Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/7
1) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november
1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitu-tioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionensforordning (EF) nr. 1829/94 af 26. juli 1994, fastsætter ingengrænse for varigheden af de forlængede frister, der kan
indrømmes eksportøren i medfør af forordningens artikel 47,
stk. 4. Det påhviler de kompetente nationale myndigheder atfastsætte varigheden af disse frister i forhold til de specifikkeomstændigheder i hver enkelt sag, hvorved de navnlig skal tagehensyn til den umage, som den eksportør har gjort sig, der
ansøger om forlænget frist, arten af de vanskeligheder, som han
står overfor, og den tid, som med rimelighed vil være nødvendigfor at overvinde disse vanskeligheder.
2) Eksportøren kan for den nationale domstol ikke direkte gøre
gældende, at han har ret til en forlænget frist af en visvarighed. Han skal imidlertid have ret til ved en domstol atanlægge sag til prøvelse af de kompetente nationale myndighe-ders afgørelse i henhold til artikel 47, stk. 4, i forordningnr. 3665/87, som ændret ved forordning nr. 1829/94. Det
tilkommer medlemsstaterne i deres retsorden, under overholdelse
af principperne om effektivitet og om ækvivalens som fastlagt ifællesskabsretten, at fastsætte betingelserne og de nærmere reglerfor denne domstolsprøvelse.
(1) EFT C 44 af 16.2.2002.
Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelseafsagt den 19. marts 2003 af Sozialgericht Stuttgart isagen Betriebskrankenkasse der Robert Bosch GmbH
mod Bundesrepublik Deutschland, som repræsenteret ved
Bundesversicherungsamt.
(Sag C-193/03)
(2003/C 200/12)
Ved kendelse afsagt den 19. marts 2003, indgået til Domsto-
lens Justitskontor den 9. maj 2003, har Sozialgericht Stuttgart i
sagen Betriebskrankenkasse der Robert Bosch GmbH modBundesrepublik Deutschland, som repræsenteret ved Bundesver-sicherungsamt, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstolen anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
Er artikel 34 i forordning (EØF) nr. 574/72 (
1) til hinder for, at
institutionen ved anvendelsen af § 13, stk. 3, i SBG V følger enadministrativ praksis, hvorefter der under henvisning tillignende bestemmelser om betaling af småbeløb foretages refu-sion af udgifter, der er afholdt til lægebehandling i en andenmedlemsstat, med et fast beløb?
(1) EFT L 74 af 27.3.1972, s. 1.Sag anlagt den 13. maj 2003 af Irland mod Kommissionen
for De Europæiske Fællesskaber
(Sag C-199/03)
(2003/C 200/13)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. maj
2003 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
skaber af Irland ved D.J. O'Hagan, som befuldmægtiget, bistået
af P. Gallagher, SC, og barrister P. McGarry, og med valgtadresse i Luxembourg.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:1) Sagen antages til realitetsbehandling.
2) Kommissionens beslutning C(2003) 99 om at nedsætte
den støtte, der er tildelt af Den Europæiske Socialfond imedfør af Kommissionens beslutning K(94) 3226 af29. november 1994 (handlingsprogram for udvikling af
menneskelige ressourcer) inden for rammerne af projekt
940002IR1; K(94) 1972 af 29. juli 1994 (handlingspro-gram for turisme) inden for rammerne af projekt940001IR1; K(94) 2613 af 15. november 1994 (hand-lingsprogram for industriel udvikling) inden for rammerne
af projekt 940004IR1, til godkendelse af handlingspro-
grammer under mål 1 i Irland, annulleres helt ellerdelvist, eller i forhold til sådanne perioder eller beløb,som Domstolen måtte fastslå.
3) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
1. Sagsøgeren har gjort gældende, at det tydeligt fremgår af
den anfægtede beslutning, at Kommissionen åbenbartundlod at tage behørig stilling til det af Irland fremlagtebevismateriale, der utvetydigt godtgjorde, at der faktiskikke i forhold til projekter, der var berettiget til støtte fra
Den Europæiske Socialfond, havde fundet nogen overbeta-
ling eller overfinanciering sted. På grund af en forkertkvalifikation af de handlinger, Irland udførte med henblikpå at godtgøre, at der ikke opstod krav om overbetalingeller overfinanciering, og på grund af dens fejlagtigeopfattelse af, at det af Irland fremførte bevis på en eller
anden måde kunne påvirke de finansielle skemaer, undlod
Kommissionen at tage behørig stilling til bevismaterialetog kom frem til forkerte konklusioner på grundlag afvisse elementer.
Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/8
Med sin analyse tilsidesatte Kommissionen sin pligt til —
forud for sin påstand om overbetaling og overfinanciering—at tage højde for de støtteberettigede projekters faktiske
omkostninger samt den faktiske tilsvarende medfinancie-ring og de korrekte valutaberegninger fra de irske myndig-
heders side, før den besluttede, hvorvidt Irland havde
tilsidesat den Europæiske Socialfonds financieringsgrænsepå 75 %.
2. Det gøres gældende, at Kommissionens undladelse af at
acceptere sagsøgerens forklaringer i dette tilfælde svarer tilen tilsidesættelse af en grundlæggende retsregel, dervedrører administrationen af strukturfondene, og af deprincipper, Kommissionen identificerede inden forrammerne af beslutningen.
3. Det gøres gældende, at den af Kommissionen valgte
tilgangsvinkel er fuldstændig uforholdsmæssig i forholdtil det mål, man søgte at opnå, når henses til den
vedvarende virkning af de omtvistede projekter og beskaf-
fenheden af modtagerne i projektet. En sådan tilgangs-vinkel svarer i realiteten til, at der pålægges en sanktionunder omstændigheder, hvor modtageren ikke har gjortsig skyldig i nogen forseelse.
4. Endelig gøres det gældende, at Kommissionens tilgangs-
vinkel tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og princippetom beskyttelsen af den berettigede forventning.
Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelseafsagt den 7. maj 2003 af Oberverwaltungsgericht für dasLand Nordrhein-Westfalen i forvaltningsretssagen HLH
Warenvertriebs GmbH mod Forbundsrepublikken Tysk-
land, intervenient: det offentliges repræsentant ved Ober-
verwaltungsgericht i delstaten Nordrhein-Westfalen
(Sag C-211/03)
(2003/C 200/14)
Ved kendelse afsagt den 7. maj 2003, indgået til Domstolens
Justitskontor den 15. maj 2003, har Oberverwaltungsgericht
für das Land Nordrhein-Westfalen i forvaltningsretssagen HLH
Warenvertriebs GmbH mod Forbundsrepublikken Tyskland,intervenient: det offentliges repræsentant ved Oberverwaltungs-gericht i delstaten Nordrhein-Westfalen, forelagt De EuropæiskeFællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelseaf følgende spørgsmål:
A 1. Er det omtvistede produkt
»Lactobact omni FOS«
et levnedsmiddel (eventuelt et kosttilskud) eller et
lægemiddel? Er denne konstatering bindende i samt-lige medlemsstater?2. Er det afgørende for klassificeringen, om produktet
ifølge brugsanvisningen skal oprøres i vand elleryoghurt? Eller er dets tilstand ved indførslen afgø-rende?
3. Såfremt Domstolen antager, at det omhandlede
produkt er et lægemiddel, dog således at det fortsatskal betragtes som et levnedsmiddel i de medlems-
stater, hvor det hidtil var klassificeret som sådan,
opstår der for den forelæggende ret de spørgsmål,som danner grundlag for spørgsmål B VI, sammen-holdt med B III; med henvisning til de nævntespørgsmål anmodes om en besvarelse af disse.
4. Såfremt »lactobact omni FOS« er et levnedsmiddel
(kosttilskud), er der da tale om et nyt levnedsmiddel
som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets
forordning (EF) nr. 258/97 af 27. januar 1997 omnye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser(EFT L 43, s. 1, herefter »levnedsmiddelforord-ningen«)? Hvordan er forholdet mellem de forskelligeretsgrundlag?
B Såfremt de ovenfor i punkt A anførte (klassificerin-
gs)spørgsmål —som hidtil —ikke skal afgøres af EF-
Domstolen, men af de nationale retter, anmodes samtidig
om bidrag til at kunne foretage en korrekt vurdering af deunder punkt A 2 anførte spørgsmål ud fra en fællesskabs-retlige betragtning, i det omfang fællesskabsretten harbetydning for disse.
Der opstår endvidere følgende spørgsmål:I a) Skal en klassificering af det omtvistede produkt
foretages ifølge artikel 2, stk. 1 og 2, jf. stk. 3,litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets forord-
ning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om
generelle principper og krav i fødevarelovgiv-ningen, om oprettelse af Den Europæiske Føde-varesikkerhedsautoritet og om procedurervedrørende fødevaresikkerhed, EFT L 31, s. 1,(herefter »grundforordningen«), eller — efter
gennemførelsesperiodens udløb — ifølge
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/46/EF af 10. juni 2002 om indbyrdes tilnær-melse af medlemsstaternes lovgivninger omkosttilskud, EFT L 183, s. 51, (herefter »kosttil-
skudsdirektivet«), og i givet fald ifølge hvilke
afsnit af direktivet?
b) Såfremt grundforordningens artikel 2, stk. 1
og 2, jf. stk. 3, litra d), finder anvendelse, opstårder følgende spørgsmål: Er det korrekt, at detikke længere er afgørende, hvilket (objektivt)formål produktet overvejende har, men at etprodukt, der opfylder betingelserne for klassifi-
cering både som levnedsmiddel og som læge-
middel, retligt betragtet altid —alene—er et
lægemiddel? I hvilket omfang er dets art —og
det konkrete produkt —herved af betydning?