ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Det fastslås, at Fyrstendømmet Liechtenstein ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget eller givet Tilsynsmyndigheden meddelelse om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i pkt. 1 i bilag VII til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1430/2007 af 5. december 2007 om ændring af bilag II og III til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer og ved Kommissionens forordning (EF) nr. 755/2008 af 31. juli 2008 om ændring af bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol nr. 1 hertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 63, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 7.
2)

Er bestemmelsen i § 57, stk. 2, punkt 1, i Liechtensteins Zivilprozessordnung (civilretsplejelov), som fastsætter, at sagsøgere med bopæl i et andet land kan undtages fra at skulle stille sikkerhed for sagsomkostninger, hvis der er mulighed for fuldbyrdelse i det land, hvor de har bopæl, forenelig med EØS-aftalen, særlig det generelle forbud mod forskelsbehandling i artikel 4, for så vidt angår sagsøgere med bopæl i et EØS-land?
1.

fastslår, at Republikken Island ved at undlade inden for den foreskrevne frist at vedtage eller give underretning til Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige til gennemførelse af den i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, bilag II, kapitel XXIV, punkt 1a, andet led, nævnte retsakt (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/88/EF af 9. december 2002 om ændring af direktiv 97/68/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner), som tilpasset ved EØS-aftalen, jf. protokol 1 hertil, har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til nævnte retsakts artikel 2 og EØS-aftalens artikel 7, og
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/71

Sag anlagt den 31. august 2004 af Prosessindustriens Landsforening, Borregaard, Elkem ASA, Norsk Hydro ASA, Eramet Norway AS, Norske Skogindustrier ASA, Södra Cell Folla AS, Tinfos Titan & Iron KS og Yara International ASA mod EFTA-Tilsynsmyndigheden

(Sag E-6/04)

(2004/C 319/13)

Den 31. august 2004 anlagde Prosessindustriens Landsforening, Borregaard, Elkem ASA, Norsk Hydro ASA, Eramet Norway AS, Norske Skogindustrier ASA, Södra Cell Folla AS, Tinfos Titan & Iron KS og Yara International ASA, repræsenteret ved Onno W. Brouwer, advokat, and Michael Schuette, advokat, Freshfields Bruckhaus Derringer, Bastion Tower, Place du Champ de Mars 5, 1050 Brussels, sag an mod EFTA-Tilsynsmyndigheden ved EFTA-Domstolen.

Sagsøger nedlægger påstand om, at Domstolen skal

1. annullere EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse 148/04/COL af 30. juni 2004 og

2. pålægge EFTA-Tilsynsmyndigheden at betale sagsomkostningerne.

Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde

— I EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse 148/04/COL af 30. juni 2004 om elafgifter (»afgørelsen«) udgør fremstillingsindustriens fritagelse fra disse afgifter statsstøtte.

— EFTA-Tilsynsmyndigheden har overtrådt artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen.

— EFTA-Tilsynsmyndigheden har overtrådt artikel 61 i EØS-aftalen og del II i protokol 3 om statsstøtte ved at betragte en eksisterende støtte som ny støtte.

— Afgørelsen er i strid med retssikkerhedsprincippet.

— EFTA-Tilsynsmyndigheden har ikke fulgt den korrekte procedure, hvorved artikel 17, 18 og 19 i del II i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen er blevet overtrådt.
Anmodning indgivet af Héraðsdómur Reykaness om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen: den offentlige anklager mod Ásgeir Logi Ásgeirsson, Axel Pétur Ásgeirsson og Helgi Már Reynisson

(Sag E-2/03)

(2003/C 248/05)

Ved beslutning af 27. juni 2003 truffet af Héraðsdómur Reykaness (Reykjanes distriktsdomstol), Hafnarfirði, Island, er der indgivet en anmodning til EFTA-Domstolen om en rådgivende udtalelse i sagen den offentlige anklager mod Ásgeir Logi Ásgeirsson, Axel Pétur Ásgeirsson og Helgi Már Reynisson. Anmodningen, der blev registreret i Domstolen den 9. juli 2003, vedrørte følgende spørgsmål:

1. Omfatter udtrykket "handelsordninger" i artikel 7 i protokol 9 til EØS-aftalen og tillæg 3 til samme protokol oprindelsesreglerne i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Islandske Republik, der undertegnedes den 22. juli 1972, således at de har forrang for oprindelsesreglerne i protokol 4 til EØS-aftalen?

2. Hvis oprindelsesreglerne i protokol 4 til EØS-aftalen, uanset bestemmelserne i artikel 7, i protokol 9, anses for at være gældende i denne sag, betragtes som optøning, hovedafskæring, filetering, udbening, pudsning, saltning og pakning af fisk, der er indført hele til Island fra landene uden for EØS, i så fald som tilstrækkelig forarbejdning i disse reglers betydning til, at varen kan anses for at have oprindelse i Island?

3. Uanset om Domstolen tager stilling til fortolkningen af protokol 3 til aftalen af 1972, anmodes der om en fortolkning af oprindelsesreglerne i protokol 4 til EØS-aftalen i spørgsmålet om, hvorvidt optøning, hovedafskæring, filetering, udbening, pudsning, saltning og pakning af fisk, der er indført i Island i frossen hel tilstand fra lande uden for EØS, udgør tilstrækkelig forarbejdning til, at varen kan betragtes som havende oprindelse i Island.

4. Hvis artikel 7, i protokol 9 til EØS-aftalen anses for at gælde for oprindelsesreglerne i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Island som omtalt i spørgsmål 1, og hvis disse oprindelsesregler anses for at have forrang for oprindelsesreglerne i protokol 4 til EØS-aftalen, og hvis EFTA-Domstolen er kompetent til at afgive en udtalelse om fortolkningen af oprindelsesreglerne i denne aftale, er forarbejdning som ovenfor beskrevet i spørgsmål 2 i så fald tilstrækkelig forarbejdning i den i protokollen anførte betydning til, at produktet kan betragtes som havende oprindelse i Island?

5. Under samme forbehold som i spørgsmålet om EFTA-Domstolens kompetence til at fortolke aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Island, som undertegnedes 22. juli 1972, på hvilke medlemsstater i Den Europæiske Union finder protokol 6 til denne aftale i så fald anvendelse?
Forelagt EFTA-Domstolen til rådgivende udtalelse af Verwaltungsbeschwerdeinstanz des Fürstentums Liechtenstein (Forvaltningsdomstolen i Fyrstendømmet Liechtenstein) ved Forvaltningsdomstolens afgørelse af 12. marts 2001 i sagen Dr. Martin Franz Pucher

(Sag E-2/01)

(2001/C 242/08)

Verwaltungsbeschwerdeinstanz des Fürstentums Liechtenstein (Forvaltningsdomstolen i Fyrstendømmet Liechtenstein) har ved afgørelse af 12. marts 2001 sendt en anmodning til EFTA-Domstolen, modtaget af Domstolen den 14. marts 2001, om en rådgivende udtalelse i sagen Dr. Martin Franz Pucher vedrørende følgende spørgsmål:

1. Udgør bopælskravet i medfør af artikel 180A, stk. 1, i PRG en åbenlys eller skjult forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i medfør af EØS-aftalens artikel 4 eller en begrænsning af etableringsretten i medfør af EØS-aftalens artikel 31?

2. Hvis der svares bekæftende på spørgsmål 1, kan forskelsbehandlingen eller begrænsningen så begrundes med henvisning til almenvellets interesse, navnlig den offentlige orden og/eller den offentlige sikkerhed (jf. EØS-aftalens artikel 33)?
Anmodning indgivet af Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavik Byret) om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen på grundlag af en kendelse afsagt af Hæstiréttur Íslands (Islands Højesteret) den 13. januar 2000 i sagen Lánasýsla ríkisins mod Fjárfestingarbanka atvinnulífsins hf

(Sag E-1/00)

(2000/C 130/11)

Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjaviks Byret) har indgivet en anmodning til EFTA-Domstolen om en rådgivende udtalelse i sagen Lánasýsla ríkisins mod Fjárfestingarbanka atvinnulífsins hf. Anmodningen, der blev registreret i Domstolen den 7. februar 2000, vedrørte følgende spørgsmål:

Er det foreneligt med EØS-aftalen, særlig artikel 4, 40, 42 og 61, når en kontraherende parts nationale lovgivning foreskriver:

a) at en låntager, der er berettiget til en statsgaranti, skal betale et garantigebyr på udenlandske lån, men ikke på indenlandske lån?

b) at en låntager, der er berettiget til en statsgaranti, skal betale et højere garantigebyr på lån fra organer i andre EØS-kontraherende partnere end på lån fra indenlandske organer?
Anmodning fra Oslo byrett om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Blyth Software Ltd mod AlphaBit AS, Oslo byretts beslutning af 14. maj 1998 (Sag E-4/98) (98/C 331/10)

Oslo byrett, Norge, har ved sin beslutning af 14. maj 1998, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 2. juni 1998, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Blyth Software Ltd mod AlphaBit AS om følgende spørgsmål:

1. Er det uforeneligt med EØS-aftalens artikel 4, at en national gennemførelsesbestemmelse på sagsøgtes anmodning bemyndiger en norsk domstol til at afgøre, at en virksomhed med forretningssted (hjemsted) i et andet EØS-land end Norge skal stille sikkerhed for sagsomkostningerne, når den anlægger sag mod en virksomhed med forretningssted (hjemsted) i Norge, når en sådan sikkerhedsstillelse ikke kan kræves fra juridiske personer med forretningssted (hjemsted) i Norge?

2. Hvis et sådant krav som udgangspunkt ikke er foreneligt med EØS-aftalen, skal så EØS-aftalens artikel 4 alligevel fortolkes således, at et krav om sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger kan være berettiget (proportionalt) på baggrund af hensigterne i loven og det saglige
Anmodning fra Frederikstad byrett af 16. maj 1997 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Mag Instrument Inc. mod California Trading Company Norway, Ulsteen (Sag E-2/97) (97/C 209/06)

Fredrikstad byrett, Norge, har ved sin beslutning af 16. maj 1997, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 21. maj 1997, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Mag Instrument Inc. mod California Trading Company Norway, Ulsteen, om følgende spørgsmål:

1) Skal artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 89/104/EØF fortolkes således, at den giver en varemærkeindehaver ret til at forhindre indførsel fra et tredjeland uden for EØS, når indførslen sker uden varemærkeindehaverens samtykke?

2) Skal samme bestemmelse med andre ord fortolkes således, at konsumption af varemærkerettigheder hverken må begrænses til national konsumption eller udvides til at omfatte international
Marknadsdomstolens henvisning af sagen Konsumentombudsmannen mod De Agostini (Svenska) Förlag AB til EFTA-Domstolen til rådgivende udtalelse, Marknadsdomstolens kendelse af 30. august 1994 (Sag E-4/94) (94/C 347/11)

Marknadsdomstolen (Handelsretten) i Sverige har med sin kendelse af 30. august 1994 henvist sagen Konsumentombudsmannen (forbrugerombudsmanden) mod De Agostini (Svenska) Förlag AB til EFTA-Domstolen - til hvis dommerkontor sagen indgik den 12. september 1994 - med henblik på en rådgivende udtalelse om følgende spørgsmål:

1. Forhindrer artikel 2, stk. 2, i Rådets direktiv 89/552/EØF (tv-radiospredningsdirektivet) eller det transmissionsstatsprincip, der er indeholdt heri, en modtagende stat i at skride ind imod reklamer, der distribueres af en annoncør ved hjælp af tv-radiospredning fra andre EØS-stater?

2. Er anvendelsen af bestemmelsen i paragraf 11, stk. 1, i Radiolagen (den svenske radiolov), som forbyder reklame med børn som målgruppe, forenelig med artikel 11 i EØS-aftalen?
2.

Sælgervirksomhed bør anses for at være formidling som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i direktiv 86/653/EØF, hvis den specifikt udføres med henblik på at opnå, at agenturgiveren indgår aftaler om køb eller salg af varer, og hvis agenten optræder som formidler mellem agenturgiveren og dennes kunder.
1.

Afgørelser om permanent indrejseforbud er i princippet ikke i strid med EØS-retten, forudsat at sådanne afgørelser opfylder betingelserne i artikel 27 og 28 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område og kan ophæves i overensstemmelse med direktivets artikel 32. En udsendelsesforanstaltning skal være baseret på en individuel bedømmelse. For så vidt angår EØS-statsborgere, der lovligt har opholdt sig i værtslandet i mere end 10 år, kan udvisninger i henhold til artikel 27 og 28, stk. 3, i direktiv 2004/38/EF kun foretages af bydende nødvendige hensyn til den offentlige sikkerhed under omstændigheder, hvor den pågældendes personlige adfærd udgør en exceptionel trussel, der er så alvorlig, at en udsendelsesforanstaltning er nødvendig for at beskytte en grundlæggende samfundsinteresse. Det forudsættes, at en sådan beskyttelse ikke kan opnås med mindre indgribende midler under hensyntagen til varigheden af EØS-statsborgerens ophold i værtslandet, og navnlig til de alvorlige negative konsekvenser, som en sådan foranstaltning kan have for en EØS-statsborger og dennes familiemedlemmer, som er blevet integreret i værtsstaten. Enhver efterfølgende afgørelse om udsendelse skal begrænses til, hvad der er nødvendigt for at beskytte den grundlæggende interesse, som udvisningen havde til formål at beskytte. Udsendelsesafgørelsen skal være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
DOMSTOLENS DOM

af 10. november 2021

i sag E-17/20

Zvonimir Cogelja mod Embætti landlæknis (Sundhedsstyrelsen),

(Fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser – direktiv 2005/36/EF – dokumentation for erhvervsmæssige kvalifikationer – udstedelse af kvalifikationsbeviser – kompetent myndighed)

(2022/C 69/12)

I sag E-17/20, Zvonimir Cogelja mod Embætti landlæknis (Sundhedsstyrelsen), hvori Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavík herredsret) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, og navnlig direktivets artikel 25 sammenholdt med artikel 1, stk. 1, litra c), artikel 21 og 26, som tilpasset aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, har domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Bernd Hammermann, afsagt dom den 10. november 2021. Domskonklusionen lyder således:

Den kompetente myndighed i en EØS-stat kan kun udstede dokumentation for erhvervsmæssige kvalifikationer i form af en speciallægeuddannelse i overensstemmelse med artikel 25 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, såfremt den er i stand til at vurdere og bekræfte, at kravene til udstedelse af dokumentation for sådanne kvalifikationer er opfyldt. Dette er muligt, hvis EØS-staten udbyder en speciallægeuddannelse, der opfylder minimumskravene i direktiv 2005/36/EF, på sit eget område. Ellers skal den kompetente myndighed have et system, der sikrer, at kravene i artikel 25 i direktiv 2005/36/EF er opfyldt, f.eks. ved at operere med et pensum eller tilsvarende, der beskriver et omfattende uddannelsesprogram. Hvis dette ikke er tilfældet, kan den kompetente myndighed ikke udstede en sådan dokumentation i medfør af direktiv 2005/36/EF.
DOMSTOLENS DOM

af 17. november 2020

i sag E-9/19

Abelia og WTW A/S

mod

EFTA-Tilsynsmyndigheden

(Annullationssøgsmål vedrørende en beslutning truffet af EFTA-Tilsynsmyndigheden – Statsstøtte – e-sundhed – Antagelighed – Status som interesseret part – Tvivl eller alvorlige vanskeligheder – Begrebet virksomhed)

(2021/C 75/05)

I sag E-9/19, Abelia og WTW AS mod EFTA-Tilsynsmyndigheden, har sagsøgerne nedlagt påstand om annullation af EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 57/19/COL af 10. juli 2019 om at henlægge sagen uden at indlede den formelle undersøgelsesprocedure om, hvorvidt den offentlige finansiering af e-sundhed og digital sundhedsinfrastruktur i det norske sundhedssystem samt ydelsen af visse støttetjenester og registre udgør statsstøtte i henhold til artikel 61, stk. 1, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Domstolen sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen og Bernd Hammermann (referende dommer) afsagde dom den 17. november 2020.

Domskonklusionen lyder således:

1. EFTA-Tilsynsmyndigheden frifindes.
DOMSTOLENS DOM

af 13. december 2019

i sag E-1/18

EFTA-Tilsynsmyndigheden

mod

Kongeriget Norge

(Direktiv 2006/54/EF — ansættelses- og arbejdsvilkår — forældreydelser)

(2020/C 90/03)

I sag E-1/18, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, hvori Tilsynsmyndigheden har nedlagt påstand om, at det fastslås, at Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 14, stk. 1, litra c), i den retsakt, der er omhandlet i punkt 21b i bilag XVIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning)), idet Norge har opretholdt bestemmelser såsom § 14-13, første, andet og tredje led, og § 14-14, første led, i lov om social sikring (folketrygdloven), hvorefter faderens ret til forældreydelser afhænger af moderens situation, hvorimod moderens ret til samme ydelser ikke afhænger af faderens situation, har domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Bernd Hammermann (refererende dommer) og Siri Teigum (ad hoc-dommer), afsagt dom den 13. december 2019.

Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge frifindes.
DOMSTOLENS DOM

af 14. juni 2018

i sag E-12/17

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — forordning (EU) nr. 448/2013)

(2018/C 414/09)

I sag E-12/17, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold artikel 7 i EØS-aftalen, idet Island ikke i sin nationale retsorden har gennemført den retsakt, der er nævnt i punkt 31bbc i bilag IX til aftalen (Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 448/2013 af 15. maj 2013 om indførelse af en procedure for bestemmelse af referencemedlemsstat for ikke-EU-FAIF'er i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, har Domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen og Bernd Hammermann (refererende dommer), afsagt dom den 14. juni 2018.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold artikel 7 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet Island ikke i sin nationale retsorden har gennemført den retsakt, der er nævnt i punkt 31bbc i bilag IX til aftalen (Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 448/2013 af 15. maj 2013 om indførelse af en procedure for bestemmelse af referencemedlemsstat for ikke-EU-FAIF'er i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 224/16

DOMSTOLENS DOM

af 31. marts 2017

i sag E-13/16

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende overholdelse — direktiv 2000/30/EF — syn ved vejsiden)

(2017/C 224/07)

I sag E-13/16, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 17h i bilag XIII til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF af 6. juni 2000 om syn ved vejsiden af erhvervskøretøjer, der kører på Fællesskabets område), idet Island ikke har gennemført de syn ved vejsiden, der kræves i retsaktens artikel 3, stk. 1, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 31. marts 2017.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 17h i kapitel II i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF af 6. juni 2000 om syn ved vejsiden af erhvervskøretøjer, der kører på Fællesskabets område), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har gennemført de syn ved vejsiden, der kræves i retsaktens artikel 3, stk. 1.
1.

Den tid, der ligger uden for normal arbejdstid, som en arbejdstager såsom sagsøgeren bruger på nødvendig transport til og/eller fra et andet af arbejdsgiveren anvist tjenestested end dennes faste eller sædvanlige tjenestested for at kunne udføre sit arbejde eller sine opgaver dér, udgør »arbejdstid« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2 i direktiv 2003/88/EF.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 33/6

DOMSTOLENS KENDELSE

af 31. marts 2016

i sag E-4/15

Icelandic Financial Services Association mod EFTA-Tilsynsmyndigheden

(Annullationssøgsmål til prøvelse af en beslutning truffet af EFTA-Tilsynsmyndigheden — statsstøtte — formaliteten — søgsmålskompetence — en forenings retlige status)

(2017/C 33/05)

I sag E-4/15, Icelandic Financial Services Association mod EFTA-Tilsynsmyndigheden, hvori der er nedlagt påstand om annullation af EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning 298/14/KOL af 16. juli 2014, som offentliggjort i EUT C 400 af 13.11.2014, s. 13, og EØS-tillæg nr. 66 af 13.11.2014, s. 1, om at henlægge en sag vedrørende eksisterende statsstøtte til Icelandic Housing Financing Fund (Íbúðalánasjóður), har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer) og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson, afsagt dom den 31. marts 2016.

Domskonklusionen lyder således:

1. Sagen afvises.

2. Icelandic Financial Services Association bærer sine egne omkostninger og betaler EFTA-Tilsynsmyndighedens omkostninger.