Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/18
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Kommissionens beslut-
ning C(2003)1084 skal annulleres af følgende grunde:
IKommissionen har anlagt et åbenbar urigtigt skøn eller
bedømmelse
a) De irske myndigheder kan ikke godkende gyldigheden af
den ekstrapolationsberegning, som Kommissionen skulle
have foretaget (eller: angiveligt har foretaget) og har gjort
gældende, at ekstrapolation ikke er en acceptabel metodetil fastsættelse af et tilbagebetalingsbeløb i en situationmed meget kortsigtede tilskudsordninger, såsom Opera-tional Programme for Tourism (1989-1993). De harendvidere gjort gældende, at Kommissionen har undladt
at anføre det retlige grundlag for ekstrapolationsbereg-
ningen, som Kommissionen skulle have foretaget (eller:angiveligt har foretaget).
b) Kommissionen har lagt sin egen definition/fortolkning af
betydningen af ordlyden i artikel 23 i forordning
nr. 4253/88 (
1) til grund, hvorved den skabte mulighed
for en udvidelse af sine beføjelser, hvilket er i strid medden udtrykkelige bestemmelse i nævnte artikel, og udgøren åbenbar urigtig vurdering fra Kommissionens side i
forbindelse med udøvelsen af skønnet i henhold til
forordningens artikel 24.
c) Det er en åbenbar fejl, at Kommissionen har forsøgt at
begrunde, hvorfor den har pålagt Irland sanktioner med
en henvisning til dataoplysninger, som blev offentliggjort i
1997 og dermed flere år efter programmets afslutning,samt med henvisning til, at der var tale om en kodifice-ring af en tidligere fastlagt praksis, selv om den pågæl-dende almindelige praksis hverken er fastlagt af Kommis-sionen eller Den Europæiske Revisionsret i forbindelse
med deres opfølgning/overvågning af programmet.
d) Kommissionen har desuden begået en åbenbar fejl ved at
fastslå, at det rapporteringssystem, som de irske myndig-
heder havde udviklet, var behæftet med fejl eller risici.
IITilsidesættelse af det grundlæggende princip om gennem-
førelse af Traktaten
I udøvelsen af sit skøn i henhold til artikel 24 i forordning
nr. 4253/88 har Kommissionen anlagt et urigtigt skøn ellerbegået en retlig fejl, idet den ikke tog hensyn til de grunde, dervar anført i ansøgningen. Kommissionens bedømmelse er istrid med bestemmelserne i artikel 23 og 24 i forordning
nr. 4253/88.
IIITilsidesættelse af princippet om forbud mod retsreglers
tilbagevirkende kraft, retssikkerhed og beskyttelse af denberettigede forventning.
Anvendelsen af standarder for økonomisk forvaltning med
tilbagevirkende kraft og navnlig af udvælgelseskriterier, somførst blev udarbejdet flere år efter afslutningen af de omhand-
lede projekter under omstændigheder, hvor de fulgte proce-durer til enhver tid var i overensstemmelse med den gunstigstepraksis på det pågældende tidspunkt og godkendt af Kommis-sionen, betyder, at Kommissionen anvender fællesskabsretten
med tilbagevirkende kraft.
IVTilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og/eller prin-
cipperne vedrørende pålæggelse af sanktioner
Kommissionen havde klart andre alternativer til rådighed end
den beslutning, der blev truffet i den foreliggende sag.
Kommissionens adfærd står slet ikke i forhold til det tilstræbte
mål/resultat, når de omhandlede projekters fortsatte virkningog arten af det begunstigede projekt tages i betragtning. Ensådan adfærd bør sanktioneres i en situation, hvor der ikke erført bevis for, at der er begået fejl fra virksomhedens ellermyndighedens side.
(1) Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19.12.1988 om gennem-
førelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt
angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner
indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske
Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter
(EFT L 374 af 31.12.1988, s. 1).
Sag anlagt den 24. juni 2003 af Kommissionen for De
Europæiske Fællesskaber mod Irland
(Sag C-274/03)
(2003/C 200/32)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 24. juni
2003 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for De Europæ-
iske Fællesskaber ved Georges Zavvos som befuldmægtiget, og
med valgt adresse i Luxembourg.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
1) Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i
henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/
26/EF af 16. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse afmedlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring formotorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (Fjerde motorkøretøjsforsikrings-direktiv), offentliggjort i EF-Tidende L 181 af 20. juli
2000, s. 65-74, da det ikke har vedtaget de love og
administrative bestemmelser, der er nødvendige for atgennemføre direktivet, eller i hvert fald ikke har under-rettet Kommissionen herom.
Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/19
2) Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 20. juli
2002.
Appel iværksat den 25. juni 2003 af Scott SA til prøvelse
af dom afsagt den 10. april 2003 af De Europæiske Fælles-skabers Ret i Første Instans (Femte Udvidede Afdeling) isag T-366/00, Scott SA, støttet af Den Franske Republik,
mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
(Sag C-276/03 P)
(2003/C 200/33)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 25. juni
2003 iværksat appel af Scott SA, Saint-Cloud (Frankrig), vedbarristers Sir Jeremy Lever KCMG, QC, og G. Peretz, samtsolicitors A. Nourry og R. Griffith, og med valgt adresse iLuxembourg, til prøvelse af dom afsagt den 10. april 2003 af
De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte Udvi-
dede Afdeling) i sag T-366/00, Scott SA, støttet af Den FranskeRepublik, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-skaber (
1).
Appellanten har nedlagt følgende påstande:
— Den af Retten i Første Instans trufne afgørelse, hvorved
Retten frifandt Kommissionen for Scotts påstand omannullation af artikel 2 i Kommissionens beslutning (
2),
for så vidt som Scotts påstand er baseret på, at Kommis-
sionen har tilsidesat i forordningens artikel 15, ophæves.
— Beslutningens artikel 2 annulleres, i det omfang den
vedrører den påståede støtte ydet i form af en favørprisfor grunden som omhandlet i beslutningens artikel 1.
— Kommissionen tilpligtes at betale appelsagens omkostnin-
ger, herunder Scotts omkostninger i første instans.
Anbringender og væsentligste argumenter
Appellanten gør gældende, at dommen afsagt af Retten i Første
Instans skal ophæves af følgende grunde:
Retten i Første Instans har fejlagtigt anvendt de nyligt indførte
bestemmelser i artikel 15 i forordning nr. 659/99 (
3), som om
de var omfattet af ældre retspraksis vedrørende gennemførelsenaf administrative procedurer.
— Retten i Første Instans burde have lagt til grund, at
forordningen har indført en fællesskabsordning for stats-støtte, som i væsentlige og relevante henseender er ny.
— Den har ligeledes fejlagtigt undladt at lægge vægt, eller
tilstrækkelig vægt, på det forhold, at det i særlig grad erstøttemodtageren, der har behov for beskyttelse i sager, hvor
artikel 15 finder anvendelse.
— Retten i Første Instans burde ikke have antaget, at beteg-
nelsen af støttemodtageren som blot »en oplysningskilde«
under proceduren i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, var
til støtte for dens konklusion.
— Retten i Første Instans har med urette undladt at tage
hensyn til ordlyden af artikel 14 og 15, som viser, at
artikel 15 vedrører støttemodtageres erstatningsansvar.
— Retten i Første Instans har fejlagtigt ikke anerkendt, at
dens fortolkning af artikel 15 har som konsekvens, atformålet med denne artikel, nemlig at tilvejebringe retssik-
kerhed for støttemodtagerne, modarbejdes.
Retten i Første Instans har med urette lagt til grund, at det
forhold, at Kommissionen ikke er »forpligtet« til at »underrette«modtagere om foranstaltninger, der afbryder forældelsesfristen,
er relevant for spørgsmålet om, hvorvidt en foranstaltning,
som modtageren ikke er underrettet om, kan afbryde forældel-sesfristen.
Retten i Første Instans har med urette lagt til grund, at der ved
artikel 15 blev indført en ensartet forældelsesfrist, der gælderpå samme måde over for den pågældende medlemsstat og»tredjemænd«; subsidiært har den med urette lagt til grund, atet sådant princip indebærer, at den anvendelse af forældelses-
reglen, som Scott har påberåbt sig, er udelukket.
Retten i Første Instans har med urette anset det for relevant for
anvendelsen af artikel 15, at Scott ikke kunne have nogen
berettiget forventning om, at støtten oprindeligt var lovlig;
formålet med artikel 15 er at tilvejebringe retssikkerhed fordet tilfælde, at støtten ikke er lovligt tildelt.
Retten i Første Instans tog med urette ikke hensyn til ordlyden
af artikel 15 og undlod at behandle et vigtigt argument, som
Scott fremførte for den, og som Retten har sammenfattet idommens præmis 42.
Retten i Første Instans har med urette betragtet det som
relevant, at der ikke gjaldt nogen forældelsesregel ved udgangenaf en periode på 10 år efter, at støtten var tildelt Scott.
(1) EFT C 61 af 24.2.2001, s. 16.
(2) 2002/14/EF: Kommissionens beslutning af 12.7.2000 om den stats-
støtte, Frankrig har iværksat til fordel for Scott Paper SA/Kimberly-
Clark (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2000) 2183)
(EFT L 12 af 15.1.2002, s. 1).
(3) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse
af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83 af
27.3.1999, s. 1).