Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/16
For det andet er den omstændighed, at hvervet som delegeret
ordregivende myndighed udelukkende forbeholdes de juridiskepersoner, der opregnes i artikel 4 i lov af 12. juli 1985 omoffentlige ordregivende myndigheder og deres forhold til privatebygherrer, med senere ændringer, en begrænsning af princippet
om fri udveksling af tjenesteydelser. En sådan begrænsning kan
hverken være berettiget i henhold til artikel 45, da de over-dragne hverv ikke omfatter deltagelse, selv lejlighedsvis, iudøvelsen af offentlig myndighed, eller af artikel 46, dahensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og
den offentlige sundhed ikke kan gælde i dette tilfælde.
(1) Rådets direktiv 92/50/EØF af 18.6.1992 om samordning af frem-
gangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler (EFT
L 209 af 24.7.1992, s. 1).
Sag anlagt den 18. juni 2003 af Kommissionen for De
Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxem-
bourg
(Sag C-266/03)
(2003/C 200/28)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. juni
2003 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber vedC. Schmidt og W. Wils, som befuldmægtigede, og med valgtadresse i Luxembourg.
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
følgende påstande:
1. Det fastslås i medfør af artikel 226, stk. 1, i traktaten om
oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, at Storhertug-dømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser ihenhold til artikel 10 EF og Rådets forordning (EØF)
nr. 3921/91 af 16. december 1991 om betingelserne for
transportvirksomheders adgang til at udføre intern gods-transport og personbefordring ad indre vandveje i enmedlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende (
1), samt i
henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1356/96 af 8. juli
1996 om indførelse af fælles bestemmelser vedrørende
godstransport og personbefordring ad indre vandvejemellem medlemsstaterne med henblik på fri udvekslingaf tjenesteydelser for denne transport (
2), idet det indivi-
duelt har forhandlet, indgået, ratificeret og sat bilateraleaftaler i kraft vedrørende skibsfart ad indre vandveje med
Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik,
Rumænien og Polen, og idet det har nægtet at opsigedem.
2. Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens
omkostninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
— Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat Fællesska-
bets enekompetence i henhold til retspraksis i AETR-dommen (sag 22/70, dom af 31.3.1971), idet det harforhandlet, indgået, ratificeret og sat bilaterale aftaler i
kraft vedrørende skibsfart ad indre vandveje med DenTjekkiske og Slovakiske Føderative Republik, Rumænienog Polen, hvilket berører de fællesskabsretlige bestem-melser, som er vedtaget af Fællesskabet i Rådets forord-
ning (EØF) nr. 3921/91 af 16. december 1991 om betin-
gelserne for transportvirksomheders adgang til at udføreintern godstransport og personbefordring ad indre vand-veje i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende.Ifølge artikel 7 i disse aftaler kan transportører fra de
pågældende tredjelande nemlig ved hjælp af en særlig
tilladelse få adgang til cabotage i Luxembourg.
— Storhertugdømmet Luxembourg har ikke opfyldt sine
forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, idet det harforhandlet, indgået, ratificeret og sat de omhandlede bila-terale aftaler i kraft vedrørende skibsfart ad indre vandveje
med Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik,
Rumænien og Polen, efter at Rådet har givet Kommissio-nen et forhandlingsmandat med henblik på at forhandleen aftale mellem EØF på den ene side og Polen samt destater, der har tiltrådt Donau-konventionen (Ungarn, Tjek-
koslovakiet, Rumænien, Bulgarien, det tidligere USSR, det
tidligere Jugoslavien og Østrig) på den anden side.
— De bilaterale aftaler, som Storhertugdømmet Luxembourg
har indgået, er uforenelige med Rådets forordning (EF)nr. 1356/96 af 8. juli 1996 om indførelse af fælles
bestemmelser vedrørende godstransport og personbefor-
dring ad indre vandveje mellem medlemsstaterne medhenblik på fri udveksling af tjenesteydelser for dennetransport. De polske, rumænske, tjekkiske og slovakiskeskibsførere samt virksomheder fra disse lande, der driverskibsfart, som i medfør af de omhandlede bilaterale aftaler
kan opnå tilladelse til at gennemføre transport mellem
Luxembourg og de øvrige medlemsstater, opfylder ikke debetingelser, der er fastsat i denne forordning.
(1) EFT L 373 af 31.12.1991, s. 1.
(2) EFT L 175 af 13.7.1996, s. 7.
Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
afsagt den 18. juni 2003 af Cour d'appel du Grand-Duchéde Luxembourg, syvende afdeling, i sagen Administration
de l'enregistrement et des domaines og Etat du Grand-
Duché de Luxembourg mod Vermietungsgesellschaft
Objekt Kirchberg SARL
(Sag C-269/03)
(2003/C 200/29)
Ved dom afsagt den 18. juni 2003, indgået til Domstolens
Justitskontor den 20. juni 2003, har Cour d'appel du Grand-Duché de Luxembourg, syvende afdeling, i sagen Administra-
tion de l'enregistrement et des domaines og Etat du Grand-
Duché de Luxembourg mod Vermietungsgesellschaft ObjektKirchberg SARL forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstolen anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/17
Giver artikel 13, punkt C, stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv
af 17. maj 1977 (1) (77/388/EØF) om harmonisering af
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter —Det
fælles merværdiafgiftssystem, en medlemsstat, der har gjortbrug af adgangen til at indrømme afgiftspligtige personer ret til
at vælge at erlægge afgift i tilfælde af bortforpagtning eller
udlejning af fast ejendom, mulighed for at betinge fuldt fradragfor indgående moms af, at der opnås en forudgående godken-delse, der ikke har tilbagevirkende kraft, fra afgiftsmyndighe-derne?
(1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.
Sag anlagt den 23. juni 2003 af Kommissionen for De
Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
(Sag C-270/03)
(2003/C 200/30)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. juni
2003 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissio-nen for De Europæiske Fællesskaber ved Luca Visaggio ogRoberto Amorosi, som befuldmægtigede.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
— Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
forpligtelser i henhold til artikel 12 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (
1), som ændret ved
Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 (2), idet den
i kraft af artikel 30, stk. 4, i lovdekret af 5. februar 1997,nr. 22, som ændret ved lov af 9. december 1998, nr. 426,
har tilladt virksomhederne dels at varetage indsamling og
transport af eget ufarligt affald som almindelig ogsædvanlig aktivitet, uden at der består en pligt til at ladesig indskrive i det nationale register over virksomheder,der forestår bortskaffelse af affald, og dels at transportere
deres eget farlige affald, såfremt mængden ikke overstiger
30 kilo og 30 liter om dagen, uden at der består en pligttil at lade sig indskrive i ovennævnte register.
— Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
ninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
For så vidt angår ufarligt affald undtager artikel 30, stk. 4, i
lovdekretet udtrykkeligt den erhvervsdrivende, der for egenregning indsamler og transporterer ufarligt affald som led idriften af sin specifikke erhvervsvirksomhed, fra forpligtelsen tilat lade sig indskrive i det nationale register over virksomheder,
der forestår bortskaffelse af affald.
For så vidt angår farligt affald, der transporteres direkte af dem,
der frembringer det, fastsættes ved den samme bestemmelse idet italienske dekret en yderligere undtagelse fra forpligtelsen til
at lade sig indskrive i det nævnte register for virksomheder, der
transporterer op til 30 liter eller 30 kilo affald om dagen.
Det må således konkluderes, at denne forpligtelse er begrænset
til tilfælde, hvor der er tale om indsamling og transport affarligt affald, der ikke indsamles og transporteres af den, derfrembringer det, i et omfang, der ikke overstiger en bestemt
mængde om dagen, samt tilfælde af indsamling og transport af
ufarligt affald, der udføres af tredjemand.
Dette er i åbenbar strid med direktivet. Det fremgår nemlig af
direktivets artikel 12, at alle virksomheder, der som erhvervs-mæssig aktivitet varetager indsamling og transport af affald afenhver art, det være sig farligt eller ufarligt affald, skal regi-
streres hos de kompetente myndigheder, såfremt de ikke skal
have en egentlig godkendelse.
(1) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
(2) EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32.
Sag anlagt den 21. juni 2003 af Irland mod Kommissionen
for De Europæiske Fællesskaber
(Sag C-271/03)
(2003/C 200/31)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. juni
2003 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-skaber af Irland ved D.-J. O'Hagan, som befuldmægtiget, biståetaf P. Gallagher, SC, og barrister P. McGarry samt J. Buttimore,
Office of the Attorney General, og med valgt adresse i Luxem-
bourg.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:a) Sagen antages til realitetsbehandling.
b) Kommissionens beslutning K(2003)1084 om nedsættelse
af støtten fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling(EFRU) til Global Grant Scheme for Private Sector Tourismand Development, Operational Programme for Tourism(1989-1993), subprogramme 2, i Irland i henhold tilKommissionens beslutning K(89)2258/7 af 21. december
1989, annulleres.
c) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.