning)) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for i sin nationale lovgivning korrekt at gennemføre artikel 2, stk. 1, litra a) - d), og artikel 2, stk. 2, litra a) og b), i nævnte retsakt.
2.

Forpligtelsen til gennemsigtighed indebærer ikke nødvendigvis, at de nationale myndigheder skal ophæve en kontrakt, eller at de nationale domstole skal tilsidesætte en beslutning om tildeling af en koncession, i ethvert tilfælde af manglende overholdelse af forpligtelsen i forbindelse med tildeling af en kontrakt om tjenesteydelser. Den nationale ret skal imidlertid ved behandlingen af den konkrete sag tage de tilrådighedstående retsmidler i betragtning for at sikre sig, at virkningerne i strid med EØS-aftalens artikel 13 og 36 ikke fortsat gør sig gældende, og at det almene princip om god forvaltningsskik behørigt iagttages ved tildelingen af koncessionskontrakter, således at disse tildelinger sker på en måde, der hverken er vilkårlig eller diskriminerende. I mangel af EØS-bestemmelser om retsmidler er det op til den nationale retsorden at regulere de retlige procedurer til sikring af de rettigheder, som borgerne kan udlede af ovennævnte forpligtelse, på en sådan måde at disse procedurer ikke er mindre gunstige end sammenlignelige nationale procedurer og ikke gør det umuligt eller unødigt vanskeligt at udøve disse rettigheder i praksis.
2)

En national bestemmelse såsom § 59 i Liechtensteins Rechtsanwaltsgesetz, hvorefter en advokat, der er etableret i anden EØS-stat, er forpligtet til under alle omstændigheder og på eget initiativ ikke blot at fremlægge dokumentation for sine kvalifikationer som advokat, men også til at melde sig hos værtsstatens kompetente myndigheder og en gang om året at forny denne anmeldelse, er i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 77/249/EØF og EØS-aftalens artikel 36.
1)

Det fastslås, at Island ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget eller underrettet Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 10 i del 7.1 i kapitel I i bilag I til EØS-aftalen, nemlig Rådets direktiv 90/167/EØF af 26. marts 1990 om fastsættelse af betingelserne for tilberedning, markedsføring og anvendelse af foderlægemidler i Fællesskabet, som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol nr. 1 hertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 15 og EØS-aftalens artikel 7.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 176/10

EFTA-DOMSTOLENS SAMMENSÆTNING

2011/C 176/07

Efter indstilling af den norske regering blev Per Christiansen udnævnt til dommer ved EFTA-Domstolen for perioden fra den 17. januar 2011 til den 16. januar 2017. Det skete efter fælles overenskomst mellem de tre kontraherende parter i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol. Han afløser Henrik Bull. På et offentligt møde i Domstolen den 13. januar 2011 aflagde Per Christiansen ed i overensstemmelse med artikel 2 i protokol 5 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol.
1)

Det fastslås, at Kongeriget Norge ved at opretholde begrænsningerne i de rettigheder, som personer og virksomheder, der er etableret i EØS-staterne, har til at eje kapitalandele og udøve stemmeret i virksomheder i sektoren for finansielle tjenesteydelser i Norge, jf. § 35, stk. 1, 2 og 3, og § 36 i lov nr. 74 af 29. juni 2007 om regulerede markeder (børsloven) og § 5-3, stk. 1, 2 og 3, og § 5-4 i lov af 5. juli 2002 om registrering af finansielle instrumenter (værdipapiregisterloven), har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31 og 40 i EØS-aftalen.