1.11.2003 DA C 264/31 Den Europæiske Unions Tidende
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
— Annullation eller forandring af den anfægtede afgørelse
nr. E(2003) 738 endelig udg. af 25. marts 2003 fra EF-Kommissionen om »tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalt
løn til Dionisia Vlachakis, tidligere hjælpeansat«, således
at afgørelsens artikel 1, stk. 2, slettes, og sagsøgeren ikketilpligtes at betale sagsøgte nogen af de deri angivne tillægtil hovedbeløbet, og navnlig ikke tilpligtes at betale
morarenter og tillæg, der samlet pr. 23. juli 2003 udgør
2 847,32 EUR, hvilket beløb i henhold til den anfægtedeafgørelses artikel 1 udgøres af 1 344,04 EUR for tidsrum-met indtil den 10. april 2001, 1 023,88 EUR for tidsrum-
met indtil den 11. april 2001 til den 31. december 2002,
479,40 EUR for tidsrummet fra 1. januar 2003 til 23. juli2003 (204 dage med 2,35 pr. dag = 479,40 EUR).
— Subsidiært annulleres eller forandres den anfægtede afgø-
relse af 25. marts 2003 E(2003) 738 endelig udg. fra EF-Kommissionen og tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalt løntil Dionisia Vlachakis, tidligere hjælpeansat, således at
artikel 1, stk. 2, første led, ophæves, og sagsøgeren ikke
tilpligtes at betale sagsøgte den krævede forhøjelse på1 344,03 EUR.
— Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Ved den anfægtede afgørelse tilpligtes sagsøgeren at tilbagebe-
tale sagsøgte 13 182,18 EUR for løn, som fejlagtigt varudbetalt hende efter ophøret af hendes kontrakt med Kommis-
sionen med tillæg af morarenter. Sagsøgeren anfægter den del
af afgørelsen, som vedrører morarenterne. Sagsøgeren hævder,at hun uberettiget tilpligtes at betale renter, idet hun er ude afstand til at betale det skyldige beløb på grund af hendes al-
vorlige økonomiske problemer samt hendes families helbreds-
problemer, grunde som udgør force majeure. Sagsøgerenhævder desuden, at hun ikke blev opfordret til at fremsættesine bemærkninger inden den anfægtede afgørelses vedtagelse.
Hun hævder endelig, at hun under alle omstændigheder ikke
kan tilpligtes at betale renter for tidsrummet indtil den 10. april2001, eftersom Kommissionen stiltiende har afstået fra atkræve renter for denne periode.Sag anlagt den 8. august 2003 af Van Mannekus & Co. B.V.
mod Rådet for Den Europæiske Union
(Sag T-278/03)
(2003/C 264/54)
(Processprog: tysk)
Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
den 8. august 2003 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske
Union af Van Mannekus & Co. B.V., Schiedam (Nederlandene),ved Rechtsanwalt H. Bleier.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
— Rådets forordning (EF) nr. 985/2003 af 5. juni 2003 om
ændring af de antidumpingforanstaltninger, der indførtesved forordning (EF) nr. 1334/1999 vedrørende importen
af magnesiumoxid med oprindelse i Folkerepublikken
Kina (
1) annulleres.
— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale
samtlige sagens omkostninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Med den anfægtede forordning har Rådet, på grundlag af en
delvis interimsundersøgelse, ændret arten af antidumpingtol-den på indførslerne af magnesiumoxid med oprindelse iFolkerepublikken Kina. Sagsøgeren har som importør deltaget
i den undersøgelse, der gik forud for den anfægtede forordning.
Sagsøgeren gør gældende, at forordningen er i strid medmateriel fællesskabsret, da Rådets forordning (EF) nr. 384/96 (
2) i væsentligt omfang er blevet anvendt urigtigt.
Sagsøgeren har anført, at det var udtryk for et fejlskøn, at der
overhovedet ex officio blev indledt en delvis undersøgelse. De
grunde, der angives i Kommissionens meddelelse, berettiger i
hvert fald ikke nogen undersøgelse. Kommissionen har hævdet,at den manglende differentiering mellem salg til forretnings-mæssigt forbundne parter og ikke-forretningsmæssigt for-
bundne parter eller mellem første salg og successive salg »kan
føre til håndhævelsesproblemer«. Dette er imidlertid ikkekorrekt. Ved håndhævelsen af retsforskrifterne kunne deroverhovedet ikke længere opstå problemer.
Endvidere afviger begrundelsen for den anfægtede forordning
fra den begrundelse, der blev givet i meddelelsen om indlednin-
gen af den delvise interimsundersøgelse. Dette er enten udtryk
for en formel begrundelsesmangel, der er ikke materielt nogentilstrækkelig grund til at ændre toldens art. Det er ifølge
sagsøgeren udtryk for et fejlskøn, at der i den anfægtede
forordning differentieres mellem en forbundet og en ikke-forbundet handelskæde, henholdsvis mellem direkte salg ogindirekte salg til Fællesskabet.
C 264/32 DA 1.11.2003 Den Europæiske Unions Tidende
Sagsøgeren gør endvidere gældende, at den anfægtede forord-
ning er i strid med forordning (EF) nr. 384/96, fordi den
delvise interimsundersøgelse ikke berettiger til at ændre toldens
størrelse. Ifølge meddelelsen skulle undersøgelsen »være be-grænset til den eksisterende foranstaltnings form«, men det erikke blevet derved. Endvidere blev værditoldens størrelse fastsat
helt vilkårligt. Forordning (EF) nr. 384/96 giver ikke hjemmel
til, at over tolv år gamle undersøgelsesresultater må anvendes.Den tillader ikke, at der benyttes undersøgelsesresultater, derer ældre end fem år.
Endelig blev der ved den seneste undersøgelse ikke fastsat
nogen dumpingmargen, og det er uforståeligt, hvorledes derpå dette grundlag blev beregnet en toldsats på 27,1 %.
(1) EFT L 143, s. 1.
(2) Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om
beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmeraf Det Europæiske Fællesskab (EFT L 56, s. 1), senest ændret vedforordning (EF) nr. 1972/2002 (EFT L 305, s. 1).
Sag anlagt den 19. august 2003 af British United Provident
Association Limited, BUPA Insurance Limited og BUPA
Ireland Limited mod Kommissionen for De Europæiske
Fællesskaber
(Sag T-289/03)
(2003/C 264/55)
(Processprog: engelsk)
Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
den 19. august 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
Europæiske Fællesskaber af British United Provident Associ-ation Limited, London (Det Forenede Kongerige), BUPA Insu-rance Limited, London (Det Forenede Kongerige), og BUPA
Ireland Limited, Dublin (Irland), alle ved N. Green, QC, barrister
K. Bacon, lawyer B. Amory og barrister J. Burke.
Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
— Kommissionens beslutning K(2003) 1322 endelig af
13. maj 2003 annulleres.
— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Sagsøgerne udbyder privat sygeforsikring i Irland. Med den
anfægtede beslutning valgte Kommissionen ikke at rejse indsi-gelse mod den risikoudligningsordning, som de irske myndig-heder ville gennemføre på det irske marked for privat sygefor-
sikring. Sagsøgerne er af den opfattelse, at ordningens resultat
vil være en tildeling af støtte til den dominerende udbyder afsygeforsikring, Voluntary Health Insurance Board. Denne støttevil blive finansieret ved en afgift, der skal betales af sagsøgerne.
Til støtte for deres påstand har sagsøgerne for det første gjort
gældende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en fejlagtiganvendelse af artikel 87, stk. 1, EF. Sagsøgerne har anført, at
Kommissionen antog, at risikoudligningsordningen i princip-
pet opfyldte betingelserne i artikel 87, stk. 1, EF, for atudgøre støtte. Imidlertid fandt Kommissionen, at ordningenvar kompensation til Voluntary Health Insurance Board for
forpligtelsen til offentlige tjenesteydelser.
Ifølge sagsøgerne begik Kommissionen en fejl ved gennemfø-
relsen af den vurdering af kompensation for en forpligtelse tiloffentlige tjenesteydelser, som følger af Domstolens praksis (
1).
Sagsøgeren har anført, at de forpligtelse, som Kommissionen
nævnte, var kravene for private sygeforsikringer i Irland til atfølge principperne om fri tilgang, fælles fastsatte normer,mindsteydelser og livstidsdækning. Efter sagsøgernes opfattelse
skal disse ikke betragtes som forpligtelser til offentlige tjeneste-
ydelser eller forpligtelser som følge af udøvelsen af tjenesteydel-ser af almindelig økonomisk interesse. Forpligtelserne skalnærmere betragtes som generel regulering af markedet for
privat sygeforsikring, som er gældende for alle forsikringsudby-
dere. Sagsøgerne har videre anført, at Kommissionen ikke togstilling til om disse forpligtelser udgjorde en finansiel byrde forVoluntary Health Insurance Board.
Sagsøgerne har gjort gældende, at Kommissionens anden
begrundelse for den anfægtede beslutning var, at risikoudlig-ningsordningen kunne godkendes i henhold til artikel 86,
stk. 2, EF. Sagsøgerne har anført, at Kommissionen ikke sikrede
sig, at betingelserne for godkendelse i henhold til dennebestemmelse var opfyldt. Ifølge sagsøgerne var de relevanteforpligtelser til privat sygeforsikring ikke tjenesteydelser af
almindelig økonomisk interesse. Sagsøgerne har endvidere
anført, at Kommissionens argument om nødvendighed ogforholdsmæssighed byggede på begrundelsesfejl og åbenbarefaktiske vildfarelser. Sagsøgeren har endvidere hævdet, at
Kommissionen ikke tog i betragtning, hvorvidt ordningen ville
påvirke handelsudviklingen i strid med Fællesskabets interesser.
Sagsøgerne har endvidere anført, at Kommissionen har begået
en fejl ved ikke at undersøge, hvorvidt risikoudligningsordnin-
gen var i strid med artikel 82 EF sammenholdt med artikel 86,stk. 1, EF, artikel 43 EF og 49 EF og Rådets direktiv 92/49/EØF (
2).