Statsstøtte

(SAM 030.95010 - Norge)

(2003/C 216/03)

EFTA-Tilsynsmyndighedens meddelelse i henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol til de øvrige EFTA-lande, EU-medlemslande og interesserede parter vedrørende foreslået statsstøtte i form af regionalt differentierede socialsikringsbidrag og direkte transportstøtte (statsstøtte SAM 030.95010).

Ved beslutning nr. 141/03/KOL af 16. juli 2003 indledte EFTA-Tilsynsmyndigheden proceduren efter artikel 1, stk. 2, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol. Den norske regering er underrettet herom ved kopi af beslutningen.

I. SAGSFORLØB

1. Anmeldelse

I et brev fra Norges mission ved Den Europæiske Union af 26. marts 2003 (dok. nr. 03-1846 A), der som bilag indeholdt et brev fra handels- og industriministeriet af 25. marts 2003, et brev fra finansministeriet af 25. marts 2003 og et brev fra ministeriet for kommunale anliggender og regionaludvikling af 25. marts 2003, som alle indgik og blev registreret i Tilsynsmyndigheden den 26. marts 2003, anmeldte de norske myndigheder en overgangsperiode for regionalt differentierede socialsikringsbidrag i visse geografiske områder (zone 3 og 4) og en ny national ordning om direkte transportstøtte. De norske myndigheder meddelte endvidere, at de i separat brev senere ville anmelde videreførelse af den nuværende ordning i zone 5 (Nord-Troms og Finmarken). De norske myndigheder meddelte desuden, at de havde taget kontakt til de øvrige EFTA-lande med henblik på at nå til enighed, jf. artikel 1, stk. 2, afsnit 3, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, for at bevare den nuværende ordning i denne zone.

I et brev fra den norske mission til Den Europæiske Union af 15. april 2003 (dok. nr. 03-2467 A) videresendtes et brev fra handels- og industriministeriet af 10. april 2003 og et brev fra finansministeriet af 10. april 2003, som alle indgik og blev registreret af Tilsynsmyndigheden den 16. april 2003, hvorved de norske myndigheder anmeldte videreførelse af de regionalt differentierede socialsikringsbidrag i Nord-Troms og Finmarken (zone 5) uden at angive nogen tidsfrister.

Ved brev af 16. maj 2003 (dok. nr. 03-2951 D) anerkendte Tilsynsmyndigheden modtagelse af ovennævnte breve og anmodede om supplerende oplysninger. Generaldirektoratet for Konkurrence og Statsstøtte udtrykte endvidere tvivl med hensyn til, hvorvidt de anmeldte støtteforanstaltninger var forenelige med de gældende bestemmelser.

I brev fra den norske mission til Den Europæiske Union af 10. juni 2003 (dok. nr. 03-3707 A), der som bilag indeholdt et brev fra finansministeriet af 5. juni 2003, og som blev modtaget og registreret af Tilsynsmyndigheden den 11. juni 2003, fremsendte de norske myndigheder supplerende bemærkninger og oplysninger.

I et brev fra Norges mission ved Den Europæiske Union af 19. juni 2003 (dok. nr. 03-3976 A) videresendtes et brev fra handels- og industriministeriet af 10. juni 2003, som begge indgik og blev registreret af Tilsynsmyndigheden den 20. juni 2003, hvorved de norske myndigheder fremsendte en undersøgelse af de ekstra transportomkostninger i det foreslåede område for transportstøtte(1).

Ved brev fra Norges ambassadør ved Den Europæiske Union af 4. juli 2003 (dok. nr. 03-4403 A) trak de norske myndigheder anmeldelsen af videreførelsen af de differentierede socialsikringsbidrag i zone 5 tilbage som følge af en beslutning truffet i EFTA-landenes stående udvalg af 1. juli 2003 (nr. 2/2003/SK). Det stående udvalg besluttede, at den pågældende ordning i zone 5 er forenelig med EØS-aftalens funktion på grund af de ekstraordinære forhold i dette område.

2. Baggrund

Tilsynsmyndigheden godkendte den 22. september 1999 et forslag fra de norske myndigheder vedrørende nye bestemmelser i ordning 2 om geografisk differentierede socialsikringsbidrag(2). Godkendelsen var begrænset til 31. december 2003.

Den 21. december 2000 traf Europa-Kommissionen en negativ beslutning om den af Sverige anmeldte støtteordning for nedsættelse af socialsikringsbidrag(3). I beslutningen hedder det: "Det støttebeløb, som i henhold til støtteordningen bevilges en støtteberettiget virksomhed, har ingen relation til de meromkostninger til transport, som den pågældende støtteberettigede virksomhed faktisk har. Støttens størrelse beror på virksomhedens lønudgifter, som igen beror på antallet af ansatte og disses gennemsnitsløn. Derfor kan det vanskeligt hævdes, at støtten objektivt kan kvantificeres på forhånd på grundlag af et nøgletal 'støtte pr. tilbagelagt km' eller på grundlag af et nøgletal 'støtte pr. tilbagelagt km' og 'støtte pr. vægtenhed'. Følgen er også, at det ikke kan udelukkes, at der i hvert fald i visse tilfælde er givet overdækning for meromkostningerne."

I beslutning af 21. december 2000 anførtes det endvidere, at Norge ved brev af 27. juli 2000 fremsatte bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren, og at de norske myndigheder bekræftede, at Norge har en ordning, der svarer til den svenske ordning.

Sverige blev underrettet om beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure ved brev af 4. april 2000. Beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure blev offentliggjort 1. juli 2000(4). Den negative endelige beslutning blev offentliggjort den 14. september 2001 (se fodnote 3).

På baggrund af den svenske beslutning blev den norske ordning derefter drøftet på en række møder mellem de norske myndigheder og Tilsynsmyndigheden samt mellem Tilsynsmyndigheden og Europa-Kommissionen.

Ved brev fra Tilsynsmyndigheden den 29. november 2001 (dok. nr. 01-9557 D) blev de norske myndigheder bl.a. underrettet om, at Tilsynsmyndigheden ville indlede en vurdering af den norske ordning med henblik på at formulere et forslag om passende foranstaltninger, således at der kunne genoprettes lige konkurrencevilkår inden for EØS.

Tilsynsmyndigheden indledte en formel undersøgelse af den norske ordning ved brev til de norske myndigheder af 4. juni 2002 (dok. nr. 02-4189 D). I dette brev gav Tilsynsmyndigheden udtryk for sin indledende holdning om, at den norske ordning for regionalt differentierede socialsikringsbidrag formentlig ikke længere er forenelig med EØS-aftalen.

I tilknytning til Tilsynsmyndighedens beslutning af 25. september 2002(5) om passende foranstaltninger blev det konkluderet, at den nuværende ordning om regionalt differentierede socialsikringsbidrag ikke er omfattet af undtagelsen i artikel 61, stk. 3, litra c), i EØS-aftalen. Støttebeløb, som i henhold til den nuværende støtteordning bevilges en støtteberettiget virksomhed, er ikke afhængige af de meromkostninger til transport, som en virksomhed har, og er ikke beregnet i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag XI til retningslinjerne for statsstøtte. I beslutningens operative del hedder det bl.a.:

"1. På grund af artikel 1, stk. 1, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol foreslår Tilsynsmyndigheden Norge følgende passende foranstaltninger med hensyn til statsstøtte i forbindelse med ordningen om regionalt differentierede socialsikringsafgifter ('geografisk differensiert arbeidsgiveravgift'):

a) De norske myndigheder vedtager de love eller øvrige foranstaltninger, der er nødvendige for at afskaffe alle former for statsstøtte, som falder under EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og som er en følge af ordningen for regionalt differentierede socialsikringsafgifter, eller for at bringe denne støtte i overensstemmelse med artikel 61 i samme aftale.

b) De norske myndigheder afskaffer denne støtte eller bringer den i overensstemmelse med fællesmarkedet med virkning fra 1. januar 2004, medmindre myndigheden, hvis den betragter det som objektivt nødvendigt og begrundet, med henblik på at virksomhederne kan foretage de krævede tilpasninger til den ændrede situation, accepterer en senere dato.

c) De norske myndigheder giver snarest muligt og under alle omstændigheder senest den 25. marts 2003 myndigheden meddelelse om de foranstaltninger, de har truffet til tilpasning af støtteordningen.

2. De norske myndigheder anmodes om senest en måned efter modtagelsen af dette forslag skriftligt at underrette Tilsynsmyndigheden om, at de i henhold til artikel 1, stk. 1, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol accepterer dette forslag om passende foranstaltninger i sin helhed."

Ved brev af 29. oktober 2002 fra Norges mission ved Den Europæiske Union, der indgik og blev registreret af myndigheden den 31. oktober 2002 (dok. nr. 02-7855 A), accepterede de norske myndigheder de passende foranstaltninger.

3. Beskrivelse af de foreslåede foranstaltninger

3.1. Anmeldelse af en overgangsperiode i zone 3 og 4

Med henblik på socialsikringsbidragene er Norge opdelt i fem geografiske zoner. Den højeste afgiftssats er 14,1 % i zone 1, der dækker ca. 75 % af befolkningen. I zone 5 (Nord-Troms og Finnmark), der dækker den nordligste del af landet, er satsen nul. En oversigt over de geografiske zoner og afgiftssatser findes i bilag 1 til beslutning af 25. september 2002 (beslutning nr. 172/02/KOL).

Ved brev af 25. marts 2003 fra finansministeriet anmeldte de norske myndigheder en overgangsordning for zone 3 og 4 og forelagde følgende oversigt over forhøjelsen af socialsikringsbidragene:

Tabel 1((Anmeldelsen vedrørende zone 5, hvor den nuværende sats er 0, beskrives i punkt 3.3 nedenfor.))

>TABELPOSITION>

De forhøjede satser i zone 2-4 fra og med 2004 gælder kun støtte, der overstiger de minimis-beløbet.

Forslaget indebærer en overgangsperiode på tre år for zone 3 og 4, indtil den fulde sats på 14,1 % nås i 2007.

Argumenterne for en sådan overgangsordning er for det første, at de norske myndigheder på baggrund af sagens udvikling er af den opfattelse, at de først sent i efteråret 2002 fik "klare signaler" om, at ordningen skulle ophæves. De norske myndigheder anfører, at de ikke fandt det professionelt eller politisk tilrådeligt at anmode virksomhederne om at tilpasse sig en situation uden differentiering (ud over de minimis), inden de kunne forudse, hvorledes den nye ordning ville komme til at se ud. De norske myndigheder henviser i denne forbindelse til de uformelle drøftelser, der fandt sted efter Europa-Kommissionens beslutning om den svenske ordning om nedsatte socialsikringsbidrag.

Det hævdes for det andet, at ordningens ophævelse fra 2004 vil medføre betydelige og meget alvorlige problemer, ikke kun for de enkelte virksomheder, men for alle virksomheder (i tilfælde af overskridelse af de minimis-tærsklen) og hermed for beskæftigelsessituationen i hele området. Det skønnes, at den samlede bruttoskattelettelse for den private sektor i zone 2, 3 og 4, hvis systemet var blevet videreført fra 2004, ville andrage 4,270 mia. NOK (ca. 520 mio. EUR).

I en rapport fra et uafhængigt udvalg, "Effektutvalget", forelægges en række beregninger over mulige makroøkonomiske virkninger af afskaffelsen af den regionale differentiering. Under forudsætning af at der ikke er nogen følgevirkninger på lønninger og varepriser, viser overslagene en beskæftigelsesnedgang i den private sektor på 15400 personer i zone 4 og 2900 personer i zone 3 som direkte følge af stigningen i de samlede lønomkostninger. Det svarer til en isoleret beskæftigelsesnedgang i den private sektor i disse regioner på 15,5 % (13,8 % i zone 3, 15,8 % i zone 4). Den tilsvarende nedgang i den samlede beskæftigelse i disse regioner vil være på 7,5 % i zone 3 og 8,5 % i zone 4.

De norske myndigheder forelægger endvidere beregninger over de skønnede virkninger af de minimis-ordningen. De norske myndigheder har udarbejdet et skøn over det samlede antal beskæftigede i den private sektor, hvor de minimis-ordningen ikke gælder. (De nedsatte socialsikringsbidrag kan anvendes på lønninger for et begrænset antal beskæftigede i hver virksomhed for at sikre, at skattefordelene ikke overskrider de minimis-tærsklen på 100000 EUR i en treårsperiode). Det konkluderes, at andelen af normale mand/arbejdsår over de minimis-beløbet i zone 3 og 4 er henholdsvis 43 og 55 %, og at beskæftigelsesnedgangen (ved indførelse af de minimis-ordningen) vil være 3,2 % i zone 3 og 4,7 % i zone 4.

De norske myndigheder påpeger i deres anmeldelse, at de øgede skatter på længere sigt i forskellig grad kan forskydes til lønmodtagerne og forbrugerne. Det anføres, at en sådan proces tager lang tid, og at det derfor er nødvendigt at have en forholdsvis lang overgangsperiode, da den umiddelbare virkning af en afgiftsstigning svarer til en tilsvarende stigning i lønomkostningerne.

De norske myndigheder henviser endvidere til den lave rentabilitet i virksomheder i zone 3 og 4. Det anføres, at en (fuld) afgiftsforøgelse, hvor der tages hensyn til de minimis-muligheden, for 2001 ville svare til ca. 24 % af det samlede driftsoverskud for virksomheder i zone 3 og tilsvarende næsten 40 % i zone 4.

De norske myndigheder fremlægger endvidere beregninger over virkningen af indførelse af en direkte transportstøtteordning. Da transportstøtten kun ydes for ekstraomkostninger for varetransport, hævdes det, at en sådan foranstaltning vil være begrænset til kun at omfatte en mindre del af de berørte virksomheder. Det konkluderes på basis af et samlet budget for den nye ordning på 150 mio. NOK efter overgangsperioden, at den nye ordning vil kompensere for 10 % af virksomhedernes tab.

Ved brev af 16. maj 2003 meddelte myndigheden, at den anmeldte overgangsperiode er 3 år for både zone 3 og 4, og at den relative stigning pr. år derfor er højere i zone 4 end i zone 3. Myndigheden anførte derfor, at den gerne ville modtage argumenter for, hvorfor virksomheder i zone 3 skal have samme overgangsperiode som dem i zone 4, da stigningen i deres skattebyrde er mindre. Tilsynsmyndigheden anførte endvidere, at den gerne ville have yderligere bemærkninger eller beregninger over virkningerne af overgangsperioder på henholdsvis 1 og 2 år for hver af zonerne og sammenligne med den anmeldte treårige periode.

Ved brev af 5. juni 2003 forelagde finansministeriet yderligere kommentarer. Ministeriet anfører, at uden en overgangsperiode svarer stigningen i socialforsikringsafgiften til en umiddelbar forøgelse af virksomhedernes lønomkostninger på henholdsvis 8,6 og 7,2 % i zone 3 og 4 (så snart de minimis-tærsklen er nået). På basis af generelle lønstigninger som forventet af myndighederne vil en situation uden nogen overgangsperiode medføre en stigning i lønomkostningerne for virksomheder i zone 3 og 4 i 2000, der er næsten tre gange højere end den stigning, der normalt forventedes i disse omkostninger (uden hensyntagen til virkningerne af de minimis). Ifølge ministeriet vil en overgangsperiode på tre år sikre, at der sker en bedre løntilpasning, inden den fulde ansats anvendes, udsætte omkostningsstigningen i virksomhederne og reducere antallet af virksomhedslukninger og tabte job som følge af stigningen i afgiftssatsen. Med hensyn til spørgsmålet om, hvorfor virksomheder i zone 3 skal have samme overgangsperiode som virksomheder i zone 4, anfører ministeriet, at tre år er en meget kort periode i begge zoner, at de relative forskelle i stigningerne mellem zonerne er meget små, og at det vil være uheldigt med en differentiering i overgangsperioden.

3.2. Anmeldelse af ny direkte transportstøtteordning

Ved brev af 25. marts 2003 fra finansministeriet og et brev af 25. marts 2003 fra ministeriet for lokal forvaltning og lokal udvikling anmeldte de norske myndigheder en ny norsk ordning om direkte transportstøtte.

Nedenstående amter/kommuner foreslås berettiget til at modtage national transportstøtte:

- Troms: Harstad, Tromsø, Kvæfjord, Skånland, Bjarkøy, Ibestad, Gratangen, Lavangen, Bardu, Salangen, Målselv, Sørreisa, Dyrøy, Tranøy, Torsken, Berg, Lenvik og Balsfjord,

- Nordland: alle kommuner

- Nord-Trøndelag: Leka, Nærøy, Vikna, Flatanger, Fosnes, Overhalla, Høylandet, Grong, Namsos, Namsskogan, Røyrvik, Lierne, Snåsa, Inderøy, Namdalseid, Verran, Mosvik, Verdal, Leksvik, Meråker og Steinkjer

- Sør-Trøndelag: Hemne, Snillfjord, Hitra, Frøya, Ørland, Agdenes, Rissa, Bjugn, Åfjord, Roan, Osen, Oppdal, Rennebu, Meldal, Røros, Holtålen, Midtre Gauldal, Selbu og Tydal

- Møre og Romsdal: Kristiansund, Vanylven, Sande, Herøy, Ulstein, Hareid, Norddal, Stranda, Stordal, Rauma, Nesset, Midsund, Sandøy, Aukra, Eide, Averøy, Frei, Gjemnes, Tingvoll, Sunndal, Surnadal, Rindal, Aure, Halsa, Tustna og Smøla

- Sogn og Fjordane: Gulen, Solund, Hyllestad, Høyanger, Vik, Balestrand, Leikanger, Sogndal, Aurland, Lærdal, Årdal, Luster, Askvoll, Fjaler, Gaular, Jølster, Bremanger, Vågsøy, Selje, Eid, Hornindal, Gloppen og Stryn.

De norske myndigheder anfører, at udvælgelsen af områder, der er berettiget til regionalstøtte og transportstøtte, er baseret på bilag XI i retningslinjerne for statsstøtte, som fastsætter kriterier for tildeling af støtte til udligning af ekstra transportomkostninger i områder med lav befolkningstæthed, dvs. regioner med under 12,5 indbyggere pr. km2. Anmeldelsen omfatter dele af Sør-Trøndelag og Møre og Romsdal. Selv om disse områder har en lav befolkningstæthed, har de to amter som sådan ikke nogen lav befolkningstæthed. De norske myndigheder hævder imidlertid, at denne medtagelse er berettiget ifølge bilag XI til retningslinjerne for statsstøtte, da befolkningsdækningen i det nye foreslåede område udgør 16,01 % af den samlede norske befolkning sammenlignet med den nuværende befolkningsdækning på 23,55 % for den nuværende indirekte ordning for transportstøtte (regionalt differentierede socialsikringsbidrag).

Ifølge ordningen kan støtten kun gives til meromkostningerne ved transport af varer inden for det nationale område beregnet på basis af den mest direkte og mest økonomiske transportform mellem produktions- og forarbejdningssted og det nærmeste salgssted.

Den højeste støtteintensitet gives til Troms, Nordland og Nord-Trøndelag (zone 1), medens Sør-Trøndelag, Møre og Romsdal og Sogn og Fjordane (zone 2) får lavere støtteintensitet. Støtteintensiteten differentieres på grundlag af transportafstanden (mindst 350 km) og på grundlag af geografisk zone. Differentieringen i støtteintensiteterne fremgår af nedenstående tabel.

Tabel 2: Støtteintensitet

>TABELPOSITION>

De norske myndigheder anfører, at de vil sikre, at virksomhederne ikke får for stor kompensation. Hvis virksomheder nyder godt af nedsat socialsikringsafgift i samme periode, vil fordelene ved denne afgiftsnedsættelse blive fradraget transportstøtten ifølge tabel 2. Virksomhederne vil endvidere alt i alt ikke modtage mere i transportstøtte under den nye ordning og nedsat socialsikringsbidrag end et beløb svarende til det, de ville have modtaget under den nuværende differentiering af socialsikringsbidrag.

Ved brev af 16. maj 2003 anmodede Tilsynsmyndigheden om yderligere oplysninger. Tilsynsmyndigheden anførte, at fire af de kommuner, der foreslås omfattet af den nye direkte transportstøtteordning, ligger uden for regionalstøttekortet (Herøy, Ulstein, Hareid og Aukra). Tilsynsmyndigheden udtrykte tvivl med hensyn til de norske myndigheders fortolkning af retningslinjerne for statsstøtte. Hvis tyndtbefolkede områder i Sør-Trøndelag og Møre og Romsdal skal medtages i det område, der er berettiget til transportstøtte, skal disse områder ifølge myndigheden træde i stedet for områder/kommuner fra de otte andre amter med lav befolkningstæthed (Troms, Nordland, Nord-Trøndelag, Sogn og Fjordane, Aust-Agder, Telemark, Hedmark og Oppland). Tilsynsmyndigheden udbad sig endvidere en kopi af en rapport, der dokumenterer de ekstra transportomkostninger.

Ved brev af 5. juni 2003 fremsendte finansministeriet yderligere oplysninger. Ministeriet anfører, at regionalstøttekortet anmeldes med henblik på investeringsstøtte og ikke handicap som følge af ekstra transportomkostninger, og at virksomhederne i de fire kommuner står over for permanente handicap, da der er tale om øer, der ikke har nogen vejforbindelse til fastlandet. Den norske regering mener, at bilag XI til retningslinjerne om statsstøtte giver mulighed for en vis fleksibilitet i udvælgelsen af områder, der er berettiget til transportstøtte. På baggrund af disse argumenter fastholder regeringen derfor anmeldelsen af transportstøttekortet som foreslået i brev af 25. marts med de fire kommuner Herøy, Hareid, Ulstein og Aukra.

Med hensyn til de områder, der er berettiget til regional transportstøtte, fremhæver de norske myndigheder, at betingelserne for at erstatte områder/kommuner ifølge deres opfattelse er i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag XI. De norske myndigheder hævder, at den samlede befolkning i kommunerne inden for regionalstatsstøttekortet i amterne med lav befolkningstæthed i Hedmark, Oppland, Telemark og Aust-Agder er på 209593. Disse områder er ikke omfattet af anmeldelsen, medens befolkningen i kommunerne i Sør-Trøndelag og Møre og Romsdal, der er omfattet af den foreslåede transportstøtteordning, er på 179792 indbyggere.

Ved brev af 10. juni 2003 fremsendte det norske handels- og industriministerium en undersøgelse fra Instituttet for Transport og Økonomi (TØI)(6) om de ekstra transportomkostninger i det foreslåede område. Undersøgelsen er baseret på interviews med 33 virksomheder opdelt på seks samples (geografiske områder). Det konkluderes i TØI, at sample 1 (de tre nordligste amter) og sample 2 (amter i Vestnorge) har gennemsnittransportomkostninger pr. mand/år - i alt og for transportafstande over 350 km - der ligger betydeligt over det sammenlignelige omkostningstal for referenceområdet (Oslo og omegn).

På mødet den 26. juni 2003 i Oslo anførte repræsentanterne for Tilsynsmyndigheden, at undersøgelsen fra TØ ikke i tilstrækkeligt omfang beviser, at der er ekstra transportomkostninger i de foreslåede geografiske områder i det sydlige Norge, som ifølge forslaget skal være berettiget til direkte transportstøtte.

II. VURDERING

1. Krav om anmeldelse og standstill-klausul

I artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og domstol hedder det: "EFTA-Tilsynsmyndigheden skal underrettes så betids om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil." Støtte, der ydes uden anmeldelse, eller støtte, der anmeldes for sent, dvs. efter at den er "trådt i kraft", betragtes som ulovlig støtte, se punkt 3.2.2.1 i retningslinjerne om statsstøtte.

Ved breve fra Norges mission ved EU af 26. marts 2003 (dok. nr. 03-1846 A), 15. april 2003 (dok. nr. 03-2467 A), 10. juni 2003 (dok. nr. 03-3707 A) og 19. juni 2003 (dok. nr. 03-3976 A) har de norske myndigheder opfyldt deres forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol.

2. Forekomst af statsstøtte

- Artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen

Artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen bestemmer følgende:

"Bortset fra de i denne aftale hjemlede undtagelser er støtte, som ydes af EU's medlemsstater, EFTA-staterne eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produkter, uforenelig med denne aftale i det omfang, den påvirker samhandelen mellem de kontraherende parter."

EFTA-Domstolen fastslog i sag E-6/98(7), stk. 43, at: "den norske socialsikringsordning udgør statsstøtte i den i EØS-aftalens artikel 61 anførte mening." Med henblik på at vurdere, om anmeldelsen af en overgangsordning i zone 3 og 4 indebærer statsstøtte, skal det bemærkes, at ordningens hovedprincipper ikke er ændret i sammenligning med den ordning, der er bedømt af EFTA-Domstolen. Da den nuværende ordning opfylder alle betingelserne for anvendelse af artikel 61, stk. 1, er Tilsynsmyndigheden af den opfattelse, at overgangsordningen i zone 3 og 4 indebærer statsstøtte.

I henhold til den foreslåede nye ordning for direkte transportstøtte yder den norske stat støtte til visse virksomheder i regioner i Norge, der er berettiget til transportstøtte. Da ordningen ikke er begrænset til sektorer eller virksomheder, som ikke er involveret i handel mellem EØS-staterne, er der risiko for, at støtten fordrejer konkurrencen og påvirker samhandelen mellem de kontraherende parter. Den foreslåede støtteforanstaltning indebærer derfor støtte i den i artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalens anførte betydning.

- Eksisterende støtte eller ny støtte?

I punkt 7.2.1 i retningslinjerne for statsstøtte hedder det bl.a.: "Eksisterende støtte i den i artikel 1, stk. 1, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol anførte betydning omfatter: godkendt støtte, dvs. støtteordninger eller gældende støttebestemmelser, der er godkendt (se punkt 4.2.2 og 5.4.2), eller som anses for at være godkendt af EFTA-Tilsynsmyndigheden."

Tilsynsmyndigheden besluttede den 22. september 1999, at den ikke ville gøre indsigelse mod en anmeldelse fra de norske myndigheder vedrørende de foranstaltninger, den norske regering agtede at træffe for at opfylde EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning af 2. juli 1998(8). Tilsynsmyndigheden fandt, at støtten kunne fritages som regional støtte (indirekte transportstøtte) på basis af artikel 61, stk. 3, litra c), i EØS-aftalen. Godkendelsen var tidsmæssigt begrænset indtil 31. december 2003. Derfor er den nuværende regionalt differentierede socialsikringsordning en eksisterende støtteordning indtil udgangen af 2003.

Tilsynsmyndigheden fastslår, at en eventuel statsstøtte som følge af ordningen om regional differentieret socialsikringsbidrag efter 1. januar 2004 er ny støtte.

Den foreslåede ordning for direkte transportstøtte er en ny støtteordning.

3. Støttens forenelighed

I beslutningen om at foreslå passende foranstaltninger til Norge (beslutning nr. 172/02/KOL, se også punkt I.2 ovenfor) konkluderede Tilsynsmyndigheden, at den nuværende regionalt differentierede socialsikringsordning ikke falder ind under undtagelserne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c). Den støtte, der ydes som led i den nuværende ordning, har ingen relation til en bestemt virksomheds ekstra transportomkostninger og beregnes ikke i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag XI i retningslinjerne for statsstøtte.

3.1. Overgangsperiode i zone 3 og 4

I punkt 1.b) i de operative bestemmelser i beslutningen om at foreslå passende foranstaltninger til Norge (beslutning nr. 172/02/KOL, se endvidere punkt I.2 ovenfor) hedder det: "de norske myndigheder skal ophæve en sådan støtte eller gøre den forenelig med de gældende regler med virkning fra 1. januar 2004, medmindre Tilsynsmyndigheden accepterer et senere tidspunkt, hvis det betragtes som objektivt nødvendigt og berettiget af Tilsynsmyndigheden for at give de berørte virksomheder en passende overgangsperiode til at tilpasse sig situationen."

I anmeldelsen (se punkt I.3.1 ovenfor) har de norske myndigheder fremlagt to sæt argumenter for, hvorfor en overgangsperiode er nødvendig. For det første finder de norske myndigheder i lyset af sagens udvikling, at de ikke før sent i efteråret 2002 fik "nogen klare signaler" om, at systemet som sådant skulle ophæves. Det hævdes for hver andet, at de økonomiske virkninger af at ophæve systemet fra 2004 vil medføre betydelige og meget alvorlige problemer ikke kun for enkelte firmaer, men for alle virksomheder (overskridelse af de minimis-tærsklen) og hermed for beskæftigelsessituationen i hele området.

- Udviklingen indtil sent på efteråret 2002

På baggrund af ovenstående forhold, der er beskrevet i punkt 1.2, vedrørende Kommissionens negative beslutning med hensyn til Sverige er der ingen tvivl om, at de norske myndigheder i det mindste har været bekendt med Kommissionens tvivl med hensyn til den svenske ordnings forenelighed, i det mindste siden åbningsbeslutningen blev offentliggjort 1. juli 2000, og at de norske myndigheder senest siden 14. september 2001 har været bekendt med, at der blev truffet en negativ beslutning 21. december 2000. Ved brev af 27. juli 2000, fremsatte de norske myndigheder desuden bemærkninger til beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure. I dette brev bekræftede de norske myndigheder, at Norge har en ordning, der svarer til den svenske.

I den negative beslutning vedrørende Sverige anførte Europa-Kommissionen endvidere: "Tilstedeværelsen af en lignende ordning i Norge (nemlig den regionalt differentierede socialsikringsbidrag) er ikke tilstrækkelig grund til at godkende den svenske ordning om nedsat socialsikringsbidrag. Domstolen fastslog i denne forbindelse, at 'en medlemsstats overtrædelse af en forpligtelse i henhold til traktaten i forbindelse med forbuddet i artikel 92 kan ikke retfærdiggøres af, at andre medlemsstater også undlader at opfylde denne forpligtelse. Virkningerne er mere end en konkurrencefordrejning i samhandelen mellem medlemsstaterne, annullerer ikke hinanden, men akkumuleres, og de skadelige virkninger for fællesmarkedet øges(9)'."

Den norske ordning blev drøftet på en række møder mellem de norske myndigheder og Tilsynsmyndigheden i løbet af 2001, inden Tilsynsmyndigheden ved brev af 29. november, underrettede de norske myndigheder om, at den ville starte en vurdering af den norske ordning med henblik på at udarbejde forslag til passende foranstaltninger, således at lige konkurrencevilkår inden for EØS-området kunne genetableres.

Tilsynsmyndigheden indledte en formel undersøgelse af den norske ordning ved brev til de norske myndigheder af 4. juni 2002 (dok. nr. 02-4189 D). I dette brev anførte myndigheden, at den norske ordning med regionalt differentieret socialsikringsbidrag måske ikke længere var forenelig med EØS-aftalen. I Tilsynsmyndighedens beslutning om at foreslå passende foranstaltninger af 25. september 2002(10) blev det konkluderet, at den nuværende regionalt differentierede socialsikringsordning ikke falder ind under undtagelserne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3.

Formålet med drøftelserne inden 25. marts 2003 var at finde ud af, om der kunne gøres visse undtagelser i forhold til en fuldstændig ophævelse af en differentieret socialsikringsordning. Tilsynsmyndigheden var imidlertid af den opfattelse, at det nuværende system stort set ikke kunne videreføres efter beslutningen mod Sverige.

På baggrund heraf er Tilsynsmyndigheden ikke enig med de norske myndigheder i, at de ikke modtog nogle klare signaler før sent i efteråret 2002 om, at systemet som sådant skulle ophæves. På baggrund af ovennævnte bemærkninger finder Tilsynsmyndigheden, at det ville have været muligt at træffe foranstaltninger, som ville have mindsket de overgangsproblemer, som virksomhederne nu står over for.

Tilsynsmyndigheden afviser under alle omstændigheder, at dette argument er relevant. Hvorvidt den norske regering modtog mere eller mindre klare signaler, er ikke afgørende, da regeringen ikke kan påberåbe sig en misforståelse af EØS-reglerne som undskyldning for ikke at opfylde sine aftalemæssige forpligtelser. Under drøftelserne med de norske myndigheder inden den 25. marts 2003 indtog myndigheden derfor den holdning, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig legitime forventninger for at videreføre en ulovlig ordning. Det gør sig endnu mere gældende i den foreliggende situation, hvor godkendelsen af den nuværende ordning ophører ved udgangen af 2003, og der kræves en ny godkendelse for at tillade en ny støtteordning.

- De økonomiske virkninger af systemets ophævelse

De norske myndigheder anfører, at ingen overgangsperiode eller en meget kort overgangsperiode bl.a. vil skabe usikkerhed og kriser i en række regionale virksomheder og medføre alvorlige problemer for den økonomiske udvikling i disse regioner. Disse forhold understøttes af dokumenter og beregninger som beskrevet i punkt 1.3.1 ovenfor.

Til trods herfor nærer Tilsynsmyndigheden stadig tvivl om, hvorvidt en overgangsperiode er berettiget, og i bekræftende fald, hvor lang en sådan overgangsperiode bør være.

For det første har de norske myndigheder ikke forelagt beregninger, der viser virkningerne af overgangsperioder på henholdsvis et eller to år for hver af zonerne og sammenholdt med den anmeldte treårige periode (som anmodet om i Tilsynsmyndighedens brev af 16. maj 2003). I brevet af 5. juni 2003 fra finansministeriet anstiller de norske myndigheder kun sammenligninger mellem en overgangsperiode på tre år og slet ikke nogen overgangsperiode, idet der anføres: "en overgangsperiode på under tre år vil være for kort".

For det andet anmodede Tilsynsmyndigheden i brev i 16. maj 2003 om en redegørelse for, hvorvidt virksomheder i zone 3 har brug for samme overgangsperiode som virksomheder i zone 4, da de står over for en mindre stigning i skattebyrden. I brevet af 5. juni 2003 fra finansministeriet anfører de norske myndigheder, at "de relative forskelle mellem de to zoner er meget små i sammenligning med behovet for løntilpasninger i begge zoner. Differentiering af overgangsperioden mellem de to zoner vil efter vor opfattelse være uheldig i den nuværende situation".

- Konklusion vedrørende de anmeldte overgangsperioder i zone 3 og 4

Under hensyntagen til at enhver støtte i henhold til de regionalt differentierede socialsikringsordninger efter 1. januar 2002 vil være ny støtte, at de norske myndigheder ifølge Tilsynsmyndigheden i nogen tid har været bekendt med, at systemet som sådant ikke kunne forsætte, samt at Tilsynsmyndigheden nærer tvivl med hensyn til den økonomiske begrundelse for en overgangsperiode på tre år i både zone 3 og 4, nærer Tilsynsmyndigheden tvivl om, hvorvidt de anmeldte overgangsperioder i zone 3 og 4 er forenelige med de gældende regler.

3.2. En ny ordning om direkte transportstøtte

De foreslåede områder, der er berettiget til direkte transportstøtte, omfatter kommuner i seks amter. Af disse seks amter har fire en befolkningstæthed på under 12,5 indbygger pr. km2. Fire af de kommuner, der foreslås berettigede til direkte transportstøtte, ligger uden for regionalstøttekortet (Herøy, Ulstein, Hareid og Aukra).

- Kommuner uden for regionalstøttekortet

Tilsynsmyndighedens godkendelse af kortet over støtteberettigede områder i Norge i 1999 (327/99/KOL) indebar godkendelse af støtte i henhold til godkendte regionalstøtteordninger. Det følger heraf, at regional støtte (f.eks. direkte transportstøtte) ikke kan ydes uden for det godkendte kort over støtteberettigede områder.

I punkt 25.5.5 i retningslinjerne for statsstøtte hedder det: "Under kortets gyldighedsperiode kan EFTA-medlemsstaterne anmode om ændring heraf, hvis der kan påvises væsentlige ændringer i den socioøkonomiske situation. Der kan være tale om ændring af støtteintensiteten og de støtteberettigede områder, forudsat at udpegelsen af nye områder opvejes af bortfald af områder med samme indbyggertal. Det tilpassede regionalstøttekort udløber på det tidspunkt, der var fastsat for det oprindelige."

Da de norske myndigheder ikke har anmeldt nogen ændring af kortet over støtteberettigede områder i overensstemmelse med punkt 25.5.5 i retningslinjerne for statsstøtte, vil regionalstøtten (direkte transportstøtte) til de fire kommuner uden for regionalstøttekortet (Herøy, Ulstein, Hareid og Aukra) efter Tilsynsmyndighedens opfattelse være uforenelig med EØS-aftalens bestemmelser om statsstøtte.

- Dokumentation om ekstra transportomkostninger

Som dokumentation for de ekstra transportomkostninger har de norske myndigheder forelagt undersøgelsen fra TØI (se punkt I.3.2 ovenfor).

I punkt 25.4.27 i retningslinjerne for statsstøtte hedder det:"I regioner med lav befolkningstæthed, der enten er omfattet af undtagelsen i artikel 61, stk. 3, litra a), eller artikel 61, stk. 3, litra c), på basis af befolkningstæthedstesten, der er omtalt i punkt 25.3, stk. 17, kan der under særlige vilkår(11) godkendes støtte for delvis at opveje de ekstra transportomkostninger(12). Den pågældende EFTA-stat skal bevise, at der foreligger sådanne ekstra omkostninger, og bestemme beløbet."

Tilsynsmyndigheden finder, at undersøgelsen fra TØI ikke i tilstrækkelig omfang beviser de ekstra transportomkostninger i de geografiske områder i det sydlige Norge, der er foreslået som berettiget til direkte transportstøtte. Tilsynsmyndigheden nærer derfor tvivl om, hvorvidt direkte transportstøtte i disse områder (Sogn og Fjordane, Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag) er i overensstemmelse med statsstøttebestemmelserne i EØS-aftalen.

3.3. Et fortsat differentieret socialsikringsbidrag i Nord-Troms og Finnmark (zone 5)

Tilsynsmyndigheden henviser til beslutning truffet af EFTA-staternes Stående Udvalg 2/2003/SC af 1. juli 2003. Den formelle undersøgelse vil derfor være begrænset til den anmeldte overgangsordning i zone 3 og 4 og ordningen om direkte transportstøtte.

4. Konklusion

I betragtning af ovennævnte forhold og betragtninger nærer Tilsynsmyndigheden tvivl med hensyn til, om de anmeldte støtteforanstaltninger er i overensstemmelse med EØS-aftalens funktion. Som følge heraf og i overensstemmelse med punkt 5.2 i retningslinjerne for statsstøtte (anført i punkt 2.2 ovenfor) skal Tilsynsmyndigheden indlede proceduren efter artikel 1, stk. 2, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol. Beslutningen om at indlede proceduren påvirker ikke den endelige beslutning, som stadig kan fastslå, at støtten er forenelig med EØS-aftalens funktion.

TRUFFET FØLGENDE BESLUTNING:

1. Proceduren efter artikel 1, stk. 2, i protokol 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol indledes med hensyn til den anmeldte overgangsperiode for regionalt differentieret socialsikringsbidrag i zone 3 og 4 og den anmeldte nye ordning om direkte transportstøtte.

2. Den norske regering opfordres til i henhold til punkt 5.3.1.1 i kapitel 5 i Tilsynsmyndighedens retningslinjer for statsstøtte at fremkomme med sine bemærkninger til indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning.

3. Den norske regering anmodes om senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning at fremlægge alle fornødne oplysninger, for at myndigheden kan undersøge, om de berørte foranstaltninger er i overensstemmelse med EØS-aftalen.

4. Andre EFTA-lande, EF-medlemslande og interesserede parter underrettes ved offentliggørelse af denne beslutning i EØS-afsnittet og EØS-tillægget til Den Europæiske Unions Tidende med opfordring til at fremsætte bemærkninger senest en måned efter datoen for offentliggørelsen.

5. Denne beslutning er autentisk i den engelske udgave.

Udfærdiget i Bruxelles, den 16. juli 2003.

For EFTA-Tilsynsmyndigheden

Einar M. Bull

Formand

Hannes Hafstein

Medlem af kollegiet

EFTA-Tilsynsmyndigheden opfordrer EFTA-staterne, EU's medlemsstater og interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til ovennævnte foranstaltninger inden for en måned efter offentliggørelsen af denne meddelelse til: EFTA-Tilsynsmyndigheden Rue de Trèves/Trierstraat 74 B - 1040 Bruxelles/Brussel.

Bemærkningerne vil blive videresendt til den norske regering. Interesserede parter, der fremsætter bemærkninger til sagen, kan skriftligt anmode om at få deres navne hemmeligholdt. Anmodningen skal være begrundet.

(1) "Interju av industribedrifter i aktuelle transportstøttesoner og i referansesoner. Transportøkonomisk institutt. Arbeidsdokument av 4.6.2003."

(2) Beslutning nr. 228/99/KOL (EFT C 3 af 6.1.2000, s. 3), og EØS-tillæg nr. 1 af 6.1.2000.

(3) EFT L 244 af 14.9.2001, s. 32.

(4) EFT C 184 af 1.7.2000, s. 10.

(5) Beslutning nr. 172/02/KOL.

(6) Interju av industribedrifter i aktuelle transportstøttesoner og i referansesoner. Arbeidsdokument av 4.6.2003.

(7) EFTA-Domstolen, sag E-6/98, Norges regering mod EFTA-Tilsynsmyndigheden, EFTA-Domstolens samling 1999, s. 74.

(8) Se fodnote 2.

(9) Sag 78/76, Steinike & Weinlig mod Tyskland, Saml. 1977, s. 595.

(10) Beslutning nr. 172/02/KOL.

(11) Med hensyn til de særlige betingelser for områder, der er omfattet af undtagelsen i artikel 61, stk. 3, litra c), om kriteriet for befolkningstæthed, se bilag XI i retningslinjerne for statsstøtte. Med hensyn til de øvrige områder, der er berettiget til støtte for at opveje til dels ekstra transportomkostninger, gælder samme vilkår som i bilag XI til retningslinjerne for statsstøtte.

(12) Ekstra transportomkostninger betyder ekstra omkostninger ved varetransport inden for det pågældende lands grænser. En sådan støtte må under ingen omstændigheder udgøre eksportstøtte eller udgøre foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative importrestriktioner i den i EØS-aftalens artikel 11 anførte betydning.