C 264/28 DA 1.11.2003 Den Europæiske Unions Tidende
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF)
iværksatte og gennemførte en undersøgelse vedrørende sagsø-geren. Efter undersøgelsens afslutning blev der i den europæi-
ske presse offentliggjort visse udtalelser vedrørende sagsøgeren
og undersøgelsen på en måde, som sagsøgeren finder nedladen-de og fornærmende. OLAF offentliggjorde desuden en presse-meddelelse vedrørende undersøgelsen, som henviste hertil, og
omtalte også undersøgelsen i dets årsrapport. Skønt sagsøgeren
ikke blev nævnt ved navns nævnelse i de dokumenter, somOLAF offentliggjorde, mener sagsøgeren, at de oplysninger,som fremkom heri, havde gjort det let at identificere sagsøge-
ren, således at det var klart, hvem det drejede sig om.
Efter undersøgelsens afslutning anmodede sagsøgeren desudenOLAF om at få indsigt i de sagsakter, der var oprettetvedrørende ham, og i den endelige rapport, samt om enhver
anden oplysning med hensyn til resultaterne af de bebrejdelser,
der var fremsat over ham. OLAF gav imidlertid afslag på denneanmodning.
Sagsøgeren nedlægger i sit søgsmål påstand om erstatning for
ikke-økonomisk skade og for helbredsskade, som han er påførtaf de ovenfor nævnte grunde. Til støtte for sit søgsmål harsagsøgeren fremført følgende:
— Tilsidesættelse af artikel 12, stk. 3, afsnit 2, forordning
nr. 1073/1999 (
1), sammenholdt med direktiv 95/46 (2),
samt forordning 45/2001 (3). Sagsøgeren gør gældende,
at det af nævnte bestemmelser fremgår, at OLAF vedoffentliggørelsen af dets undersøgelsesrapporter skalfremstille oplysninger således, at identiteten af den af
undersøgelsen omfattede person ikke hverken direkte
eller indirekte afsløres.
— Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 1073/
1999, idet OLAF har accepteret eller tolereret og endeligtilladt, at oplysningerne vedrørende undersøgelsen afsagsøgeren blev bekendtgjort for pressen.
— Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 2 og 3, i forordning 1073/
1999, hvilke bestemmelser ifølge sagsøgeren er til hinder
for, at OLAF offentliggør pressemeddelelser vedrørende
de undersøgelser, det foretager.
— Tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1 og 2, og artikel 6 i
forordning nr. 1073/1999, af artikel 4 i beslutning 99/50 fra Revisionsretten og den generelle forpligtelse til at
overholde retten til god forvaltningsskik i henhold til
artikel 41 i charteret for de grundlæggende rettigheder iDen Europæiske Union, idet OLAF afslog at tilstillesagsøgeren sagens akter og undersøgelsens endelig rap-port, hvorved sagsøgeren således var berøvet enhver
mulighed for at kunne udnytte sin ret til forsvar.
(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 af
25.5.1999 om undersøgelser, der foretages af Det EuropæiskeKontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) (EFT L 136 af 31.5.1999,
s. 1).
(
2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24.10.1995
om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandlingaf personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger
(EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31).
(
3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af
18.12.2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse medbehandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og-organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 8
af 12.1.2001, s. 1).
Sag anlagt den 18. juli 2003 af Euro Style ’94 S.r.l.
mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
(Varemærker og Design)
(Sag T-261/03)
(2003/C 264/50)
(Processproget vil blive fastlagt i henhold til procesreglementets
artikel 131, stk. 2 — det sprog, stævningen er affattet på: engelsk)
Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
den 18. juli 2003 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering
i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Euro Style ’94
S.r.l., Barletta (Italien) ved advokat G. Pica, og med valgt adressei Luxembourg. Den anden part i sagen for appelkammeret varRCN-Companhia de Importaçao e Esportaçao de Texteis, LDA.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
— Afgørelse truffet af Andet Appelkammer Kontoret for
Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og De-
sign) i sag R0067/2001-2 annulleres eller ændres.
— Harmoniseringskontoret tilpligtes i henhold til ansøgnin-
gen indgivet af Euro Style ’94 S.r.l. også at registrerevaremærket »GLOVE« for varer i klasse 25.
— Der træffes afgørelse om sagens omkostninger efter
gældende regler.
1.11.2003 DA C 264/29 Den Europæiske Unions Tidende
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Ansøger om EF-vare- Sagsøgeren.
mærket:
EF-varemærket, der Det farvede figurmærke »GLOVE«
søges registreret: — ansøgning nr. 464016 for en
række varer og tjenesteydelser iklasse 25, 35 og 41.
Indehaver af det i indsi- RCN-Companhia de Importaçao e
gelsessagen påberåbte Esportaçao de Texteis, LDA.
varemærke eller tegn:
Det i indsigelsessagen Det spanske (ansøgning
påberåbte varemærke nr. 1.629.840) og internationale
eller tegn: (ansøgning nr. 651.424) figurva-
remærke »GLOIBE« og det portu-gisiske (ansøgning nr. 310.796)og spanske (ansøgning
nr. 1.981.850) ordvaremærke
»GLOBE« for varer i klasse 25 (tøj,fodtøj og bælter).
Indsigelsesafdelingens Afslag på ansøgningen med hen-
afgørelse: syn til varer i klasse 25 (tøj, fodtøj
og bælter), og EF-varemærkean-søgningen imødekommet med
hensyn til de resterende tjeneste-
ydelser i klasse 35 og 41.
Appelkammerets afgø- Afslag på klagen.
relse:
Søgsmålsgrunde: Urigtig anvendelse af artikel 8,
stk. 1, i forordning (EF) nr. 40/94
(ingen risiko for forveksling, ingenrisiko for, at der kan antages atvære en forbindelse med det ældre
varemærke, og varerne ligner kun
i ringe grad hinanden).
Sag anlagt den 30. juli 2003 af Deutsche Telekom AG mod
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
(Sag T-271/03)
(2003/C 264/51)
(Processprog: tysk)
Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
den 30. juli 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
Europæiske Fællesskaber af Deutsche Telekom AG, Bonn(Tyskland), ved Rechtsanwälte K. Quack, U. Quack og S. Ohl-hoff.Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
— Kommissionens beslutning K(2003) 1536 endelig udg. af
21. maj 2003 annulleres.
— Subsidiært nedsættes den i beslutningens artikel 3 fastsatte
bøde i henhold til Rettens skøn.
— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger,
herunder de udenretlige omkostninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Kommissionen har med den anfægtede beslutning fastslået, at
sagsøgeren har tilsidesat artikel 82, litra a), EF, idet selskabet af
sine konkurrenter og af slutbrugerne har opkrævet urimelige
månedlige gebyrer og engangsgebyrer for adgang til lokalnettetog herigennem har begrænset konkurrencen på markedet foradgang til lokalnettet. Sagsøgeren blev pålagt en bøde på
12,6 mio. EUR.
Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat
artikel 82 EF, med den begrundelser, at sagsøgeren ikke hargjort sig skyldig i misbrug, eftersom de omtvistede gebyrer
ikke er urimelige, da der ikke foreligger nogen konkurrencebe-
grænsning. Modsat Kommissionens opfattelse kan forskellenmellem omkostninger og pris efter den af Kommissionenvalgte metode hverken anses for et egnet eller tilstrækkeligt
bevis for, at de af sagsøgeren opkrævede forskuds- og slutkun-
degebyrer udgør et misbrug. Kommissionens analyse af forhol-det mellem omkostninger og pris er fejlbehæftet for så vidtangår metoden, og der forelå ikke nogen konkurrencebegræns-
ning.
Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionen
ved at vedtage den anfægtede beslutning har misbrugt sin
skønsbeføjelse. Kommissionen griber med sin beslutning ind i
de tyske regelfastsættende myndigheders fællesskabsretligtfastsatte kompetence på telekommunikations- og postområdet,og ændrer på de af disse myndigheder fastsatte bestemmelser
vedrørende de omhandlede gebyrer. Beslutningen er af samme
grund urimelig. Den undergiver sagsøgerens gebyrer for ad-gang til lokalnettet en dobbelt regulering og fjerner dermed denretssikkerhed, som den fællesskabsretlige kompetencefordeling
tilsigter at skabe for så vidt angår gebyrer inden for telekommu-
nikationsektoren.
Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen ved
at pålægge sagsøgeren en bøde har tilsidesat væsentlige
formkrav samt har tilsidesat artikel 15, stk. 2, i forordningnr. 17/62.