Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/17
Giver artikel 13, punkt C, stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv
af 17. maj 1977 (1) (77/388/EØF) om harmonisering af
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter —Det
fælles merværdiafgiftssystem, en medlemsstat, der har gjortbrug af adgangen til at indrømme afgiftspligtige personer ret til
at vælge at erlægge afgift i tilfælde af bortforpagtning eller
udlejning af fast ejendom, mulighed for at betinge fuldt fradragfor indgående moms af, at der opnås en forudgående godken-delse, der ikke har tilbagevirkende kraft, fra afgiftsmyndighe-derne?
(1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.
Sag anlagt den 23. juni 2003 af Kommissionen for De
Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
(Sag C-270/03)
(2003/C 200/30)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. juni
2003 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissio-nen for De Europæiske Fællesskaber ved Luca Visaggio ogRoberto Amorosi, som befuldmægtigede.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
— Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
forpligtelser i henhold til artikel 12 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (
1), som ændret ved
Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 (2), idet den
i kraft af artikel 30, stk. 4, i lovdekret af 5. februar 1997,nr. 22, som ændret ved lov af 9. december 1998, nr. 426,
har tilladt virksomhederne dels at varetage indsamling og
transport af eget ufarligt affald som almindelig ogsædvanlig aktivitet, uden at der består en pligt til at ladesig indskrive i det nationale register over virksomheder,der forestår bortskaffelse af affald, og dels at transportere
deres eget farlige affald, såfremt mængden ikke overstiger
30 kilo og 30 liter om dagen, uden at der består en pligttil at lade sig indskrive i ovennævnte register.
— Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
ninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
For så vidt angår ufarligt affald undtager artikel 30, stk. 4, i
lovdekretet udtrykkeligt den erhvervsdrivende, der for egenregning indsamler og transporterer ufarligt affald som led idriften af sin specifikke erhvervsvirksomhed, fra forpligtelsen tilat lade sig indskrive i det nationale register over virksomheder,
der forestår bortskaffelse af affald.
For så vidt angår farligt affald, der transporteres direkte af dem,
der frembringer det, fastsættes ved den samme bestemmelse idet italienske dekret en yderligere undtagelse fra forpligtelsen til
at lade sig indskrive i det nævnte register for virksomheder, der
transporterer op til 30 liter eller 30 kilo affald om dagen.
Det må således konkluderes, at denne forpligtelse er begrænset
til tilfælde, hvor der er tale om indsamling og transport affarligt affald, der ikke indsamles og transporteres af den, derfrembringer det, i et omfang, der ikke overstiger en bestemt
mængde om dagen, samt tilfælde af indsamling og transport af
ufarligt affald, der udføres af tredjemand.
Dette er i åbenbar strid med direktivet. Det fremgår nemlig af
direktivets artikel 12, at alle virksomheder, der som erhvervs-mæssig aktivitet varetager indsamling og transport af affald afenhver art, det være sig farligt eller ufarligt affald, skal regi-
streres hos de kompetente myndigheder, såfremt de ikke skal
have en egentlig godkendelse.
(1) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
(2) EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32.
Sag anlagt den 21. juni 2003 af Irland mod Kommissionen
for De Europæiske Fællesskaber
(Sag C-271/03)
(2003/C 200/31)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. juni
2003 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-skaber af Irland ved D.-J. O'Hagan, som befuldmægtiget, biståetaf P. Gallagher, SC, og barrister P. McGarry samt J. Buttimore,
Office of the Attorney General, og med valgt adresse i Luxem-
bourg.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:a) Sagen antages til realitetsbehandling.
b) Kommissionens beslutning K(2003)1084 om nedsættelse
af støtten fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling(EFRU) til Global Grant Scheme for Private Sector Tourismand Development, Operational Programme for Tourism(1989-1993), subprogramme 2, i Irland i henhold tilKommissionens beslutning K(89)2258/7 af 21. december
1989, annulleres.
c) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/18
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Kommissionens beslut-
ning C(2003)1084 skal annulleres af følgende grunde:
IKommissionen har anlagt et åbenbar urigtigt skøn eller
bedømmelse
a) De irske myndigheder kan ikke godkende gyldigheden af
den ekstrapolationsberegning, som Kommissionen skulle
have foretaget (eller: angiveligt har foretaget) og har gjort
gældende, at ekstrapolation ikke er en acceptabel metodetil fastsættelse af et tilbagebetalingsbeløb i en situationmed meget kortsigtede tilskudsordninger, såsom Opera-tional Programme for Tourism (1989-1993). De harendvidere gjort gældende, at Kommissionen har undladt
at anføre det retlige grundlag for ekstrapolationsbereg-
ningen, som Kommissionen skulle have foretaget (eller:angiveligt har foretaget).
b) Kommissionen har lagt sin egen definition/fortolkning af
betydningen af ordlyden i artikel 23 i forordning
nr. 4253/88 (
1) til grund, hvorved den skabte mulighed
for en udvidelse af sine beføjelser, hvilket er i strid medden udtrykkelige bestemmelse i nævnte artikel, og udgøren åbenbar urigtig vurdering fra Kommissionens side i
forbindelse med udøvelsen af skønnet i henhold til
forordningens artikel 24.
c) Det er en åbenbar fejl, at Kommissionen har forsøgt at
begrunde, hvorfor den har pålagt Irland sanktioner med
en henvisning til dataoplysninger, som blev offentliggjort i
1997 og dermed flere år efter programmets afslutning,samt med henvisning til, at der var tale om en kodifice-ring af en tidligere fastlagt praksis, selv om den pågæl-dende almindelige praksis hverken er fastlagt af Kommis-sionen eller Den Europæiske Revisionsret i forbindelse
med deres opfølgning/overvågning af programmet.
d) Kommissionen har desuden begået en åbenbar fejl ved at
fastslå, at det rapporteringssystem, som de irske myndig-
heder havde udviklet, var behæftet med fejl eller risici.
IITilsidesættelse af det grundlæggende princip om gennem-
førelse af Traktaten
I udøvelsen af sit skøn i henhold til artikel 24 i forordning
nr. 4253/88 har Kommissionen anlagt et urigtigt skøn ellerbegået en retlig fejl, idet den ikke tog hensyn til de grunde, dervar anført i ansøgningen. Kommissionens bedømmelse er istrid med bestemmelserne i artikel 23 og 24 i forordning
nr. 4253/88.
IIITilsidesættelse af princippet om forbud mod retsreglers
tilbagevirkende kraft, retssikkerhed og beskyttelse af denberettigede forventning.
Anvendelsen af standarder for økonomisk forvaltning med
tilbagevirkende kraft og navnlig af udvælgelseskriterier, somførst blev udarbejdet flere år efter afslutningen af de omhand-
lede projekter under omstændigheder, hvor de fulgte proce-durer til enhver tid var i overensstemmelse med den gunstigstepraksis på det pågældende tidspunkt og godkendt af Kommis-sionen, betyder, at Kommissionen anvender fællesskabsretten
med tilbagevirkende kraft.
IVTilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og/eller prin-
cipperne vedrørende pålæggelse af sanktioner
Kommissionen havde klart andre alternativer til rådighed end
den beslutning, der blev truffet i den foreliggende sag.
Kommissionens adfærd står slet ikke i forhold til det tilstræbte
mål/resultat, når de omhandlede projekters fortsatte virkningog arten af det begunstigede projekt tages i betragtning. Ensådan adfærd bør sanktioneres i en situation, hvor der ikke erført bevis for, at der er begået fejl fra virksomhedens ellermyndighedens side.
(1) Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19.12.1988 om gennem-
førelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt
angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner
indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske
Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter
(EFT L 374 af 31.12.1988, s. 1).
Sag anlagt den 24. juni 2003 af Kommissionen for De
Europæiske Fællesskaber mod Irland
(Sag C-274/03)
(2003/C 200/32)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 24. juni
2003 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for De Europæ-
iske Fællesskaber ved Georges Zavvos som befuldmægtiget, og
med valgt adresse i Luxembourg.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
1) Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i
henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/
26/EF af 16. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse afmedlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring formotorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (Fjerde motorkøretøjsforsikrings-direktiv), offentliggjort i EF-Tidende L 181 af 20. juli
2000, s. 65-74, da det ikke har vedtaget de love og
administrative bestemmelser, der er nødvendige for atgennemføre direktivet, eller i hvert fald ikke har under-rettet Kommissionen herom.