DA Den Europæiske Unions Tidende L 17/1

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS AFGØRELSE

Nr. 28/09/KOL

af 29. januar 2009

om 68. ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte ved indførelse af tre nye kapitler om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den nuværende globale finanskrise, om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, og om midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise

EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (1) —

som henviser til aftalen om det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (2), særlig artikel 61 til 63 og protokol nr. 26 til aftalen,

som henviser til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (3), særlig artikel 24 og artikel 5, stk. 2, litra b),

som tager i betragtning, at Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 24 i tilsyns- og domstolsaftalen skal sætte EØS-aftalens bestemmelser om statsstøtte i kraft,

som tager i betragtning, at i henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i tilsyns- og domstolsaftalen skal Tilsynsmyndigheden udstede meddelelser og retningslinjer på områder, der er omhandlet i EØS-aftalen, hvis dette er udtrykkeligt fastsat i denne aftale eller i tilsyns- og domstolsaftalen, eller hvis Tilsynsmyndigheden finder det nødvendigt,

som minder om de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte vedtaget af Tilsynsmyndigheden den 19. januar 1994 (4),

som henviser til den meddelelse, som Europa-Kommissionen (5) vedtog den 13. oktober 2008, om »Statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise« (6),

som henviser til den meddelelse, Kommissionen vedtog den 5. december 2008 om »Rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger« (7),

som henviser til den meddelelse, Kommissionen vedtog den 17. december 2008 om »Midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise« (8),

som tager i betragtning, at disse meddelelser også er relevante for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

som tager i betragtning, at der skal sikres en ensartet anvendelse af EØS-statsstøttereglerne i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

som tager i betragtning, at i henhold til punkt II under overskriften »GENERELT« i slutningen af bilag XV til EØS-aftalen skal Tilsynsmyndigheden efter høring af Kommissionen vedtage retsakter, der svarer til dem, som Kommissionen vedtager,

som har hørt Kommissionen, og

som erindrer om, at Tilsynsmyndigheden har hørt EFTA-staterne om sagen ved brev af 19. januar 2009 til Island, Liechtenstein og Norge —

HAR TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Retningslinjerne for statsstøtte ændres ved indførelse af tre nye kapitler om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den nuværende globale finanskrise, om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, og om midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise. Disse tre kapitler findes i Bilag I, II og III til denne afgørelse.

Artikel 2

Kun den engelske udgave er autentisk.

Udfærdiget i Bruxelles, den 29. januar 2009. På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne Per SANDERUD Formand Kurt JÄGER Medlem af kollegiet

(1) Herefter »Tilsynsmyndigheden«.

(2) Herefter »EØS-aftalen«.

(3) Herefter »tilsyns- og domstolsaftalen«.

(4) Retningslinjer for anvendelsen og fortolkningen af EØS-aftalens artikel 61 og 64 og artikel 1 i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen, vedtaget og udsendt af Tilsynsmyndigheden den 19. januar 1994, offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende L 231 af 3.9.1994, s. 1 og EØS-tillæg nr. 32 af 3.9.1994, s. 1. Retningslinjerne blev senest ændret den 17. december 2008. De betegnes herefter som »statsstøtteretningslinjerne«. Den ajourførte version af statsstøtteretningslinjerne kan findes på Tilsynsmyndighedens websted: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/state_aid_guidelines

(5) Herefter »Kommissionen«.

(6) EUT C 270 af 25.10.2008, s. 8.

(7) EUT C 10 af 15.1.2009, s. 2.

(8) EUT C 16 af 22.1.2009, s. 1.

BILAG I Statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise (1) 1. INDLEDNING (1) Den globale finanskrise har taget markant til i styrke og har nu fået alvorlige indvirkninger på EØS's banksektor. Ud over de helt konkrete problemer, der især hænger sammen med det amerikanske realkreditmarked og realkreditbaserede aktiver eller med tab affødt af visse bankers alt for risikofyldte dispositioner, har man i de seneste måneder oplevet en generel svækkelse af tilliden inden for banksektoren. Den udbredte usikkerhed om kreditrisikoen i enkelte pengeinstitutter har resulteret i, at bankerne ikke længere er indstillet på at låne ud til hinanden, hvilket generelt gør det stadigt vanskeligere for bankerne at skaffe sig likviditet. (2) Den aktuelle situation udgør en eksistenstrussel for pengeinstitutter med problemer, som skyldes deres særlige forretningsmodel eller forretningspraksis, hvis svagheder nu træder tydeligt frem og forværres af krisen på finansmarkederne. Hvis sådanne pengeinstitutter igen skal kunne blive rentable på lang sigt og undgå afvikling, er de nødt til at gennemføre en gennemgribende omstrukturering af deres aktiviteter. I den nuværende situation rammer krisen også pengeinstitutter, der er fundamentalt sunde, og hvis vanskeligheder udelukkende beror på de generelle markedsforhold, der har gjort det betydeligt vanskeligere at tilvejebringe likviditet. For at genoprette disse pengeinstitutters rentabilitet på lang sigt kan det være tilstrækkeligt med mindre vidtgående omstruktureringer. Under alle omstændigheder kan de foranstaltninger, der træffes af en EFTA-stat for at støtte (visse) pengeinstitutter, der opererer på dens nationale finansmarked, begunstige de pågældende pengeinstitutter på bekostning af andre, der opererer i samme EFTA-stat eller i andre EFTA-stater. (3) På ØKOFIN-mødet den 7. oktober 2008 vedtog Rådet en række konklusioner, hvori det lovede at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at styrke banksystemets sundhed og stabilitet for derigennem at få genskabt tilliden på markedet og bringe finanssektoren til at fungere igen. At få tilført ny kapital til sårbare, systemrelevante pengeinstitutter blev anerkendt som et af midlerne til at sikre indskydernes interesser og styrke stabiliteten i systemet. Desuden enedes man om, at beslutningerne om statslige indgreb skal træffes på nationalt plan, men inden for samordnede rammer og på grundlag af en række fælles EU-principper (2).Ved samme lejlighed lovede Kommissionen hurtigt at udsende retningslinjer om hovedprincipperne for vurderingen af, om rekapitaliserings- og garantiordninger kan anses for at være forenelige med fællesmarkedet, og for vurdering af sådanne konkrete ordninger. (4) I betragtning af det omfang, krisen har fået i dag, hvor den også rammer fundamentalt sunde banker, under hensyn til den høje grad af integration og indbyrdes afhængighed mellem de europæiske finansmarkeder og de dramatiske virkninger, systemrelevante pengeinstitutters konkurs vil få i retning af at forværre krisen yderligere, anerkender Tilsynsmyndigheden, at EFTA-staterne kan finde det nødvendigt at træffe de fornødne foranstaltninger til at sikre stabiliteten i det finansielle system. Da de aktuelle problemer i finanssektoren er af en særlig karakter, kan det være nødvendigt, at sådanne foranstaltninger ikke kun tager sigte på stabilisering af individuelle pengeinstitutter, men også omfatter generelle ordninger. (5) Ved anvendelsen af statsstøttereglerne på de foranstaltninger, der træffes for at imødegå krisen på finansmarkederne, må der tages behørigt hensyn til de ekstraordinære omstændigheder, der i øjeblikket gør sig gældende, men Tilsynsmyndigheden er nødt til at sikre, at sådanne foranstaltninger ikke skaber unødige konkurrencefordrejninger mellem pengeinstitutterne på markedet eller negative følgevirkninger i andre EØS-stater. Formålet med dette kapitel er at redegøre for, hvilke kriterier der er relevante for, om generelle ordninger såvel som anvendelse af sådanne ordninger i enkelttilfælde og systemrelevante ad hoc-tilfælde kan anses for forenelige med EØS-aftalen. Ved anvendelsen af disse kriterier på foranstaltninger truffet af EFTA-staterne vil Tilsynsmyndigheden handle så hurtigt som muligt af hensyn til den retlige sikkerhed og for at genoprette tilliden på finansmarkederne. 2. GENERELLE PRINCIPPER (6) Statsstøtte til kriseramte individuelle virksomheder vurderes normalt efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), samt statsstøtteretningslinjernes kapitel om statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (3) (»retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte«), som indeholder Tilsynsmyndighedens redegørelse for, hvordan den anvender EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), på denne form for støtte. Retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte er generelle, men indeholder en række specifikke kriterier for finanssektoren. (7) Desuden kan Tilsynsmyndigheden i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), godkende statsstøtte til »afhjælpning af en alvorlig forstyrrelse i en EU-medlemsstats eller EFTA-stats økonomi«. (8) Tilsynsmyndigheden fastholder, at i overensstemmelse med retspraksis og dens egen beslutningspraksis (4) skal EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), fortolkes restriktivt med hensyn til, hvad der kan betragtes som en alvorlig forstyrrelse af en EFTA-stats økonomi. (9) I lyset af den alvorlige karakter, den aktuelle krise på finansmarkederne har fået, og dens mulige virkninger for EFTA-staternes samlede økonomi, finder Tilsynsmyndigheden, at der under de nuværende omstændigheder kan gøres brug af artikel 61, stk. 3, litra b), som hjemmel for støtteforanstaltninger, der træffes for at imødegå denne systemiske krise. Det gælder i særdeleshed for støtte, der ydes gennem en generel ordning, som er åben for adskillige eller alle pengeinstitutter i en EFTA-stat. Såfremt EFTA-staternes myndigheder med ansvar for finansiel stabilitet over for Tilsynsmyndigheden erklærer, at der er risiko for en sådan alvorlig forstyrrelse, vil det være af særlig relevans for Tilsynsmyndighedens vurdering. (10) Ad hoc-foranstaltninger truffet af EFTA-stater er ikke undtaget herfra, når kriterierne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), er opfyldt. Er der tale om såvel ordninger som ad hoc-foranstaltninger, skal vurderingen foretages efter de generelle principper i rammebestemmelserne, som er vedtaget på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), men de aktuelle omstændigheder kan gøre det berettiget at godkende ekstraordinære foranstaltninger, såsom strukturelle hjælpeforanstaltninger, beskyttelse af bl.a. kreditorers rettigheder og redningsforanstaltninger, der potentielt vil kunne have en varighed på over 6 måneder. (11) Det er dog vigtigt at understrege, at ovennævnte betragtninger betyder, at EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), ikke rent principielt kan bringes i anvendelse i krisesituationer i andre sektorer, hvor der ikke er lige så stor risiko for umiddelbare indvirkninger på hele en EFTA-stats økonomi. For finanssektorens vedkommende kan denne bestemmelse kun påberåbes i virkelig ekstraordinære situationer, hvor der er risiko for, at finansmarkederne helt ophører med at fungere. (12) Når der foreligger en alvorlig forstyrrelse af en EFTA-stats økonomi i den ovennævnte forstand, kan artikel 61, stk. 3, litra b), ikke anvendes på ubestemt tid, men kun så længe krisesituationen gør det berettiget. (13) Det indebærer, at alle generelle ordninger, der indføres med hjemmel heri, f.eks. i form af en garanti- eller rekapitaliseringsordning, skal tages op til fornyet overvejelse med jævne mellemrum og ophøre med at gælde, så snart den økonomiske situation i den pågældende EFTA-stat åbner mulighed herfor. Tilsynsmyndigheden anerkender, at det ikke i øjeblikket er muligt at forudse, hvor længe de aktuelle ekstraordinære problemer på finansmarkederne vil vare ved, og at det for at genoprette tilliden kan være nødvendigt at udsende et signal om, at ordningen vil vedblive med at være i kraft, så længe krisen består, men den finder, at for at en enhver generel ordning kan anses for at være forenelig med EØS-aftalen, må det kræves, at EFTA-staten mindst hver sjette måned tager den op til revision og rapporterer til Tilsynsmyndigheden om udfaldet af denne revision. (14) Desuden finder Tilsynsmyndigheden, at pengeinstitutter, der har likviditetsproblemer, men som i øvrigt uden de aktuelle ekstraordinære omstændigheder ville være fundamentalt sunde, bør behandles anderledes end pengeinstitutter med endogene problemer. For de første pengeinstitutters vedkommende er rentabilitetsproblemerne en følge af eksterne faktorer, og beror på den aktuelle ekstreme situation på finansmarkedet og ikke på manglende effektivitet eller risikofyldte dispositioner. De konkurrencefordrejninger, som ordninger til støtte for disse pengeinstitutter afføder, vil derfor normalt være af mere begrænset karakter og ikke kræve så omfattende omstrukturering. Derimod vil andre pengeinstitutter, som kan antages at blive særligt ramt af tab forårsaget af f.eks. manglende effektivitet, ringe risikostyring af aktiver eller risikofyldte strategier, falde ind under de normale rammer for redningsstøtte og i særdeleshed have behov for en gennemgribende reorganisering såvel som kompenserende foranstaltninger, der kan begrænse konkurrencefordrejningerne (5). I alle tilfælde gælder imidlertid, at uden tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger vil iværksættelsen af garanti- og rekapitaliseringsordninger kunne resultere i betydelige konkurrencefordrejninger, fordi de kunne give de pågældende pengeinstitutter urimelige fordele på bekostning af deres konkurrenter eller forværre likviditetsproblemerne i pengeinstitutter i andre EØS-stater. (15) I overensstemmelse med de overordnede principper bag EØS-aftalens statsstøtteregler, som indebærer, at enhver støtte, der ydes, ikke må overstige, hvad der er strengt nødvendigt for at nå det legitime mål, og at konkurrencefordrejninger undgås eller minimeres mest muligt, og under hensyntagen til de aktuelle omstændigheder skal alle generelle støtteforanstaltninger — være klart målrettede for effektivt at kunne afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i økonomien — stå i et rimeligt forhold til problemet og ikke være mere vidtgående, end hvad der kræves hertil — være udformet på en sådan måde, at negative følgevirkninger for konkurrenter, andre sektorer og andre EØS-stater minimeres. (16) Af hensyn til det indre markeds funktion er det nødvendigt, at disse kriterier, som stemmer overens med statsstøttereglerne og de grundlæggende frihedsrettigheder i EØS-aftalen, herunder forbuddet mod diskrimination, overholdes. I sin vurdering vil Tilsynsmyndigheden tage hensyn til følgende kriterier, når den skal afgøre om de nedennævnte former for statsstøtteforanstaltninger er forenelige med fællesmarkedet. 3. GARANTIER FOR PENGEINSTITUTTERS FORPLIGTELSER (17) De ovennævnte principper indebærer, at der må anlægges følgende betragtninger med hensyn til garantiordninger til dækning af pengeinstitutters forpligtelser, som er indført gennem en erklæring, ved lov eller ved aftale, og det understreges, at disse betragtninger er af generel karakter og vil skulle tilpasses de særlige forhold, der gør sig gældende i det konkrete tilfælde. 3.1. Adgang til garantiordningen (18) Hvis der er nogle markedsaktører, der ikke kan blive dækket af garantien, kan der opstå betydelige konkurrencefordrejninger. De kriterier, der gælder for et pengeinstituts adgang til at indtræde i garantiordningen, skal være objektive, tage behørigt hensyn til pengeinstituttets rolle i det relevante banksystem og den samlede økonomi, og de må ikke være diskriminerende, således at urimelige fordrejninger på nabomarkeder og det indre marked som helhed undgås. Forbuddet mod en national diskrimination indebærer, at alle pengeinstitutter, der er etableret i den pågældende EFTA-stat, herunder datterselskaber, og har betydelige aktiviteter i denne EFTA-stat, bør have adgang til ordningen. 3.2. Garantiens materielle anvendelsesområde — hvilke former for forpligtelser den må dække (19) Under de aktuelle ekstraordinære omstændigheder kan det være nødvendigt at give indskydere i pengeinstitutter sikkerhed for, at de ikke kommer til at lide tab, for derigennem at mindske risikoen for et »run« på bankerne og uheldige afsmitningsvirkninger for sunde banker. I princippet kan det i forbindelse med en systemisk krise være berettiget, at der tilvejebringes generelle garantier, der dækker detailindskud (og detailtilgodehavender). (20) For garantier, der dækker andet og mere end detailindskud, gælder, at de former for tilgodehavender og forpligtelser, garantien dækker, i videst mulige omfang skal være afpasset efter den konkrete årsag til problemerne og begrænset til, hvad der kan anses for at være nødvendigt for at imødegå det konkrete aspekt ved den aktuelle finanskrise, idet de i modsat fald kunne forsinke den nødvendige tilpasningsproces og resultere i »moral hazard«-problemer (6). (21) Ved anvendelsen af dette princip vil den manglende likviditet på interbanklånemarkedet på grund af udhulingen af pengeinstitutternes tillid til hinanden også kunne gøre det berettiget at dække visse typer engrosindskud og endog kort- og mellemfristede gældsinstrumenter, for så vidt som sådanne forpligtelser ikke allerede i tilstrækkeligt omfang er dækket af eksisterende investorordninger mv. (7). (22) Enhver udvidelse af garantidækningen til at omfatte andre end disse ret bredt definerede forpligtelser vil kræve en nøjere granskning af det berettigede i en sådan udvidelse. (23) Sådanne garantiordninger bør i princippet ikke omfatte efterstillet gæld (»tier 2 capital«) eller dække alle former for forpligtelser, da det kunne resultere i, at de derigennem blot kom til at tilgodese aktionærers og andre risikokapitalinvestorers interesser. For ordninger, der dækker sådanne forpligtelser og derved åbner mulighed for kapitaludvidelser og øget långivning, kan det være nødvendigt at indføre særlige restriktioner. 3.3. Garantiordningens varighed (24) Varigheden og omfanget af enhver garantiordning, der ikke udelukkende dækker detailindskud, skal være begrænset til det nødvendige minimum. I overensstemmelse med de ovenstående almindelige principper finder Tilsynsmyndigheden i betragtning af usikkerheden om, hvor længe de aktuelle fundamentale funktionssvigt på finansmarkederne vil vare ved, at det er en forudsætning for en generel garantiordnings forenelighed med EØS-aftalen, at EFTA-staten hver sjette måned tager ordningen op til fornyet overvejelse, bl.a. hvad angår ordningens fortsatte berettigelse og det eventuelle behov for tilpasninger af den i lyset af udviklingen på finansmarkederne. Resultaterne af denne revision skal meddeles Tilsynsmyndigheden. Når der er sikkerhed for en sådan regelmæssig fornyet overvejelse, vil ordningen i princippet kunne godkendes for mere end seks måneder og op til to år. Forudsat at Tilsynsmyndigheden godkender det, er der mulighed for en yderligere forlængelse, så længe krisen på finansmarkedet gør det nødvendigt. Såfremt garantiordningen åbner mulighed for en fortsat dækning af de relevante forpligtelser frem til en forfaldsdato, der ligger efter garantiperiodens udløb, vil det være nødvendigt at indføre yderligere sikkerhedsforanstaltninger for at forhindre urimelige konkurrencefordrejninger. De kan bl.a. bestå i en afkortning af garantiperioden i forhold til, hvad der i princippet er tilladt ifølge dette kapitel, prisrestriktioner og kvantitative begrænsninger af de forpligtelser, der er dækket. 3.4. Støttens begrænsning til et minimum — den private sektors bidrag (25) I overensstemmelse med det generelle statsstøtteprincip om, at støttens størrelse og intensitet skal være begrænset til det absolutte minimum, skal EFTA-staterne sørge for, at de omfattede pengeinstitutter og/eller sektoren bidrager til at dække omkostningerne ved garantien og, hvis det bliver nødvendigt, omkostningerne ved statens indtræden, hvis garantien bliver udløst. (26) Dette bidrags nøjagtige beregning og sammensætning afhænger af de konkrete omstændigheder. Tilsynsmyndigheden finder, at en passende kombination af nogle eller alle nedennævnte elementer (8) vil opfylde kravet om, at støtten holdes nede på et minimum: — Garantiordningen skal være baseret på, at de pengeinstitutter, der er med i garantien, og/eller finanssektoren som helhed yder et passende bidrag (9). I betragtning af vanskelighederne ved at fastlægge markedsprisen for garantier af denne art og omfang i mangel af et sammenligneligt benchmark, og henset til de vanskeligheder, pengeinstitutterne under de aktuelle omstændigheder kan have ved at betale de fulde beløb, bør garantiprovisionen fastlægges på et niveau, der bedst muligt svarer til, hvad der kunne anses for at være en markedspris. Hensigtsmæssige prismekanismer, der afspejler de forskellige grader af risiko og pengeinstitutternes forskellige kreditprofiler og behov, vil yde et væsentligt bidrag til at sikre ordningens proportionalitet. — Hvis garantien udløses, kunne et yderligere betydeligt bidrag fra den private sektor bestå i dækning af i det mindste en betydelig del af det pågældende pengeinstituts (hvis det fortsætter med at bestå) eller sektorens udestående forpligtelser, mens EFTA-statens bidrag begrænses til, hvad der overstiger denne dækning. — Tilsynsmyndigheden anerkender, at pengeinstitutterne måske ikke øjeblikkeligt er i stand til fuldt ud at betale et passende vederlag for denne garanti. Som et supplement til eller delvis erstatning for ovennævnte kunne EFTA-staterne derfor overveje at indføre en klausul om, at pengeinstitutterne skal betale en merprovision for garantien som sådan (såfremt den ikke bliver udløst) eller tilbagebetale i det mindste en del af ethvert beløb, EFTA-staten har måttet betale under garantien (såfremt den bliver udløst), så snart de er i stand til det. 3.5. Undgåelse af uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger (27) I betragtning af den iboende risiko for, at enhver garantiordning vil få negative indvirkninger på banker, som ikke er omfattet af garantiordningen, herunder banker i andre EØS-stater, skal ordningen indeholde egnede mekanismer, der mest muligt begrænser sådanne fordrejninger og risikoen for misbrug af de fordele, statsgarantien er forbundet med. Sådanne sikkerhedsforanstaltninger, der også er vigtige for at undgå en »moral hazard«, bør omfatte en passende kombination af alle eller nogle af følgende elementer (10): — Adfærdsregler, der sikrer, at pengeinstitutterne ikke på baggrund af garantien anlægger en aggressiv ekspansionsstrategi til skade for konkurrenter, der ikke er omfattet af dækningen. Der kan f.eks. være tale om: i. at pengeinstitutterne skal afholde sig fra bestemte former for markedsføring, f.eks. reklamer, hvori der slås på, at pengeinstituttet er med i ordningen, at de skal holde priserne på et bestemt niveau eller ikke må udvide deres aktiviteter, f.eks. gennem indførelse af et markedsandelsloft (11) ii. at balancesummen i de pengeinstitutter, der er med i ordningen, skal holdes nede på et bestemt niveau i forhold til et egnet benchmark (f.eks. bruttonationalproduktet eller væksten på pengemarkedet (12)) iii. at pengeinstitutterne ikke må anlægge en adfærd, der ikke er forenelig med garantiens formål, f.eks. tilbagekøb af aktier eller nye aktieoptioner til ledelsen. — Egnede foranstaltninger, som sætter den pågældende EFTA-stat i stand til at gennemtvinge, at disse adfærdsregler overholdes, herunder inddragelse af garantidækningen, hvis et pengeinstitut ikke overholder reglerne. 3.6. Opfølgning med tilpasningsforanstaltninger (28) Tilsynsmyndigheden finder, at for i videst muligt omfang at forhindre konkurrencefordrejninger skal en generel garantiordning betragtes som en midlertidig nødforanstaltning til imødegåelse af de akutte symptomer af den aktuelle krise på finansmarkederne. Derfor kan disse foranstaltninger per definition ikke udgøre nogen færdigsyet løsning på de problemer, der er årsag til denne krise, og som hænger sammen med strukturelle funktionssvigt i finansmarkedernes organisation eller konkrete problemer i visse pengeinstitutter eller en kombination af begge. (29) Enhver garantiordning må derfor i rette øjeblik følges op med de nødvendige tilpasningsforanstaltninger for hele sektoren og/eller en reorganisering eller likvidation af nogle pengeinstitutter, især institutter, for hvilke garantien er blevet udløst. 3.7. Ordningens anvendelse i individuelle tilfælde (30) I de tilfælde, hvor garantiordningen udløses for et pengeinstitut, må det kræves, at denne redningsforanstaltning, der tager sigte på at holde det insolvente institut gående og forårsager yderligere konkurrencefordrejninger ud over dem, som den generelle indførelse af ordningen afføder, så snart situationen på finansmarkedet åbner mulighed herfor, følges op med, at der tages skridt til at reorganisere eller afvikle pengeinstituttet. Det indebærer, at der for pengeinstitutter, for hvilke garantien er blevet udløst, skal foretages anmeldelse af en reorganiserings- eller afviklingsplan, som Tilsynsmyndigheden vil vurdere særskilt i relation til foreneligheden med statsstøttereglerne (13). (31) I sin vurdering af en reorganiseringsplan vil Tilsynsmyndigheden lade sig lede af kravene om — at sikre, at det pågældende pengeinstituts rentabilitet genoprettes på lang sigt — at sikre, at støtten holdes på et minimum, og at der ydes et betydeligt privat bidrag til dækning af omkostningerne ved reorganiseringen — at sikre, at der ikke bliver tale om uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, og at udløsningen af garantien ikke giver nogen urimelige fordele. (32) I sin vurdering vil Tilsynsmyndigheden kunne bygge på sine hidtidige erfaringer fra anvendelsen af statsstøttereglerne på pengeinstitutter, under hensyn til at der foreligger en særlig situation på grund af en krise, der har nået et sådant omfang, at der er tale om en alvorlig forstyrrelse af EØS-staters økonomi. (33) Tilsynsmyndigheden vil også tage hensyn til den sondring, der må foretages mellem støtte, der nødvendiggøres af de aktuelle flaskehalse i adgangen til likviditet for i øvrigt fundamentalt sunde pengeinstitutter, og den støtte, der ydes til pengeinstitutter, som derudover også er ramt af strukturelle solvensproblemer, der f.eks. beror på deres særlige forretningsmodel eller investeringsstrategi. Støtte til den sidstnævnte kategori af pengeinstitutter vil i princippet kunne rejse større problemer. 4. REKAPITALISERING AF PENGEINSTITUTTER (34) En anden systemisk foranstaltning til imødegåelse af den aktuelle finanskrise kan være at indføre en rekapitaliseringsordning til støtte for pengeinstitutter, der er fundamentalt sunde, men kan være nødlidende på grund af den ekstreme situation på finansmarkederne. Målet vil være at tilvejebringe offentlige midler, der direkte kan styrke pengeinstitutternes kapitalgrundlag, eller på anden vis lette en kapitaltilførsel, således at negative systemiske følgevirkninger undgås. (35) I princippet gælder de ovenstående betragtninger om generelle garantiordninger med de fornødne tilpasninger også for rekapitaliseringsordninger. Det gælder, hvad angår: — objektive og ikke-diskriminerende kriterier for at være omfattet af ordningen — ordningens varighed — støttens begrænsning til det strengt nødvendige — behovet for sikkerhedsforanstaltninger mod misbrug og uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, under hensyntagen til, at kapitaltilførsler er irreversible og derfor kræver, at ordningen indeholder særlige klausuler, som sætter EFTA-staten i stand til at overvåge og gennemtvinge overholdelsen af disse sikkerhedsforanstaltninger og i det fornødne omfang siden at skride ind mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger (14) — kravet om, at rekapitaliseringen som en nødforanstaltning til at hjælpe pengeinstituttet gennem krisen skal følges op af en reorganiseringsplan for instituttet, som Tilsynsmyndigheden skal vurdere særskilt, under hensyntagen til såvel sondringen mellem fundamentalt sunde pengeinstitutter, der alene er ramt af de nuværende problemer med at finde likviditet, og pengeinstitutter, der derudover også lider af mere strukturbetingede solvensproblemer, f.eks. på grund af deres særlige forretningsmodel eller investeringsstrategi, og denne sondrings indvirkning på reorganiseringsbehovets omfang. (36) Rekapitaliseringsordningers særlige karakter giver anledning til følgende betragtninger: (37) Afgørelsen af, hvilke pengeinstitutter der kan deltage i ordningen, bør være baseret på objektive kriterier, såsom behovet for at sikre et tilstrækkeligt kapitalgrundlag i forhold til solvenskravene, som ikke fører til urimelig særbehandling. Finanstilsynsmyndighedernes vurdering af, at der er et behov, vil være et positivt element. (38) Kapitalindsprøjtningen skal være begrænset til det nødvendige minimum og må ikke sætte pengeinstituttet i stand til at slå ind på en aggressiv markedsføring eller udvide sine aktiviteter eller tage andre skridt, der ville føre til uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger. I den forbindelse vil Tilsynsmyndigheden anlægge en positiv vurdering af, at der fastholdes strengere mindstesolvenskrav og/eller at kapitaltilførslen begrænses til balancesummen. De deltagende pengeinstitutter bør med deres egne midler, herunder private midler, yde det størst mulige bidrag i lyset af den aktuelle krise (15). (39) Ved kapitaltilførsler til pengeinstitutter skal det sikres, at støttebeløbet begrænses mest muligt. Alt efter hvilken måde kapitaltilførslen foregår på (f.eks. aktier, warrants, efterstillet kapital …), bør EFTA-staten i princippet opnå rettigheder, hvis værdi svarer til det bidrag, den har ydet til rekapitaliseringen. Udstedelseskursen på nye aktier skal fastsættes på grundlag af en markedsorienteret vurdering. For at sikre, at den offentlige støtte kun ydes mod en passende modydelse, vil Tilsynsmyndigheden se positivt på f.eks. præferenceaktier, der giver et passende afkast. Alternativt kunne det overvejes at indføre klausuler om tilbagebetaling, når pengeinstituttet igen er kommet på fode. (40) Tilsvarende betragtninger gælder for andre foranstaltninger og ordninger, der tager sigte på at angribe problemet på pengeinstitutternes aktivside, og som bidrager til at styrke instituttets kapitalgrundlag. I særdeleshed gælder, at hvis en EFTA-stat køber eller bytter aktiver, skal det ske på grundlag af en vurdering, der afspejler aktivernes underliggende risiko, og uden nogen diskrimination i relation til sælgerne. (41) Støtteordningens godkendelse fritager ikke EFTA-staten fra pligten til hvert halvår at indsende en rapport om ordningens anvendelse samt senest seks måneder efter datoen for støttens ydelse at indsende planer for de pengeinstitutter, der deltager i ordningen (16). (42) Ligesom for garantiordningers vedkommende, men under hensyntagen til rekapitaliseringsforanstaltningers irreversible karakter, vil Tilsynsmyndigheden i sin vurdering af sådanne planer se på, om der er sammenhæng mellem de samlede resultater af den rekapitalisering, der er foregået under ordningen, og en rekapitaliseringsforanstaltning truffet uden for rammerne af en sådan ordning i overensstemmelse med principperne i rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte, under hensyn til den særlige situation affødt af den systemiske krise på finansmarkederne. 5. KONTROLLERET AFVIKLING AF PENGEINSTITUTTER (43) På baggrund af den aktuelle finanskrise vil EFTA-staterne måske også ønske at gennemføre en kontrolleret afvikling af visse pengeinstitutter inden for deres jurisdiktion. En sådan kontrolleret afvikling vil, eventuelt kombineret med en tilførsel af offentlige midler, kunne iværksættes i individuelle tilfælde, enten som det næste skridt efter ydelse af redningsstøtte til et pengeinstitut, når det bliver klart, at en omstrukturering ikke vil lykkes, eller som én enkeltstående foranstaltning. En kontrolleret afvikling kan også indgå som led i en generel garantiordning, f.eks. når en EFTA-stat iværksætter en likvidation af pengeinstitutter, for hvilke garantien er blevet udløst. (44) Også her følger vurderingen af en sådan ordning og af individuelle afviklingsforanstaltninger iværksat under en sådan ordning med de fornødne tilpasninger de samme principper som anført ovenfor for garantiordninger. (45) Afviklingsforanstaltningens særlige karakter giver anledning til følgende betragtninger: (46) I forbindelse med afviklingen må man være særlig opmærksom på nødvendigheden af at reducere enhver »moral hazard«, bl.a. ved at udelukke aktionærer og eventuelt visse typer kreditorer fra at modtage nogen støtte i forbindelse med den kontrollerede afvikling. (47) For at undgå uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger bør afviklingsfasens varighed begrænses til den tid, der er strengt nødvendig for en velordnet afvikling af pengeinstituttet. Så længe pengeinstituttet fortsætter med at operere, må det ikke gå ind i nogen ny aktivitet, men blot videreføre de hidtidige. Banklicensen bør inddrages snarest muligt. (48) I forbindelse med kravet om, at støtten skal holdes nede på det niveau, der er strengt nødvendigt for at nå det tilsigtede mål, må der også tages hensyn til, at det for at sikre finansiel stabilitet i den aktuelle krisesituation kan være nødvendigt at indfri visse kreditorers tilgodehavender gennem støtteforanstaltninger. De kriterier, der opstilles for afgørelsen af, hvilke typer tilgodehavender der skal indfris, bør være baseret på de samme regler som dem, der gælder for forpligtelser dækket af en garantiordning. (49) For at sikre, at der ikke bliver ydet nogen støtte til køberne af pengeinstituttet eller dele af det eller til de dele, der afhændes, er det vigtigt, at visse vilkår for salget overholdes. Tilsynsmyndigheden vil i sin vurdering af, om der foreligger statsstøtte, lægge følgende kriterier til grund: — salgsprocessen bør være åben og ikke-diskriminerende — salget bør finde sted på markedsvilkår — pengeinstituttet eller staten alt efter hvilken struktur der vælges bør stræbe efter at opnå den højest mulige pris for pengeinstituttets aktiver og forpligtelser — såfremt det bliver nødvendigt at yde støtte til den økonomiske aktivitet, der skal afhændes, må der foretages en individuel vurdering på grundlag af principperne i retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte. (50) Hvis det efter disse kriterier fastslås, at der er ydet støtte til køberne eller til de afhændede dele, vil denne støttes forenelighed skulle vurderes særskilt. 6. ANDRE FORMER FOR LIKVIDITETSBISTAND (51) For at imødegå akutte likviditetsproblemer i nogle pengeinstitutter vil EFTA-staterne måske ønske at følge garanti- eller rekapitaliseringsordninger op med supplerende likviditetsbistand, ved hjælp af offentlige midler (herunder midler fra centralbanken). Når en EFTA-stat/centralbank reagerer på en bankkrise ikke med selektive foranstaltninger til fordel for bestemte banker, men derimod med generelle foranstaltninger, som alle sammenlignelige aktører på markedet kan få adgang til (f.eks. lån til hele markedet på lige vilkår), falder sådanne generelle foranstaltninger ofte uden for statsstøttereglernes rammer og vil ikke skulle anmeldes til Tilsynsmyndigheden. Tilsynsmyndigheden finder f.eks., at centralbankers pengepolitiske aktiviteter, såsom open market-operationer og stående faciliteter, ikke falder ind under statsstøttereglerne. Under særlige omstændigheder vil øremærket støtte til et bestemt pengeinstitut måske heller ikke blive betragtet som statsstøtte. I overensstemmelse med Kommissionens beslutningspraksis (17) finder Tilsynsmyndigheden, at når centralbanker stiller midler til rådighed for et pengeinstitut i et sådant tilfælde, er der muligvis ikke tale om statsstøtte, når bl.a. følgende betingelser er opfyldt: — pengeinstituttet er solvent på det tidspunkt, hvor likviditetsfaciliteten stilles til rådighed, og denne facilitet indgår ikke som en del af en større støttepakke — faciliteten er dækket af fuld sikkerhed med haircuts, i forhold til kvaliteten og markedsværdien — pengeinstituttet betaler en ekstraordinært høj rente til centralbanken — foranstaltningen iværksættes på centralbankens eget initiativ og er i særdeleshed ikke bakket op af nogen modgaranti fra staten. (52) Tilsynsmyndigheden finder, at hvis en ordning med likviditetsbistand med offentlige midler (herunder fra centralbanken) udgør statsstøtte, vil den under de nuværende ekstraordinære omstændigheder kunne være forenelig med fællesmarkedet efter principperne i retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte. Forudsat at der er sikkerhed for, at en sådan likviditetsordning tages op til revision hver sjette måned (18) vil ordningen kunne godkendes for et længere tidsrum end seks måneder, i princippet for op til to år. Efter Tilsynsmyndighedens godkendelse vil ordningen kunne forlænges yderligere, hvis krisen på finansmarkederne gør det nødvendigt. 7. HURTIG BEHANDLING AF STATSSTØTTESAGER (53) Ved anvendelsen af statsstøttereglerne på de foranstaltninger, dette kapitel omhandler, under hensyntagen til de aktuelle forhold på finansmarkederne bør Tilsynsmyndigheden i samarbejde med EFTA-staterne både sikre, at disse foranstaltninger er udformet således, at det tilsigtede mål nås, og at de konkurrencefordrejninger, de afføder både i EØS-staterne og mellem dem indbyrdes, holdes på et minimum. For at lette dette samarbejde og give såvel EFTA-staterne som tredjemand den fornødne retlige sikkerhed i relation til de trufne foranstaltningers forenelighed med traktaten (hvilket er vigtigt for genoprettelsen af tilliden til markederne), er det yderst vigtigt, at EFTA-staterne underretter Tilsynsmyndigheden om deres planer om at indføre sådanne foranstaltninger og anmelder dem så udførligt og tidligt som muligt, under alle omstændigheder før foranstaltningen gennemføres. Tilsynsmyndigheden vil bestræbe sig på at sikre en hurtig godkendelse af støtteforanstaltninger, så snart den har modtaget fuldstændige anmeldelser. (1) Dette kapitel svarer til Kommissionens meddelelse om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise, EUT C 270 af 25.10.2008, s. 8. (2) I ØKOFIN-konklusionerne opstilles følgende principper: — indgreb bør foretages rettidigt og bør i princippet være midlertidige — medlemsstaterne er opmærksomme på skatteydernes interesser — indgrebets konsekvenser bør bæres af de eksisterende aktionærer — medlemsstaterne bør være i stand til at gennemtvinge en ændring af ledelsen — ledelsen bør ikke oppebære urimelige fordele — staten bør eventuelt kunne gribe ind over for ledelsens aflønning — konkurrenternes legitime interesser skal tilgodeses, navnlig via statsstøttereglerne — negative følgevirkninger bør undgås. (3) Retningslinjerne for støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder blev vedtaget af Tilsynsmyndigheden ved afgørelse nr. 305/04/KOL af 1. december 2004. (4) Se i princippet forenede sager T-132/96 og T-143/96, Freistaat Sachsen og Volkswagen AG mod Kommissionen, Sml. 1999 II, s. 3663, præmis 167. Se i overensstemmelse hermed tillige Kommissionens beslutning 98/490/EF i sag C 47/96, Crédit Lyonnais (EFT L 221 af 8.8.1998, s. 28), nr. 10.1, Kommissionens beslutning 2005/345/EF i sag C 28/02, Bankgesellschaft Berlin (EUT L 116 af 4.5.2005, s. 1), nr. 153 ff., og Kommissionens beslutning 2008/263/EF i sag C 50/06, BAWAG (EUT L 83 af 26.3.2008, s. 7), nr. 166. Se endvidere Kommissionens beslutning i sag NN 70/07, Northern Rock (EUT C 43 af 16.2.2008, s. 1), Kommissionens beslutning i sag NN 25/08, Redningsstøtte til WestLB (EUT C 189 af 26.7.2008, s. 3), Kommissionens beslutning af 4. juni 2008 i sag C 9/08, SachsenLB, endnu ikke offentliggjort. (5) Den nærmere udformning og tidsmæssige gennemførelse af den pågældende omstrukturering kan naturligvis blive påvirket af den nuværende voldsomme uro på finansmarkederne. (6) En af måderne, hvorpå man også vil kunne sikre garantiordningens proportionalitet, kan bestå i at begrænse garantibeløbet, f.eks. i forhold til pengeinstituttets balancesum. (7) F.eks. særligt dækkede obligationer og gæld og indlån med pant i statsobligationer eller særligt dækkede obligationer. (8) Dette er en ikke-udtømmende liste over midler til at holde støtten på et minimum. (9) F.eks. via en sammenslutning af private banker. (10) Dette er en ikke-udtømmende liste over midler til at forhindre uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger. (11) Tilbageholdelse af overskud for at sikre en passende rekapitalisering kunne også indgå i overvejelserne. (12) Samtidig med at der skabes sikkerhed for, at der er tilstrækkelig adgang til kredit i økonomien, især i tilfælde af en recession. (13) Tilsynsmyndigheden mener principielt, at hvis der må ydes støtte til et pengeinstitut, der deltager i garantiordningen, må denne støtte senest seks måneder efter følges op med en omstrukturerings- eller afviklingsplan. For at lette arbejdet for EFTA-staterne og Tilsynsmyndigheden vil Tilsynsmyndigheden være rede til at behandle samlede anmeldelser omfattende samme type omstrukturerings-/afviklingsplaner. Tilsynsmyndigheden vil kunne være indforstået med, at det ikke er nødvendigt at fremsende en plan, når anmeldelsen vedrører en ren afvikling af et pengeinstitut, eller når instituttet er af ubetydelig størrelse. (14) Jf. principperne i retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte. (15) Det kan være nødvendigt, at startbidraget på et senere stadium suppleres af yderligere bidrag. (16) For at lette arbejdet for EFTA-staterne og Tilsynsmyndigheden vil Tilsynsmyndigheden være rede til at behandle samlede anmeldelser omfattende samme type reorganiserings-/afviklingsplaner. Tilsynsmyndigheden vil kunne være indforstået med, at det ikke er nødvendigt at fremsende en plan, når der udelukkende er tale om afvikling af et pengeinstitut, eller når den virksomhed, pengeinstituttet bevarer, er af ubetydeligt omfang. (17) Se f.eks. Northern Rock (EUT C 43 af 16.2.2008, s. 1). (18) De i punkt 24 nævnte principper gælder for denne revision.

BILAG II Rekapitalisering af pengeinstitutter (1) under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger (2) 1. INDLEDNING (1) I EFTA-Tilsynsmyndighedens (i det følgende »Tilsynsmyndigheden«) retningslinjer af 29. januar 2009 om Statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle finanskrise (3) (»bankretningslinjerne«) anerkendes det, at rekapitaliseringsordninger er en af de væsentligste foranstaltninger, EFTA-staterne (4) kan træffe for at sikre finansmarkedernes stabilitet og funktion. (2) Samme holdning kom til udtryk på mødet i ØKOFIN-Rådet den 7. oktober 2008 og i Eurogruppen den 12. oktober 2008, hvor det blev konkluderet, at »regeringerne forpligter sig til at sørge for at tilvejebringe kapital i et passende omfang og samtidig med alle til rådighed værende midler fremme mobiliseringen af privat kapital. Pengeinstitutterne bør forpligtes til at acceptere yderligere restriktioner, bl.a. for at forhindre, at sådanne ordninger misbruges på bekostning af pengeinstitutter, der ikke har adgang til dem«, og at »konkurrenternes legitime interesser må beskyttes, især via statsstøttereglerne«. (3) Kommissionen har før december 2008 godkendt rekapitaliseringsordninger i tre medlemsstater samt en række individuelle rekapitaliseringsforanstaltninger efter de principper, der blev opstillet i den såkaldte bankmeddelelse (5). I sine godkendelser af rekapitaliseringer, navnlig i form af stam- og præferenceaktier, har den stillet betingelser om en markedskonform forrentning, bestemte adfærdsregler og regelmæssig revision af ordningerne. Men eftersom der er store forskelle mellem de rekapitaliseringsordninger, der for øjeblikket er under overvejelse, med hensyn til deres art, omfang og betingelser, har både medlemsstater og pengeinstitutter udtrykt ønske om en mere detaljeret afklaring af, hvorvidt bestemte rekapitaliseringsformer vil kunne accepteres efter statsstøttereglerne. Der er i særdeleshed nogle stater, der overvejer en rekapitalisering af bankerne, ikke primært for at hjælpe bankerne, men for at sikre långivning til realøkonomien. Disse retningslinjer opstiller principperne for nye rekapitaliseringsordninger og åbner mulighed for en tilpasning af eksisterende rekapitaliseringsordninger. Fælles mål: At genoprette den finansielle stabilitet, sikre långivning til realøkonomien og imødegå den systemiske risiko for insolvens (4) På baggrund af den aktuelle situation på finansmarkederne kan rekapitalisering af bankerne tjene flere forskellige formål. For det første vil rekapitaliseringer bidrage til at genoprette den finansielle stabilitet og genskabe den tillid, der er nødvendig for, at bankerne igen tør låne til hinanden. En større kapital kan desuden i recessionstider give bankerne en stødpude, så de bedre kan absorbere tab og ikke løber så stor en risiko for insolvens. Under de nuværende omstændigheder, der bl.a. skyldes Lehman Brothers' sammenbrud, kan fundamentalt sunde banker have brug for en kapitalindsprøjtning for at opfylde de højere kapitalkrav, som mange finder nødvendige i lyset af den tidligere undervurdering af risiciene og de øgede finansieringsomkostninger. (5) For det andet kan rekapitaliseringer tage sigte på at sikre långivningen til realøkonomien. Fundamentalt sunde banker kan vælge at indskrænke deres udlån for at undgå risiko og fastholde en højere kapitalandel. Statslige kapitaltilførsler kan forebygge kreditstramninger og begrænse de indvirkninger, finanssektorens problemer kan få i andre sektorer. (6) For det tredje kan statslige kapitaltilførsler også løse problemerne for de pengeinstitutter, der risikerer at gå konkurs på grund af deres særlige forretningsmodel eller investeringsstrategi. Nødhjælp til en individuel bank i form af en kapitalindsprøjtning med offentlige midler kan også hjælpe med til at undgå de kortsigtede systemiske virkninger af bankens eventuelle konkurs. På længere sigt kan en rekapitalisering understøtte bestræbelserne på at bringe banken varigt på fode igen eller lette en velordnet afvikling af den. Mulige konkurrenceproblemer (7) Med disse fælles mål for øje må der ved vurderingen af enhver rekapitaliseringsordning eller -foranstaltning tages hensyn til de mulige konkurrencefordrejninger på tre forskellige niveauer. (8) Når en EFTA-stat tilfører kapital til sine egne banker, bør det for det første ikke give disse banker en uberettiget konkurrencefordel i forhold til bankerne i andre EØS-stater. Hvis en bank får adgang til kapital til betydeligt lavere forrentning end konkurrenter i andre EØS-stater, uden at dette retfærdiggøres af bankens risikoprofil, kan det få betydelige virkninger for andre banker på hele det indre marked og deres stilling i konkurrencen. Omfattende støtte i én EFTA-stat kan også udløse et støttekapløb mellem EØS-staterne og skabe økonomiske problemer i de EØS-stater, der ikke har indført nogen rekapitaliseringsordning. For at sikre, at spillereglerne er ens for alle, er det nødvendigt med en sammenhængende og koordineret tilgang til forrentningen af offentlige kapitalindskud og til de andre betingelser, der må knyttes til en rekapitalisering. Ensidige og ukoordinerede indgreb på dette område kan også underminere bestræbelserne på at genoprette den finansielle stabilitet. (»Fair konkurrence mellem medlemsstaterne«). (9) For det andet kan rekapitaliseringsordninger, der er åbne for alle bankerne i en EFTA-stat, uden at der foretages en passende differentiering mellem dem efter deres risikoprofil, give nødlidende eller mindre effektive banker en uberettiget fordel i forhold til banker, der er fundamentalt sunde og velfungerende. Det vil fordreje konkurrencen på markedet, ødelægge incitamenterne, resultere i en øget »moral hazard« og svække den samlede konkurrence mellem europæiske banker (»Fair konkurrence mellem bankerne«). (10) For det tredje må statslige kapitalindskud og i særdeleshed forrentningen af dem ikke bevirke, at banker, som ikke har adgang til offentlig finansiering, men søger at skaffe sig yderligere kapital på markedet, stilles i en betydeligt ringere konkurrenceposition. En offentlig ordning, der resulterer i en fortrængning af markedsbaseret finansiering, vil lægge hindringer i vejen for en tilbagevenden til et marked, der fungerer normalt. (»Tilbagevenden til et normalt fungerende marked«). (11) Enhver rekapitalisering, der påtænkes gennemført, har kumulative konkurrencevirkninger på hvert af disse tre niveauer. Men man må finde frem til den rette balance mellem risikoen for konkurrencefordrejninger og målet om at genoprette den finansielle stabilitet og samtidig sikre långivningen til realøkonomien og imødegå risikoen for konkurser. På den ene side må bankerne kunne få tilført kapital på tilstrækkeligt gunstige vilkår til, at rekapitaliseringen bliver så effektiv, som der er behov for. På den anden side bør de vilkår, der knyttes til enhver rekapitalisering, sikre, at spillereglerne på lang sigt bliver ens for alle, og at man kan vende tilbage til normale markedsvilkår. Statens indgreb bør derfor være proportionelle og midlertidige og være udformet på en måde, der giver bankerne et incitament til at købe staten ud, så snart markedsforholdene gør det muligt, således at vi efter krisen får en konkurrencedygtig og effektiv europæisk banksektor. Den bedste garanti mod uberettigede skævheder i tilførslerne af kapital og misbrug af dem vil være, at der betales en markedskonform pris for kapitalindskuddene. Under alle omstændigheder bør EFTA-staterne sikre, at enhver rekapitalisering af en bank beror på et ægte behov. (12) Den balance, der skal være mellem finansiel stabilitet og konkurrencemål, understreger vigtigheden af, at der sondres mellem fundamentalt sunde, velfungerende banker på den ene side og nødlidende, mindre effektive banker på den anden. (13) I sin vurdering af rekapitaliseringsforanstaltninger, hvad enten der er tale om ordninger eller støtte til individuelle banker, vil Tilsynsmyndigheden derfor lægge særlig vægt på modtagernes risikoprofil (6). I princippet bør banker med en højere risikoprofil betale mere. Ved udformningen af rekapitaliseringsordninger, der er åbne for forskellige typer banker, bør EFTA-staterne nøje overveje indtrædelseskriterierne og bankernes forskellige risikoprofiler og differentiere behandlingen af bankerne i overensstemmelse hermed (se bilag I). Der bør tages hensyn til de banker, som har problemer på grund af de aktuelle, ekstraordinære omstændigheder, men som før krisen ville være blevet betragtet som fundamentalt sunde. (14) Ud over indikatorer som bankens overholdelse af lovens solvenskrav og krav til kapitalgrundlag som attesteret af de nationale tilsynsmyndigheder vil også f.eks. CDS-spread og rating før krisen kunne være et godt grundlag for at differentiere forrentningen for forskellige banker. De aktuelle spreads kan også afspejle iboende risici, der vil svække nogle bankers stilling i konkurrencen, når de kommer ud af den generelle krise. Under alle omstændigheder må de aktuelle spreads og spreads før krisen antages at afspejle bankernes beholdning af dårlige aktiver og/eller svagheder ved deres forretningsmodel på grund af f.eks. for stor afhængighed af kortfristet finansiering eller unormal gearing. (15) I særligt begrundede tilfælde kan det være nødvendigt at acceptere en lavere forrentning på kort sigt for nødlidende banker ud fra den antagelse og under den forudsætning, at omkostningerne ved statens hjælp til dem på længere sigt vil blive afspejlet i den omstrukturering, der skal til for at bringe dem på fode igen og tilgodese konkurrencevirkningerne af den støtte, de har modtaget, med kompenserende foranstaltninger. Finansielt sunde banker bør måske kunne få adgang til en eventuel rekapitalisering med relativt lav forrentning og derfor også betydeligt skærpede betingelser for offentlig støtte på længere sigt, forudsat at de accepterer et tilbagekøb eller en konvertering af den tilførte kapital, således at det sikres, at statsforanstaltningens midlertidige karakter, målet om en genoprettelse af den finansielle stabilitet og långivning samt nødvendigheden af at forhindre misbrug af midlerne til bredere strategiske formål fastholdes. Anbefalinger fra Den Europæiske Centralbanks (ECB) styrelsesråd (16) I sine anbefalinger fra mødet i styrelsesrådet den 20. november 2008 har Den Europæiske Centralbank foreslået en metode for fastsættelse af referencesatser (benchmarks) for forrentningen af statslige kapitalindskud i fundamentalt sunde banker i euroområdet. De betragtninger, der ligger til grund for disse anbefalinger, stemmer helt overens med de principper, der blev opstillet i denne meddelelses indledning. I tråd med de særlige opgaver og det særlige ansvar, ECB har, lagde den særlig vægt på effektiviteten af kapitaltilførslerne med hensyn til at styrke den finansielle stabilitet og fremme långivningen til realøkonomien. Samtidig understregede ECB, at forrentningen af den tilførte kapital bør være markedsorienteret og bl.a. fastlægges under hensyn til den specifikke risiko, der er knyttet til den pågældende modtagende bank, og at det er vigtigt at sikre ens spilleregler for alle banker. (17) Selv om EFTA-staterne ikke er med i ECB, hilser Tilsynsmyndigheden det velkomment, at ECB således har anbefalet, at der for kapitaltilførsler til banker, som uanset variationer i deres risikoprofil er fundamentalt sunde pengeinstitutter, fastlægges en forrentning baseret på en rentekorridor. Formålet med disse retningslinjer er at opstille principper for andre vilkår end forrentningen og for betingelserne for, hvornår banker, som ikke er fundamentalt sunde, bør kunne få adgang til offentlige kapitaltilførsler. (18) Tilsynsmyndigheden erkender, at de aktuelle ekstraordinære markedsrenter ikke udgør noget rimeligt benchmark for fastlæggelsen af den korrekte forrentning af statslige kapitalindskud, men den mener, at EFTA-staterne i forbindelse med de rekapitaliseringsforanstaltninger, de træffer, bør tage hensyn til den undervurdering af risici, der fandt sted i tiden før krisen. I modsat fald risikerer man at fastlægge en forrentning af den offentlige kapital, der giver de modtagende banker uberettigede konkurrencefordele og i sidste ende resulterer i en fortrængning af privat kapital. 2. PRINCIPPER FOR FORSKELLIGE TYPER REKAPITALISERING (19) Den bedste garanti for, at konkurrencefordrejningerne begrænses, er at sikre, at prisen fastsættes tæt op ad markedsprisen (7). Heraf følger, at rekapitaliseringen bør udformes på en sådan måde, at der tages hensyn til hvert pengeinstituts situation på markedet, herunder dets aktuelle risikoprofil og solvensgrad, samtidig med at der sikres lige vilkår for alle, hvilket betyder, at der ikke ydes for stor en støtte i forhold til de aktuelle markedsalternativer. Desuden bør prisen fastsættes på et sådant niveau, at det giver banken et incitament til at købe staten ud, så snart krisen er overstået. (20) Med udgangspunkt i disse principper må der ved vurderingen af den samlede udformning af rekapitaliseringsforanstaltninger lægges vægt på følgende elementer: rekapitaliseringens formål, den modtagende banks soliditet, forrentningen, incitamenter til at købe staten ud, bl.a. med henblik på at få private investorer (8) ind i stedet for staten for derved at sikre den midlertidige karakter af statens medejerskab i banken, sikkerhedsforanstaltninger mod misbrug af støtten og konkurrencefordrejninger, samt en revurdering af rekapitaliseringsordningen og de modtagende bankers situation i form af regelmæssige rapporter eller omstruktureringsplaner. 2.1. Rekapitaliseringer til gældende markedsrente (21) Når statens kapitaltilførsel foregår på samme vilkår som for større indskud (30 % eller derover) fra private investorer, vil Tilsynsmyndigheden acceptere den forrentning, der er aftalt mellem staten og den pågældende bank (9). I lyset af de begrænsede konkurrenceproblemer, en sådan kapitaltilførsel vil rejse, medmindre rekapitaliseringen er udformet på en måde, der indebærer betydelige ændringer af de private investorers incitamenter, forekommer der i princippet ikke at være noget behov for at kræve, at der skal være indbygget særlige garantier for konkurrencen eller incitamenter til at købe staten ud. 2.2. Midlertidige rekapitaliseringer af fundamentalt sunde banker med det formål at fremme den finansielle stabilitet og långivningen til realøkonomien (22) Ved vurdering af behandlingen af banker i denne kategori vil Tilsynsmyndigheden lægge betydelig vægt på den sondring mellem fundamentalt sunde banker og andre banker, der er beskrevet under punkt 12-15. (23) Forrentningen bør som helhed afspejle følgende elementer: a) Den modtagende banks aktuelle risikoprofil (10) b) De nærmere karakteristika ved den valgte form, herunder prioritetsrækkefølgen, risikoen og alle betalingsvilkår (11) c) Indbyggede exit-incitamenter (f.eks. step-up-klausuler eller klausuler om tilbagebetaling) d) Benchmarket for den risikofrie rente. (24) Statens afkast af sit kapitalindskud kan ikke være så højt som det nuværende markedsniveau (ca. 15 %) (12), eftersom det ikke nødvendigvis afspejler, hvad der kan betragtes som normale markedsvilkår (13). Tilsynsmyndigheden er derfor rede til at acceptere, at prisen for rekapitalisering af fundamentalt sunde banker sættes til under markedsrenten for at gøre det lettere for bankerne at bruge denne ordning og dermed fremme genoprettelsen af den finansielle stabilitet og bankernes långivning til realøkonomien. (25) Samtidig må statens samlede forventede afkast på kapitaltilførslerne ikke ligge for langt fra de aktuelle markedsrenter, for det er vigtigt i) at undgå den undervurdering af risici, der foregik før krisen, ii) at afkastet afspejler usikkerheden om, hvornår man når frem til en ny prisligevægt og på hvilket niveau, iii) at det giver et incitament til at træde ud af ordningen, og iv) at risikoen for konkurrencefordrejninger mellem EØS-stater og i forhold til de banker, der rejser kapital på markedet i dag uden statsstøtte, begrænses mest muligt. At afkastet ikke ligger for langt fra de aktuelle markedsrenter, er en forudsætning for, at man undgår en fortrængning af privat kapital og fremmer en tilbagevenden til normale markedsvilkår. Indtrædelsesprisen ved rekapitaliseringer (26) I sin rekapitaliseringsmeddelelse (14) beskrev Kommissionen metoder til fastlæggelse af indtrædelsesprisen ved rekapitaliseringer. Tilsynsmyndigheden vil anvende de nedenfor beskrevne metoder på tilsvarende vis, under hensyntagen til, at EFTA-staterne ikke er med i Eurosystemet. Kommissionen finder, at Eurosystem-anbefalingerne af 20. november 2008 giver en god metode til fastlæggelse af prisen for rekapitaliseringer. Den forrentning, man når frem til ved brug af denne metode, udgør efter Eurosystemets opfattelse et godt grundlag (indtrædelsesniveau) for, hvad den nominelle forrentning bør være ved tilførsel af supplerende kapital til fundamentalt sunde banker. Denne pris kan opjusteres, når det er nødvendigt at tilskynde til tilbagebetaling af statens indskud (15). Kommissionen mener, at en sådan tilpasning også kan tjene til at forhindre konkurrencefordrejninger. (27) I overensstemmelse med Eurosystemets anbefalinger kan statens afkast på kapitalindskud i fundamentalt sunde banker — præferenceaktier og andre hybride instrumenter — fastlægges på grundlag af en »priskorridor«, hvor i) det krævede afkast på efterstillet gæld udgør bunden, og ii) det krævede afkast på stamaktier udgør loftet. Denne metode indebærer en beregning af en priskorridor på grundlag af forskellige komponenter, der også bør afspejle de særlige forhold, der gør sig gældende for den enkelte bank (eller grupper af banker i samme situation) og den enkelte EFTA-stat. Kommissionen har fastslået, at når man anvender denne metode på basis af gennemsnitsværdier (middel- eller medianværdier) for de relevante parametre (afkast på statsobligationer, CDS-spreads, egenkapitalrisikopræmier), fremkommer der en korridor med et gennemsnitligt afkast på 7 % på præferenceaktier med karakteristika svarende til efterstillet gæld og et gennemsnitligt afkast på 9,3 % på stamaktier i banker i euroområdet. Denne gennemsnitspriskorridor er i sig selv vejledende. (28) Tilsynsmyndigheden vil for fundamentalt sunde banker acceptere et minimumsafkast beregnet på grundlag af ovenstående metode. Dette afkast skal afpasses efter den enkelte bank på basis af forskellige parametre: a) hvilken type kapital man har valgt (16): jo mindre efterstillet den er, desto mindre er afkastkravet i priskorridoren b) benchmarket for den risikofrie rente c) den individuelle risikoprofil på nationalt plan for alle de pengeinstitutter, der kan få adgang til ordningen (såvel finansielt sunde som nødlidende banker). (29) EFTA-staterne kan vælge en prisformel, som også indeholder step-up- eller tilbagebetalingsklausuler. Sådanne klausuler bør udformes på en sådan måde, at de tilskynder til et hurtigt tilbagekøb af statens kapitalindskud, men ikke øger kapitalomkostningerne for meget. (30) Tilsynsmyndigheden vil også acceptere alternative prisfastsættelsesmetoder, forudsat at de resulterer i afkast, der er højere end de afkast, der fremkommer ved brug af ovennævnte metode. Incitamenter til tilbagebetaling af statens kapitalindskud (31) Rekapitaliseringsforanstaltninger skal indeholde egnede incitamenter til, at statskapitalen tilbagebetales, når markedet åbner mulighed herfor (17). Den enkleste måde, hvorpå man kan tilskynde bankerne til at søge at skaffe alternativ kapital, er at EFTA-staterne forlanger en tilstrækkeligt høj forrentning af statens kapitalindskud. Tilsynsmyndigheden finder det derfor nyttigt, at den fastlagte indtrædelsespris (18) forhøjes med et tillæg, der kan fungere som incitament hertil. En prisstruktur, der omfatter klausuler om en gradvis optrapning af prisen, kan styrke dette incitament. (32) Hvis en EFTA-stat foretrækker ikke at forhøje den nominelle forrentning, kunne den overveje at forhøje det samlede afkast gennem en call-option eller andre tilbagekøbsklausuler, eller bestræbe sig på at tilskynde til tilvejebringelse af privat kapital, f.eks. ved at knytte udbetalingen af dividende til et obligatorisk afkast til staten, der forhøjes med tiden. (33) EFTA-staterne kunne også overveje at begrænse dividendeudbetalingerne for at sikre den midlertidige karakter af det statslige indgreb. Tilbageholdelse af dividende stemmer overens med målet om at sikre långivning til realøkonomien og styrke bankernes kapitalgrundlag. Samtidig vil det være vigtigt at åbne mulighed for dividendeudbetalinger, hvor det kan give incitamenter til at få tilført ny privat kapital til fundamentalt sunde banker (19). (34) Tilsynsmyndigheden vil vurdere de exit-ordninger, der foreslås, fra sag til sag. Jo større kapitaltilførslen er, og jo højere risikoprofil den modtagende bank har, desto mere nødvendigt er det generelt, at der fastsættes en klar exit-ordning. Kombinationen af afkastets størrelse og form og de dividenderestriktioner, der eventuelt indføres, skal tilsammen give de modtagende banker et tilstrækkeligt incitament til at få staten købt ud. Tilsynsmyndigheden finder i særdeleshed, at tilbageholdelse af dividende ikke er nødvendigt, når prisen for kapitalindskuddet korrekt afspejler bankernes risikoprofil, og de step-up-klausuler m.v., der er indført, giver tilstrækkelige exit-incitamenter, og når kapitalindskuddet er af begrænset størrelse. Forebyggelse af uberettigede konkurrencefordrejninger (35) I bankretningslinjerne (punkt 35) understreges det, at det er nødvendigt, at der træffes sikkerhedsforanstaltninger mod misbrug og konkurrencefordrejninger i forbindelse med rekapitaliseringsordninger. I bankretningslinjernes punkt 38 stilles der krav om, at kapitalindsprøjtninger skal begrænses til det nødvendige minimum, og at modtageren ikke må slå ind på en aggressiv markedsføring, der ville stride mod det underliggende formål med kapitaltilførslen (20). (36) Som hovedprincip gælder, at jo større afkastet på kapitalindskuddet er, desto mindre er behovet for sikkerhedsforanstaltninger, eftersom selve prisen vil begrænse konkurrencefordrejninger. Banker, der har fået tilført kapital fra staten, bør også undgå at reklamere med det i kommercielt øjemed. (37) Der kan være behov for sikkerhedsforanstaltninger for at forebygge, at statsstøtten kommer til at finansiere en aggressiv kommerciel ekspansion. I princippet kan fusioner og overtagelser yde et værdifuldt bidrag til en konsolidering af banksektoren, der kan bane vej for en stabilisering af de finansielle markeder og sikre en stadig strøm af kredit til realøkonomien. For at undgå, at støtte til de pågældende banker kommer til at skade de konkurrenter, der ikke modtager sådan støtte, bør fusioner og overtagelser generelt finde sted efter offentlige udbud. (38) Hvilke sikkerhedsforanstaltninger af adfærdsmæssig karakter, der bør træffes, vil bero på en proportionalitetsvurdering, hvor der tages hensyn til alle relevante faktorer og i særdeleshed til den modtagende banks risikoprofil. Mens der sikkert kun er behov for ganske begrænsede adfærdsrestriktioner i banker med en meget lav risikoprofil, er behovet større, desto højere risikoprofilen er. Andre relevante faktorer i denne proportionalitetsvurdering er den relative størrelse af statens kapitalindskud og egenkapitalens aktuelle størrelse. (39) Når EFTA-staterne benytter rekapitaliseringsordninger med det formål at finansiere realøkonomien, må de forvisse sig om, at støtten rent faktisk bidrager hertil. I dette øjemed bør de i overensstemmelse med deres nationale lovgivning indføre effektive og kontrollerbare nationale sikkerhedsforanstaltninger, der kan give garanti for, at den indskudte kapital bruges til at øge långivningen til realøkonomien. Fornyet undersøgelse (40) Som anført i bankretningslinjerne (21), skal rekapitaliseringer med jævne mellemrum tages op til fornyet overvejelse. Seks måneder efter deres iværksættelse skal EFTA-staterne indsende en rapport til Tilsynsmyndigheden om gennemførelsen af de foranstaltninger, de har truffet. Denne rapport skal indeholde udførlige oplysninger om: a) hvilke banker der har fået tilført supplerende kapital, bl.a. med de under punkt 12-15 og i bilag I anførte oplysninger og en vurdering af bankernes forretningsmodel med henblik på en vurdering af deres risikoprofil og levedygtighed b) hvilke beløb staten har modtaget fra disse banker, og på hvilke vilkår rekapitaliseringen har fundet sted c) brugen af den tilførte kapital, bl.a. med hensyn til de modtagende bankers i) långivning til realøkonomien, ii) eksterne vækst og iii) dividendepolitik d) opfyldelse af de tilsagn, EFTA-staterne har afgivet med hensyn til exit-incitamenter og andre betingelser og sikkerhedsforanstaltninger, og e) vejen til at gøre banken uafhængige af statens kapitalindskud (22). (41) I forbindelse med denne revision vil Tilsynsmyndigheden bl.a. vurdere, om der er behov for fortsat håndhævelse af adfærdsrestriktioner. Alt efter udviklingen i markedsforholdene kan den også kræve en revision af sikkerhedsforanstaltningerne for at sikre, at støtten er begrænset til det omfang og den varighed, der er nødvendigt for at imødegå den aktuelle krise. (42) Tilsynsmyndigheden minder om, at hvis en bank, der oprindeligt blev anset for at være fundamentalt sund, kommer i vanskeligheder efter en rekapitalisering, skal der fremlægges en omstruktureringsplan for den pågældende bank. 2.3. Kapitaltilførsler med henblik på redning af andre banker (43) Der bør stilles strengere krav til kapitaltilførsler til banker, der ikke er fundamentalt sunde. (44) Forrentningen bør som nævnt ovenfor i princippet afspejle den modtagende banks risikoprofil og være højere end for fundamentalt sunde banker (23). Dette berører ikke tilsynsmyndighedernes muligheder for hurtigt at skride ind, når det er nødvendigt i forbindelse med omstruktureringer. Hvis det ikke er muligt at sætte prisen på et niveau, der stemmer overens med bankens risikoprofil, skal den under alle omstændigheder ligge tæt op ad, hvad der ville blive krævet for en tilsvarende bank under normale markedsvilkår. Uanset behovet for at sikre den finansielle stabilitet vil en tilførsel af statskapital til disse banker kun kunne accepteres på betingelse af, at banken enten bliver afviklet, eller at den underkastes en gennemgribende og vidtrækkende omstrukturering, eventuelt med en udskiftning af ledelsen og indførelse af corporate governance-principper. For sådanne banker vil der derfor skulle fremlægges enten en omfattende omstruktureringsplan eller en afviklingsplan senest seks måneder efter kapitaltilførslen. Som anført i bankretningslinjerne, vil en sådan plan blive vurderet efter principperne i retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte til kriseramte virksomheder, og den skal også indeholde kompenserende foranstaltninger. (45) Indtil statens indskud er blevet tilbagebetalt, bør de adfærdsmæssige sikkerhedsforanstaltninger, der træffes i forbindelse med nødlidende banker i rednings- og omstruktureringsfasen, i princippet omfatte begrænsninger i udbytteudbetalingerne (herunder tilbageholdelse af al dividende i det mindste i omstruktureringsperioden) og i ledelsens aflønning og bonusudbetalinger, pligt til at genoprette og fastholde en højere solvensprocent under hensyn til målet om genoprettelse af den finansielle stabilitet og en tidsplan for tilbagebetaling af statens indskud. 2.4. Afsluttende bemærkninger (46) Tilsynsmyndigheden vil endelig tage hensyn til muligheden for, at rekapitaliseringsordninger kan være åbne for alle eller en stor del af bankerne i en EFTA-stat, også på et mindre differentieret grundlag, med det formål at opnå et passende samlet afkast over tid. Nogle EFTA-stater vil måske f.eks. for at forenkle administrationen foretrække at benytte mere enkle metoder. EFTA-staterne kan altid følge den oven for beskrevne prissætningsmetode, men Tilsynsmyndigheden vil også acceptere prismekanismer, der resulterer i et samlet, årligt afkast for alle deltagende banker, der er tilstrækkeligt højt til at tilgodese bankernes forskellighed og nødvendigheden af et exit-incitament. Dette niveau bør normalt ligge højere end det loft, der er nævnt i punkt 27 for tier 1-instrumenter (24). Det kan være kombineret med en lavere indtrædelsespris og step-up-klausuler eller andre differentierende elementer og sikkerhedsforanstaltninger som beskrevet ovenfor (25). (1) For nemheds skyld betegnes pengeinstitutter blot som »banker« i denne meddelelse. (2) Disse retningslinjer svarer til Kommissionens meddelelse om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og undgåelse af konkurrencefordrejninger, udstedt den 5. december 2008 (K(2008) 8259 endelig) (herefter »rekapitaliseringsmeddelelsen«). (3) Disse retningslinjer svarer til Kommissionens meddelelse om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise, EUT C 270 af 25.10.2008, s. 8. (4) I disse retningslinjer forstås ved EFTA-staterne Norge, Island og Liechtenstein. (5) Se Kommissionens beslutning af 13. oktober 2008 i sag N 507/08, Finansiel støtte til den britiske banksektor (EUT C 290 af 13.11.2008, s. 4), Kommissionens beslutning af 27. oktober 2008 i sag N 512/08, Støtte til pengeinstitutter i Tyskland (EUT C 293 af 15.11.2008, s. 2) og Kommissionens beslutning af 19. november 2008 i sag N 560/08, Støtte til pengeinstitutter i Grækenland, Kommissionens beslutning af 12. november 2008 i sag N 528/08, Støtte til ING Groep N.V, Kommissionens beslutning af 25. november 2008 i sag NN 68/08, Letlands støtte til JSC Parex Banka. (6) Se nærmere herom i bilag 1. (7) Se punkt 39 i bankretningslinjerne. (8) Overalt, hvor der i denne meddelelse tales om incitamenter til at tilbagebetale statens indskud, skal det forstås sådan, at formålet er at få statens kapitalindskud erstattet med privat kapital, i det omfang hvor det er hensigtsmæssigt og nødvendigt med henblik på en tilbagevenden til normale markedsvilkår. (9) Se for eksempel Kommissionens beslutning af 27. oktober 2008 i sag N 512/08, Støtte til pengeinstitutter i Tyskland, punkt 54. (10) Se nærmere herom i bilag 1. (11) Der er for eksempel en række parametre, der kan øge eller mindske værdien af præferenceaktier, alt efter deres nærmere beskaffenhed, blandt andet om de kan konverteres til stamaktier eller andre papirer, om dividenderne er kumulative eller ej, om dividenden er fast eller fleksibel, om de ved en likvidation indfries før stamaktier, om de giver ret til en del af overskuddet, der overstiger dividendeudbetalingen for stamaktier, om der er put options eller klausuler om tilbagekøb, og hvilke stemmerettigheder de giver. Tilsynsmyndigheden vil lægge den almindelige klassificering af kapitalinstrumenter i de forskellige kategorier til grund (for eksempel kernekapital eller ej, Tier 1/Tier 2). (12) Der henvises til Kommissionens meddelelse om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise, fodnote 10. (13) De aktuelle renteniveauer kan også afspejle den aktuelt relativt store efterspørgsel efter Tier 1-kapital, der hænger sammen med, at bankerne nu søger at gøre op med deres hidtidige forretningsmodel, som i dag anses for at være baseret på et for ringe kapitalgrundlag, samtidig med at udbuddet er relativt begrænset og markedet meget svingende. (14) Se fodnote 2, punkt 26 ff. (15) Se punkt 5-7 i anbefalingerne fra ECB's styrelsesråd om prisen på rekapitaliseringer, af 20. november 2008. (16) Stamaktier, Tier 1-kapital, som ikke er kernekapital, eller Tier 2-kapital. (17) Under hensyntagen til rekapitaliseringsinstrumentets art og tilsynsmyndighedernes klassificering af det. (18) Det er især vigtigt, fordi den pris, der fastsættes ved brug af den ovenfor beskrevne metode, kan være påvirket af en undervurdering før krisen. (19) Restriktioner med hensyn til dividendeudbetalinger kunne således for eksempel gøres tidsbegrænsede eller kun gælde for en bestemt procentdel af det optjente overskud eller knyttes sammen med tilførsel af ny kapital (for eksempel ved at udbetale dividende i form af nye aktier). Hvis tilbagebetalingen af statens andel sandsynligvis vil ske i flere omgange, kunne man også indføre en gradvis lempelse af restriktionen i takt med tilbagebetalingen. (20) Da formålet er at sikre långivning til realøkonomien, er det ikke nødvendigt, at der i forbindelse med rekapitaliseringer af fundamentalt sunde banker indføres restriktioner angående balancesummen. Det bør i princippet også gælde for garantiordninger, medmindre der er alvorlig risiko for fordrejninger af kapitalstrømme mellem EØS-medlemsstater. (21) Se punkt 34-42 i bankretningslinjerne. På linje med bankretningslinjerne vil individuelle rekapitaliseringsforanstaltninger truffet i overensstemmelse med en af Tilsynsmyndigheden godkendt rekapitaliseringsordning ikke skulle anmeldes og vil blive vurderet af Tilsynsmyndigheden i forbindelse med en revision og fremlæggelse af en genoprettelsesplan. (22) Under hensyntagen til det valgte rekapitaliseringsinstruments art. (23) Se punkt 28 om den udvidede priskorridor med højere renter for nødlidende banker. (24) Kommissionen har hidtil accepteret rekapitaliseringsforanstaltninger, hvor det samlede forventede årlige afkast lå på mindst 10 % for Tier 1-instrumenter for alle banker, der var med i ordningen. For EFTA-stater med risikofrie renter, der afviger betydeligt fra gennemsnittet i eurozonen, kan det være nødvendigt at foretage en tilpasning. Der kan også blive behov for tilpasninger i takt med ændringer i den risikofrie rente. (25) Som et eksempel på en kombination mellem lav indtrædelsespris og sådanne differentierende elementer henvises til Kommissionens beslutning af 12. november 2008 i sag N 528/08, Nederlandenes støtte til ING Groep N.V, hvor der til forrentning af et særligt kapitalinstrument, der var klassificeret som Tier 1-kernekapital, blev benyttet en kombination af en fast kupon (8,5 %) og stærkt forhøjede og stigende kuponbetalinger samt eventuelt et tillæg, der giver et forventet årligt afkast på over 10 %. BILAG 1 Prisen for aktierne Aktiekapitalen (ordinære aktier, stamaktier) er den mest udbredte form for tier 1-kernekapital. Afkastet på stamaktier beror på de fremtidige dividendeudbetalinger og aktiekursens udvikling (kapitalgevinst eller kapitaltab), som begge i sidste instans afhænger af forventningerne om fremtidige cashflows/overskud. I den aktuelle situation er det endnu vanskeligere end under normale vilkår at spå om fremtidige cashflows. Den mest betydelige faktor er derfor noteringskursen på stamaktierne. For banker, der ikke er børsnoterede, og for hvis aktier der derfor ikke findes nogen noteringskurs, bør EFTA-staterne benytte en markedsbaseret tilgang, f.eks. med fuld vurdering. Hvis en EFTA-stat optræder som tegningsgarant (underwriter) ved udstedelsen af stamaktier, skal alle aktier, der ikke er tegnet af eksisterende eller nye investorer, overtages af staten som tegningsgarant til den lavest mulige pris i forhold til aktiekursen umiddelbart før afgivelsen af et åbent bud. Den udstedende bank bør også skulle betale en passende provision for tegningsgarantien (1). Tilsynsmyndigheden vil tage hensyn til den indflydelse, en eventuelt tidligere modtaget statsstøtte kan have på bankens aktiekurser. Indikatorer til brug ved vurderingen af en banks risikoprofil Når den ved vurderingen af en rekapitaliseringsforanstaltning efter statsstøttereglerne skal evaluere en banks risikoprofil, vil Tilsynsmyndigheden især se på følgende indikatorer for bankens stilling: a) Kapitalgrundlaget: Tilsynsmyndigheden vil tage positivt hensyn til den nationale tilsynsmyndigheds vurdering af bankens solvens og fremtidige kapitalgrundlag omfattende en evaluering af bankens eksponering over for forskellige risici (såsom kreditrisiko, likviditetsrisiko, markedsrisiko, rente- og kursrisici), aktivbeholdningens kvalitet (på det nationale marked og i forhold til gældende internationale standarder), den langsigtede bæredygtighed af bankens forretningsmodel og andre relevante elementer. b) Kapitaltilførslens størrelse: Tilsynsmyndigheden vil se positivt på en kapitaltilførsel af begrænset størrelse, f.eks. svarende til højst 2 % af bankens risikovægtede aktiver. c) Aktuelle CDS-spreads: Tilsynsmyndigheden vil opfatte et spread, der ikke overstiger gennemsnittet, som tegn på en ret lav risikoprofil. d) Bankens aktuelle og forventede fremtidige rating: Tilsynsmyndigheden vil anse en rating på A eller derover samt udsigter til en stabil eller positiv udvikling for at indikere en ret lav risikoprofil. I relation til disse indikatorer må der tages hensyn til de banker, som har problemer på grund af de aktuelle ekstraordinære omstændigheder, men ville være blevet betragtet som fundamentalt sunde banker før krisen, f.eks. i lyset af udviklingen i markedsindikatorer såsom CDS-spreads og aktiekurser. Tabel 1 Kapitaltyper (1) Se for eksempel Kommissionens beslutning af 13. oktober 2008 i sag N 507/08, Finansiel støtte til den britiske banksektor, nr. 11, Kommissionens beslutning af 27. oktober 2008 i sag N 512/08, Støtte til pengeinstitutter i Tyskland, nr. 12.