ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 131/6

DOMSTOLENS DOM

af 24. september 2014

i sag E-3/14

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(En EØS-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — direktiv 2009/12/EF om lufthavnsafgifter)

(2015/C 131/06)

I sag E-3/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 65a i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/12/EF af 11. marts 2009 om lufthavnsafgifter, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, eller ikke straks har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer) afsagt dom den 24. september 2014.

Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 65a i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/12/EF af 11. marts 2009 om lufthavnsafgifter), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Kongeriget Norge ikke inden for den fastsatte frist har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den nævnte retsakt.
1.

Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der nødvendige for i sin nationale retsorden at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 4d i kapitel XI i bilag II til aftalen, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1007/2011 af 27. september 2011 om tekstilfiberbetegnelser og tilknyttet etikettering og mærkning af tekstilprodukters fibersammensætning og om ophævelse af Rådets direktiv 73/44/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/73/EF og 2008/121/EF, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 286/2012 af 27. januar 2012 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1007/2011 om tekstilfiberbetegnelser og tilknyttet etikettering og mærkning af tekstilprodukters fibersammensætning for at optage et nyt tekstilfibernavn og af bilag VIII og IX til samme forordning for at tilpasse dem til den tekniske udvikling, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 122/4

DOMSTOLENS DOM

af 24. september 2014

i sag E-1/14

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En aftaleparts tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2006/38/EF om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer)

(2015/C 122/05)

I sag E-1/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 18a i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/38/EF af 17. maj 2006 om ændring af direktiv 1999/62/EF om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, eller ikke har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 24. september 2014.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 18a i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/38/EF af 17. maj 2006 om ændring af direktiv 1999/62/EF om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 49/15

DOMSTOLENS DOM

af 9. maj 2014

i sag E-23/13

Den Hellenske Kapitalmarkedskommission

(Direktiv 2003/6/EF — Antagelse til realitetsbehandling — Retslig eller administrativ funktion — Anmodning om oplysninger — Krav i national ret om nærmere redegørelse for de forhold, der giver anledning til mistanke)

(2015/C 49/08)

I sag E-23/13, Den Hellenske Kapitalmarkedskommission, hvori Liechtensteins forvaltningsdomstol (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EC af 28. januar 2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug), har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson afsagt dom den 9. maj 2014. Domskonklusionen lyder således:

Et krav om at en myndighed, der anmoder om oplysninger i medfør af artikel 16 i direktiv 2003/6/EF, redegør nærmere for de forhold, der giver anledning til mistanke, er ikke foreneligt med direktiv 2003/6/EF.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/8

DOMSTOLENS DOM

af 25. november 2014

i sag E-4/13

Schenker North AB, Schenker Privpak AB og Schenker Privpak AS mod EFTA-Tilsynsmyndigheden

(Annullationssøgsmål vedrørende EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse — adgang til dokumenter — antagelighed — artikel 38 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen — ESA's regler om aktindsigt 2012)

(2015/C 183/09)

I sag E-4/13, Schenker North AB, Schenker Privpak AB og Schenker Privpak AS mod EFTA-Tilsynsmyndigheden — PÅSTAND om annullation af EFTA-Tilsynsmyndighedens (»ESA«) afgørelse af 7. februar 2013 om at nægte adgang til inspektionsdokumenter i sag nr. 34250 (Norway Post/Privpak) efter Domstolens annullation af ESA's første afgørelse den 21. december 2012 i sag E-14/11. Den anfægtede afgørelse blev truffet efter de nye regler om aktindsigt, som ESA indførte den 5. september 2012 ved afgørelse nr. 300/12/KOL (»RAD 2012«) (ikke offentliggjort i EU-Tidende), som blev tillagt tilbagevirkende kraft for DB Schenkers anmodning om aktindsigt af 3. august 2010 — har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 25. november 2014:

Domskonklusionen lyder således:

1. Sagen afvises.

2. Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger og betaler EFTA-Tilsynsmyndighedens omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 309/4

DOMSTOLENS DOM

af 9. juli 2013

i sag E-7/12

Schenker North AB, Schenker Privpak AB og Schenker Privpak AS mod EFTA-Tilsynsmyndigheden

(Passivitetssøgsmål — EFTA-Tilsynsmyndighedens erstatningsansvar uden for kontraktforhold — aktindsigt — berettigede forventninger — princippet om god forvaltningsskik — EFTA-Tilsynsmyndighedens undladelse af at træffe afgørelse inden for en frist, som den selv har fastsat)

2013/C 309/04

I sag E-7/12, Schenker North AB, Schenker Privpak AB og Schenker Privpak AS mod EFTA-Tilsynsmyndigheden, hvori sagsøgerne i henhold til artikel 37 og 46 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol har nedlagt påstand om, at det fastslås, at EFTA-Tilsynsmyndigheden har udvist passivitet, og at EFTA-Tilsynsmyndigheden er ifaldet erstatningsansvar uden for kontrakt, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 9. juli 2013.

Domskonklusionen lyder således:

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende påstanden om, at EFTA-Tilsynsmyndigheden har udvist passivitet i forhold til de resterende dokumenter i sag nr. 34250.

2) I øvrigt frifindes EFTA-Tilsynsmyndigheden.

3) EFTA-Tilsynsmyndigheden betaler sagens omkostninger vedrørende passivitetssøgsmålet, sine egne omkostninger vedrørende påstanden om erstatningsansvar uden for kontraktforhold, og halvdelen af sagsøgernes omkostninger vedrørende påstanden om erstatningsansvar uden for kontraktforhold.
1)

Det fastslås, at Kongeriget Norge ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er nævnt i punkt 1 i bilag VII til EØS-aftalen, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1430/2007 af 5. december 2007 om ændring af bilag II og III til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 dertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 63, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 7.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 320/20

DOMSTOLENS DOM

af 7. maj 2010

i sag E-8/09

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Republikken Island

(En kontraherende parts manglende opfyldelse af sine forpligtelser — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/42/EF af 17. maj 2006 om maskiner og om ændring af direktiv 95/16/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elevatorer — udeblivelsesdom)

2010/C 320/09

I sag E-8/09, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Republikken Island — Anmodning om at få fastslået, at Republikken Island ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget eller foretaget anmeldelse til EFTA-Tilsynsmyndigheden af de foranstaltninger, der er nødvendige til gennemførelsen af den retsakt, der er henvist til i punkt 5 i kapitel III i bilag II til EØS-aftalen, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/42/EF af 17. maj 2006 om maskiner og om ændring af direktiv 95/16/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elevatorer, som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til den pågældende retsakt og EØS-aftalens artikel 7 — har Domstolen, sammensat af Carl Baudenbacher (præsident), Thorgeir Örlygsson (refererende dommer) og Henrik Bull (dommer), den 7. maj 2010 afsagt følgende dom:

Domstolen fastslår følgende:

1) Republikken Island har ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige til gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/42/EF af 17. maj 2006 om maskiner og om ændring af direktiv 95/16/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elevatorer, som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til direktivet og EØS-aftalens artikel 7.
2)

En havneafgift som den omhandlede udgør ikke nogen mod EØS-aftalens artikel 14 stridende forskelsbehandling af importerede alkoholholdige drikkevarer i forhold til indenlandske alkoholholdige drikkevarer, da den kun pålægges importerede alkoholholdige drikkevarer, eftersom indenlandske alkoholholdige drikkevarer ikke transporteres ad søvejen og derfor ikke kræver havnetjenester, og det organ, der fastsætter taksterne for havnetjenesterne, ikke fastsætter taksterne for sammenlignelige tjenester, som kræves i forbindelse med indenlandske alkoholholdige drikkevarer. For at en sådan afgift kan udgøre en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 14 som følge af forskelsbehandling af importerede alkoholholdige drikkevarer i forhold til indenlandske alkoholholdige drikkevarer, skal afgiftens virkning for det pågældende marked være, at den mindsker det potentielle forbrug af de importerede produkter til fordel for de konkurrerende indenlandske produkter.
1)

Det konstateres, at Fyrstendømmet Liechtenstein ved at stille krav om bopæl som betingelse for retten til hjælp til ubemidlede har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, artikel 25, stk. 1, og artikel 28, stk. 1, i den retsakt, der er henvist til i punkt 1 i bilag VI til EØS-aftalen (dvs. Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil.
2.

Et generelt forbud mod reklamer for alkoholholdige drikkevarer, som fastsat i § 9-2 i den norske alkohollov, er en foranstaltning med samme virkning som en kvantitativ indførselsrestriktion som omhandlet i EØS-aftalens artikel 11, og er en restriktion som omhandlet i EØS-aftalens artikel 36, når det gælder alkoholholdige drikkevarer, der falder ind under EØS-aftalen.
Domstolens dom

af 24. januar 2003

i sag E-1/02: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(En kontraherende parts undladelse af at opfylde sine forpligtelser - Rådets direktiv om ligebehandling - forbeholdelse af akademiske stillinger til kvinder)

(2003/C 115/06)

I sag E-1/02, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge - ANMODNING om erklæring om, at Kongeriget Norge gennem opretholdelse af en bestemmelse, hvorved en række akademiske stillinger udelukkende forbeholdes kvinder, har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 7 og 70 i EØS-aftalen og artikel 2, stk.1, artikel 2, stk. 4, og artikel 3, stk. 1, i direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, der er nævnt i punkt 18 i bilag XVIII til EØS-aftalen, har Domstolen, sammensat af Carl Baudenbacher (refererende dommer), præsident Per Tresselt og Dóra Gudmundòttir (dommere), den 24. januar 2003 afsagt følgende dom:

1. Erklærer, at kongeriget Norge, gennem opretholdelse af en bestemmelse, som tillader, at en række akademiske stillinger udelukkende forbeholdes medlemmer af det underrepræsenterede køn, har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 7 og 70 i EØS-aftalen og artikel 2, stk.1, artikel 2, stk. 4, og artikel 3, stk. 1, i direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, der er nævnt i punkt 18 i bilag XVIII til EØS-aftalen.

2. Pålægger Kongeriget Norge at betale sagsomkostningerne.
Domstolens dom

af 18. oktober 2002

i sag E-7/01: Anmodning fra Gulating lagmannsrett (Gulating appeldomstol): Hegelstad Eiendomsselskap Arvid B. Hegelstad og andre mod Hydro Texaco AS

Konkurrence - eksklusiv købsaftale - aftale med tankstation - EØS-aftalens artikel 53 - forordning EØF nr. 1984/83 - ugyldighed

(2003/C 10/10)

I sag E-7/01: Anmodning fra Gulating lagmannsrett (Gulating appelret) i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-landene om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol om en rådgivende udtalelse i den verserende sag mellem Hegelstad Eiendomsselskap Arvid B. Hegelstad og andre mod Hydro Texaco AS om fortolkning af artikel 53 i EØS-aftalen afsagde Domstolen, sammensat af præsident Thór Vilhjálmsson, Carl Baudenbacher (referende dommer) og Per Tresselt, den 18. oktober 2002 en dom, hvis konklusion lyder som følger:

1. En aftale mellem en leverandør af brændstoffer og smøremidler og en uafhængig tankstation, der indeholder en eksklusiv købsforpligtelse, som den uafhængige forhandler ikke kan opsige i en periode på 15 år, er ikke omfattet af gruppefritagelsen for eksklusive købsaftaler i forordning (EØF) nr. 1984/83.

2. Forbuddet i artikel 53, stk. 1, i EØS-aftalen gælder ikke for en eksklusiv købsaftaler, der er indgået mellem en leverandør af brændstoffer og smøremidler og en uafhængig forhandler for en fast periode på 15 år, hvor denne aftaletype kun i beskedent omfang bidrager til den kumulative afskærmningsvirkning, som alle de eksisterende aftaler på markedet har.

3. Den automatiske ugyldighed i medfør af artikel 53, stk. 2, i EØS-aftalen gælder kun de dele af aftalen, der berøres af forbuddet i artikel 53, stk. 1, i EØS-aftalen. Det er den nationale domstol, der på baggrund af den relevante nationale lovgivning afgør, om ugyldigheden også gælder for andre dele af aftalen.
Domstolens dom

af 15. marts 2002

i sag E-9/00: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

En kontraherende parts undladelse af at opfylde sine forpligtelser - Statsligt monopol for detailsalg af alkohol - Udskænkning af alkoholiske drikkevarer - Forskelsbehandling

(2002/C 128/08)

I sag E-9/00: EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge - Anmodning om erklæring om, at Kongeriget Norge har undladt at overholde følgende bestemmelser i EØS-aftalen: artikel 16, ved at anvende to former for detailsalg, hvor øl med en alkoholprocent på mellem 2,5 % og 4,75 %, der hovedsageligt fremstilles i Norge, kan sælges uden for det statslige monopol for detailsalg af alkohol (Vinmonopolet), medens andre drikkevarer med samme alkoholprocent, der hovedsagelig indføres fra andre EØS-lande, kun kan sælges gennem monopolet; og artikel 11, ved at anvende mere restriktive bestemmelser for bevillinger til at udskænke drikkevarer med en alkoholprocent på mellem 2,5 % og 4,75 %, der hovedsageligt indføres fra andre EØS-lande, i sammenligning med øl med samme alkoholprocent, der hovedsageligt fremstilles i Norge; foranstaltningerne er ikke nødvendige og proportionale i forhold til målsætningen om at beskytte menneskers sundhed i artikel 13 - afsagde Domstolen, sammensat af præsident Thór Vilhjálmsson (refererende dommer), Carl Baudenbacher og Per Tresselt, dommere, følgende dom den 15. marts 2002, hvis konklusion lyder som følger:

Kongeriget Norge har undladt at overholde:

artikel 16 i EØS-aftalen ved at anvende to former for detailsalg, hvorved øl med en alkoholprocent på mellem 2,5 % og 4,75 %, der hovedsageligt fremstilles i Norge, kan sælges uden for Vinmonopolet, medens andre færdigpakkede drikkevarer med samme alkoholprocent, der hovedsagelig indføres fra andre EØS-lande, kun kan sælges gennem monopolet; og

artikel 11 i EØS-aftalen ved at anvende mere restriktive bestemmelser for bevillinger til at udskænke færdigpakkede drikkevarer meden alkoholprocent på mellem 2,5 % og 4,75 %, der hovedsageligt indføres fra andre EØS-lande, i sammenligning med øl med samme alkoholprocent, der hovedsageligt fremstilles i Norge; foranstaltningerne er ikke nødvendige og proportionale i forhold til målsætningen om at beskytte menneskers sundhed i artikel 13.
DOMSTOLENS DOM

af 3. marts 1999

i sag E-4/97: Den Norske Bankforening mod EFTA-Tilsynsmyndigheden

Annullationssøgsmål vedrørende EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning - statsstøtte - undtagelser fra EØS-aftalens artikel 59, stk. 2 - procedurespørgsmål

(1999/C 223/06)

I sag E-4/97, Den Norske Bankforening mod EFTA-Tilsynsmyndigheden - begæring om, at EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 177/97/KOL af 9. juli 1997 om påstået overtrædelse af EØS-aftalens konkurrence- og statsstøtteregler erklæres ugyldig - afsagde Domstolen, sammensat af præsident Bjørn Haug, dommer Carl Baudenbacher og Thór Vilhjálmsson (referende dommer) dom den 3. marts 1999, hvis konklusion lyder som følger:

1. EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 177/97/KOL af 9. juli 1997 erklæres ugyldig.

2. EFTA-Tilsynsmyndigheden pålægges at betale sagsøgers omkostninger i forbindelse med såvel formalitets- som realitetsbehandlingen. Den norske stat skal, som intervenient, og den islandske stat og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bære deres egne omkostninger.
RÅDGIVENDE UDTALELSE FRA DOMSTOLEN af 27. juni 1997 i sag E-6/96 (anmodning fra Oslo byrett om en rådgivende udtalelse i sagen Tore Wilhelmsen AS mod Oslo kommune (1) (Salg af alkoholholdige drikkevarer - statslige handelsmonopoler - fri bevægelighed for varer) (97/C 282/09)

(I henhold til artikel 27, stk. 5, i procesreglementet, retsgyldig på engelsk og norsk)

I sag E-6/96: Anmodning fra Oslo byrett, Norge, til Domstolen vedrørende artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol om en rådgivende udtalelse i den for nævnte ret verserende sag mellem Tore Wilhelmsen AS og Oslo kommune om fortolkningen af artikel 11, 13 og 16 i EØS-aftalen har Domstolen, sammensat af præsident Bjørn Haug og dommerne Thór Vilhjálmsson og Carl Baudenbacher (refererende dommer) samt justitssekretær Per Christiansen den 27. juni 1997 afgivet en rådgivende udtalelse, hvis konklusion lyder som følger:

1) Et statsligt detailmonopol på salg af øl med over 4,75 % volumenalkohol er i overensstemmelse med artikel 16 i EØS-aftalen, hvis en sådan eneret de jure og de facto ikke giver anledning til forskelsbehandling mellem indenlandske varer og varer importeret fra andre medlemsstater.

2) Et afslag på bevilling til salg af øl med højere volumenalkohol end 4,75 % under henvisning til det statslige alkoholmonopols eneret kan de jure og de facto føre til forskelsbehandling mellem indenlandske varer og varer importeret fra andre medlemsstater og er, for så vidt som det rent faktisk sker, uforenelig med principperne om fri bevægelighed for varer som anført i EØS-aftalens artikel 11.

En definition af anvendelsesområdet for et statsmonopols eneret til salg af alkohol, herunder øl med over 4,75 % volumenalkohol, udgør en forskelsbehandling og er forbudt i henhold til EØS-aftalens artikel 11 og 16. Dog kan denne foranstaltning motiveres under henvisning til EØS-aftalens artikel 13 med begrundelse i den offentlige sundhed, hvis skillelinjen på 4,75 % volumenalkohol ikke blev praktiseret for at beskytte indenlandske varer mod udenlandske varer.

En bestemmelse i national lovgivning, ifølge hvilken der automatisk gives bevilling til engrossalg - en forudsætning for at levere øl med over 4,75 % volumenalkohol til et statsligt alkoholmonopol i denne stat - til en i medlemsstaten etableret ølproducent, og ifølge hvilken der ikke gives bevilling til en udenlandsk ølproducent, er en forskelsbehandling, som er forbudt i henhold til artikel 11 og 16 i EØS-aftalen, og som ikke kan begrundes under henvisning til EØS-aftalens artikel 13, da foranstaltningen ikke står i et rimeligt forhold til målet om at begrænse forbrugernes adgang til stærkt øl.

(1) EFT C 37 af 6. 2. 1997, s. 15.