ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning fra Hæstiréttur Íslands (Islands højesteret) om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Fagtún ehf. mod Byggingarnefnd Borgarholtsskóla m.fl., rettens beslutning af 26. juni 1998 (Sag E-5/98) (98/C 331/11)

Hæstiréttur Íslands (Islands højesteret), Island, har ved beslutning af 26. juni 1998 rettet en anmodning til EFTA-Domstolen, modtaget i Domstolens kontor den 29. juni 1998, om en rådgivende udtalelse i sagen Fagtún ehf. mod Byggingarnefnd Borgarholtsskóla m.fl., om følgende spørgsmål:

1. Forbyder artikel 4 i EØS-aftalen, at der i en arbejdskontrakt indføres en bestemmelse om, at tagelementer skal fremstilles i Island?

2. Forbyder artikel 11 i EØS-aftalen en sådan
Anmodning fra Varbergs Tingsrätt om en rådgivende udtalelse i sagen Samuelsson mod Kongeriget Sverige, Varbergs Tingsrätts beslutning af 2. marts 1995 (Sag E-1/95) (95/C 142/08)

Varbergs Tingsrätt (underretten i Varberg) har ved sin beslutning af 2. marts 1995, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 6. marts 1995, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Ulf Samuelsson mod Kongeriget Sverige om følgende spørgsmål:

Skal artikel 10, litra a), i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (1), fortolkes således, at paragraf 9(a) i den svenske løngarantilov, ifølge hvilken en arbejdstager ikke er berettiget til løn, hvis han inden for en periode på to år før konkurserklæringen gennem garantiordningen har fået udbetalt erstatning for et krav stammende fra stort set samme virksomhed, efter sit indhold klart går ud over de undtagelser, direktivets artikel 10, litra a), åbner mulighed for.

(1) EFT nr. L 283 af 20. 10. 1980, s. 23.
Sag anlagt den 13. juni 1994 af Reinhard Helmers mod EFTA-Tilsynsmyndigheden og Kongeriget Sverige (Sag E-6/94) (95/C 51/06)

Den 13. juni 1994 anlagde Reinhard Helmers med bopæl i Lund, Sverige, sag ved EFTA-Domstolen mod EFTA-Tilsynsmyndigheden og Kongeriget Sverige.

Sagsøger gør krav på, at Domstolen:

1. pålægger den svenske regering at

a) ophøre med at diskriminere sagsøger

b) genindsætte sagsøger i dennes oprindelige stilling ved Universitetet i Lund

c) betale sagsøger akkumuleret kompensation i henhold til en kollektiv overenskomst

d) betale de relevante socialsikrings- og pensionsbidrag, og

e) betale renter i henhold til den svenske rentelov

2. erklærer, at EFTA-Tilsynsmyndigheden ved at undlade at afgøre sagsøgers klage inden for to måneder, efter at denne var indgivet til Tilsynsmyndigheden, har overtrådt artikel 37, stk. 2 og 3, i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol

3. i henhold til artikel 36, stk. 4, i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol omstøder EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse af 20. juli 1994 om endeligt at henlægge sagsøgers sag mod den svenske regering for uberettiget diskriminering med den begrundelse, at den ligger uden for myndighedens tilsynsområde.
DOMSTOLENS DOM

af 25. februar 2021

i sag E-5/20

SMA SA og Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics mod Finanzmarktaufsicht Liechtenstein

(Statens ansvar — direktiv 2009/138/EF — tilsynsforpligtelser — forsikringskrav — forsikringstagere og begunstigede)

(2021/C 245/16)

I sag E-5/20, SMA SA og Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics mod Finanzmarktaufsicht Liechtenstein — hvori Fürstlicher Oberster Gerichtshof (højesteret i Liechtenstein) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), navnlig direktivets artikel 27 og 28, samt de direktiver, som det har afløst, nemlig direktiv 73/239/EØF, direktiv 88/357/EØF og direktiv 92/49/EØF, har Domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Bernd Hammermann, afsagt dom den 25. februar 2021. Domskonklusionen lyder således:

Artikel 27 og 28 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), direktiv 73/239/EØF, direktiv 88/357/EØF og direktiv 92/49/EØF giver ikke økonomiske aktører, der hævder at være kreditorer i et forsikringsselskab under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, nogen udtrykkelige rettigheder og kan ikke give anledning til et erstatningskrav overfor en tilsynsmyndighed i henhold til princippet om statens ansvar.
DOMSTOLENS DOM

af 15. juli 2021

i sag E-9/20

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(Arbejdskraftens frie bevægelighed – etableringsfrihed – forordning (EU) Nr. 492/2011 – kombineret krav om bopæl og nationalitet for personer, der indgår i ledelsen af selskaber – administrerende direktør – bestyrelsesmedlemmer – konsekvens)

(2021/C 426/08)

I sag E-9/20, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, hvori Tilsynsmyndigheden har nedlagt påstand om, at det fastslås, at Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31 og 28 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde og artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen, idet det har opretholdt forskellige krav vedrørende bopæl og/eller nationalitet, der er fastsat i den norske selskabslovgivning for så vidt angår personer, der har visse ledelsesfunktioner i selskaber, der er registreret og har hjemsted i Norge, har domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson og dommerne Per Christiansen og Bernd Hammermann (refererende dommer), afsagt dom den 15. juli 2021. Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 31, idet det har opretholdt §§ 6-11, stk. 1, §§ 6-36, stk. 2, i lov om aktieselskaber, §§ 6-11, stk. 1, i lov om private selskaber samt §§ 7-5 og 8-4, stk. 5, i lov om finansvirksomheder.

2. I øvrigt frifindes Kongeriget Norge.
2.

Enhver periode, hvor en EØS-statsborger tager ophold i en anden EØS-stat end EØS-oprindelseslandet i medfør af eller i overensstemmelse med betingelserne i artikel 7, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/38/EF, og hvor EØS-statsborgeren skaber et familieliv sammen med en tredjelandsstatsborger eller styrker familielivet, skaber en afledt ret til ophold for tredjelandsstatsborgeren ved EØS-statsborgerens tilbagevenden til sit EØS-oprindelsesland. Begrebet ophold skal fortolkes således, at det tillader rimelige fraværsperioder, som kan være eller ikke være arbejdsrelaterede, og som med hensyn til deres varighed ikke er i strid med eller uforenelige med et reelt ophold. Dette berører ikke artikel 35 i direktiv 2004/38/EF. At en EØS-statsborger bevidst stiller sig selv i en situation, der giver ret til ophold i en anden EØS-stat, udgør imidlertid ikke i sig selv et tilstrækkeligt grundlag for at antage, at der er tale om misbrug.
1.

Når en pensionist ikke har ret til naturalydelser i den EØS-stat, hvor han bor, fordi ydelserne falder uden for statens sociale sikringsordning, er pensionisten berettiget til i medfør af artikel 24, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger at modtage naturalydelser for den kompetente institutions regning i det EØS-land, i henhold til hvis lovgivning pensionen udbetales.
DOMSTOLENS DOM

af 24. april 2018

i sag E-7/17

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2014/29/EU)

(2018/C 280/04)

I sag E-7/17, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har undladt at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er nævnt i punkt 6f i kapitel VIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/29/EU af 26. februar 2014 om harmonisering af medlemsstaternes love om tilgængeliggørelse af simple trykbeholdere på markedet), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, i sin retsorden, og under alle omstændigheder har undladt at underrette EFTA-Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, der er truffet for at gennemføre nævnte retsakt, således som det kræves efter aftalens artikel 7, har Domstolen, sammensat af præsidenten Páll Hreinsson (refererende dommer) og dommerne Per Christiansen og Bernd Hammermann, afsagt dom den 24. april 2018.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er nævnt i punkt 6f i kapitel VIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/29/EU af 26. februar 2014 om harmonisering af medlemsstaternes love om tilgængeliggørelse af simple trykbeholdere på markedet), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil.
1.

Det følger af ækvivalensprincippet, at en national begrænsningsregel, hvorved der er fastsat en særskilt frist på et år for at anlægge en erstatningssag som følge af en strafbar handling, som er blevet fastslået ved en endelig straffedom, ligeledes skal anvendes på en erstatningssag i anledning af en tilsidesættelse af EØS-aftalens artikel 53 og 54, der er blevet fastslået ved en endelig afgørelse truffet af EFTA-Tilsynsmyndigheden, hvorved der blev pålagt en bøde, for så vidt som disse sager har et lignende formål, et lignende søgsmålsgrundlag og væsentlige fællestræk.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 189/49

DOMSTOLENS DOM

af 16. november 2016

i sag E-4/16

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(Manglende opfyldelse af Domstolens dom om tilsidesættelse af forpligtelser — artikel 33 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen — foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde Domstolens dom)

(2017/C 189/13)

I sag E-4/16, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 33 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, idet Kongeriget Norge ikke inden for den fastsatte frist har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Domstolens dom af 2. december 2013 i sag E-13/13, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 16. november 2016.

Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 33 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, idet Kongeriget Norge ikke inden for den fastsatte frist har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Domstolens dom af 2. december 2013 i sag E-13/13, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge.
3.

Den omstændighed, at der i henhold til lovgivningen i den EØS-stat, hvor skaden indtrådte, er ydet den nødvendige behandling, uden at dette har givet anledning til udgifter for den skadelidte selv, afskærer ikke den forpligtede institution fra at rejse erstatningskrav over for tredjemand for de udgifter, den har afholdt i forbindelse med denne behandling.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 18/26

DOMSTOLENS DOM

af 1. februar 2016

i sag E-20/15

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EØS/EFTA-stats manglende opfyldelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2013/10/EU om ændring af Rådets direktiv 75/324/EØF om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aerosoler)

(2017/C 18/10)

I sag E-20/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i nedennævnte retsakt og EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er nævnt i punkt 1 i kapitel VIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2013/10/EU af 19. marts 2013 om ændring af Rådets direktiv 75/324/EØF om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aerosoler med henblik på at tilpasse dets bestemmelser om etikettering til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 1. februar 2016.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i nedennævnte retsakt og EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er nævnt i punkt 1 i kapitel VIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2013/10/EU af 19. marts 2013 om ændring af Rådets direktiv 75/324/EØF om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aerosoler med henblik på at tilpasse dets bestemmelser om etikettering til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 108/14

DOMSTOLENS DOM

af 29. juli 2016

i sag E-31/15

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2011/77/EU om ændring af direktiv 2006/116/EF om beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder)

(2017/C 108/12)

I sag E-31/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 9f i bilag XVII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/77/EU af 27. september 2011 om ændring af direktiv 2006/116/EF om beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har vedtaget de til retsaktens gennemførelse fornødne foranstaltninger inden for den fastsatte frist, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 29. juli 2016.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 9f i bilag XVII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/77/EU af 27. september 2011 om ændring af direktiv 2006/116/EF om beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har vedtaget de til retsaktens gennemførelse fornødne foranstaltninger inden for den fastsatte frist.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 422/7

DOMSTOLENS DOM

af 28. september 2015

i sag E-6/15,

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(En EFTA-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — fri udveksling af tjenesteydelser — direktiv 2006/123/EF om tjenesteydelser i det indre marked — lokalt krav om tilladelse til byggearbejder)

(2016/C 422/06)

I sag E-6/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16 i den retsakt, der er omhandlet i punkt 1 i bilag X til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked), eller, subsidiært, i henhold til artikel 36 i samme aftale, idet landet har opretholdt § 20, stk. 1, andet afsnit, og § 22, stk. 3, i planlægningsloven sammenholdt med § 9, stk.1-4, og § 11, stk. 1, i bygningsreglementet, hvorved det er fastsat, at byggefirmaer skal indhente en godkendelse fra kommunalbestyrelsen, før arbejderne påbegyndes, har Domstolen, sammensat af Carl Baudenbacher (præsident) og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 28. september 2015.

Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16 i den retsakt, der er omhandlet i punkt 1 i bilag X til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked), idet landet har opretholdt § 20, stk. 1, andet afsnit, og § 22, stk. 3, i planlægningsloven sammenholdt med § 9, stk.1-4, og § 11, stk. 1, i bygningsreglementet, hvorved det er fastsat, at byggefirmaer skal indhente en godkendelse fra kommunalbestyrelsen, før arbejderne påbegyndes.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 131/8

DOMSTOLENS DOM

af 24. september 2014

i sag E-5/14

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En EØS-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver)

(2015/C 131/08)

I sag E-5/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 40 i den retsakt, der er omhandlet i punkt 32ff i kapitel V i bilag XX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (herefter »EØS-aftalen«), dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, eller ikke straks har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 24. september 2014.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 40 i den retsakt, der er omhandlet i punkt 32ff i kapitel V i bilag XX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den nævnte retsakt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 201/8

DOMSTOLENS DOM

af 28. januar 2015

i sag E-14/14

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island

(En kontraherende parts manglende opfyldelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2009/48/EF om sikkerhedskrav til legetøj)

(2015/C 201/08)

I sag E-14/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 1a i kapitel XXIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/48/EF af 18. juni 2009 om sikkerhedskrav til legetøj) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil og ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 127/2012 af 13. juli 2012, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, eller ikke straks har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer) afsagt dom den 28. januar 2015.

Domskonklusionen lyder således:

1. Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 1a i kapitel XXIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/48/EF af 18. juni 2009 om sikkerhedskrav til legetøj) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil og ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 127/2012 af 13. juli 2012, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 122/5

DOMSTOLENS DOM

af 24. september 2014

i sag E-7/14

EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge

(En EØS-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — fri udveksling af tjenesteydelser — EØS-aftalens artikel 36 — fuld registreringsafgift for leasede motorkøretøjer, der importeres midlertidigt af personer med bopæl i Norge)

(2015/C 122/06)

I sag E-7/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 36, idet det har opretholdt nationale bestemmelser, hvorefter der skal betales fuld registreringsafgift for leasede køretøjer, der er registreret i udlandet, og som importeres midlertidigt til Norge af personer med bopæl i Norge, uden at den pågældende har ret til fritagelse eller tilbagebetaling, når køretøjet hverken er tiltænkt hovedsageligt at skulle anvendes permanent i Norge eller rent faktisk anvendes på denne måde, har Domstolen, sammensat af præsidenten, Carl Baudenbacher, og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer), afsagt dom den 24. september 2014.

Domskonklusionen lyder således:

1. Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 36, idet det har opretholdt nationale bestemmelser, hvorefter der skal betales fuld registreringsafgift for leasede køretøjer, der er registreret i udlandet, og som importeres midlertidigt til Norge af personer med bopæl i Norge, uden at den pågældende har ret til fritagelse eller tilbagebetaling, når køretøjet hverken er tiltænkt hovedsageligt at skulle anvendes permanent i Norge eller rent faktisk anvendes på denne måde.
Den ulige behandling, der følger af ligningslovens §§ 10-60, medfører en skattemæssig ulempe for de hjemmehørende skatteydere, for hvilke lovgivningen om kontrollerede udenlandske selskaber finder anvendelse, der er af en sådan karakter, at den kan være til hinder for deres udøvelse af etableringsfriheden, idet den kan afholde disse skatteydere fra at stifte, erhverve eller opretholde et datterselskab i en EØS-stat, hvor de pågældende er underlagt en lav beskatning. Der er således tale om en restriktion for etableringsfriheden som omhandlet i EØS-aftalens artikel 31 og 34. Hvis den skattemæssige ulempe, der følger af den ulige behandling af hjemmehørende skatteydere i medfør af §§ 10-60, er af en sådan beskaffenhed, at den hindrer de begunstigede i at investere midler i en anden EØS-stat, uden at de derved har til hensigt at øve indflydelse på kontrollen over eller ledelsen af en virksomhed, og i at foretage kapitalbevægelser af personlig karakter, udgør den en restriktion for de frie kapitalbevægelser som omhandlet i EØS-aftalens artikel 40 og bilag XII til EØS-aftalen.

En national retsregel, der indebærer, at personlige deltagere i et kontrolleret udenlandsk selskab i en anden EØS-stat — til forskel fra deltagere i sammenlignelige indenlandske enheder — ikke indrømmes mulighed for at undgå den økonomiske dobbeltbeskatning, som de norske CFC-regler medfører, udgør desuden en restriktion for etableringsfriheden som forankret i EØS-aftalens artikel 31 og 34, eller, afhængigt af den nationale rets bedømmelse, for de frie kapitalbevægelser, der som udgangspunkt er forbudt i henhold til EØS-aftalens artikel 40.