Den Europæiske Unions Tidende DA 23.8.2003 C 200/7
1) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november
1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitu-tioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionensforordning (EF) nr. 1829/94 af 26. juli 1994, fastsætter ingengrænse for varigheden af de forlængede frister, der kan
indrømmes eksportøren i medfør af forordningens artikel 47,
stk. 4. Det påhviler de kompetente nationale myndigheder atfastsætte varigheden af disse frister i forhold til de specifikkeomstændigheder i hver enkelt sag, hvorved de navnlig skal tagehensyn til den umage, som den eksportør har gjort sig, der
ansøger om forlænget frist, arten af de vanskeligheder, som han
står overfor, og den tid, som med rimelighed vil være nødvendigfor at overvinde disse vanskeligheder.
2) Eksportøren kan for den nationale domstol ikke direkte gøre
gældende, at han har ret til en forlænget frist af en visvarighed. Han skal imidlertid have ret til ved en domstol atanlægge sag til prøvelse af de kompetente nationale myndighe-ders afgørelse i henhold til artikel 47, stk. 4, i forordningnr. 3665/87, som ændret ved forordning nr. 1829/94. Det
tilkommer medlemsstaterne i deres retsorden, under overholdelse
af principperne om effektivitet og om ækvivalens som fastlagt ifællesskabsretten, at fastsætte betingelserne og de nærmere reglerfor denne domstolsprøvelse.
(1) EFT C 44 af 16.2.2002.
Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelseafsagt den 19. marts 2003 af Sozialgericht Stuttgart isagen Betriebskrankenkasse der Robert Bosch GmbH
mod Bundesrepublik Deutschland, som repræsenteret ved
Bundesversicherungsamt.
(Sag C-193/03)
(2003/C 200/12)
Ved kendelse afsagt den 19. marts 2003, indgået til Domsto-
lens Justitskontor den 9. maj 2003, har Sozialgericht Stuttgart i
sagen Betriebskrankenkasse der Robert Bosch GmbH modBundesrepublik Deutschland, som repræsenteret ved Bundesver-sicherungsamt, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstolen anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
Er artikel 34 i forordning (EØF) nr. 574/72 (
1) til hinder for, at
institutionen ved anvendelsen af § 13, stk. 3, i SBG V følger enadministrativ praksis, hvorefter der under henvisning tillignende bestemmelser om betaling af småbeløb foretages refu-sion af udgifter, der er afholdt til lægebehandling i en andenmedlemsstat, med et fast beløb?
(1) EFT L 74 af 27.3.1972, s. 1.Sag anlagt den 13. maj 2003 af Irland mod Kommissionen
for De Europæiske Fællesskaber
(Sag C-199/03)
(2003/C 200/13)
Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. maj
2003 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
skaber af Irland ved D.J. O'Hagan, som befuldmægtiget, bistået
af P. Gallagher, SC, og barrister P. McGarry, og med valgtadresse i Luxembourg.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:1) Sagen antages til realitetsbehandling.
2) Kommissionens beslutning C(2003) 99 om at nedsætte
den støtte, der er tildelt af Den Europæiske Socialfond imedfør af Kommissionens beslutning K(94) 3226 af29. november 1994 (handlingsprogram for udvikling af
menneskelige ressourcer) inden for rammerne af projekt
940002IR1; K(94) 1972 af 29. juli 1994 (handlingspro-gram for turisme) inden for rammerne af projekt940001IR1; K(94) 2613 af 15. november 1994 (hand-lingsprogram for industriel udvikling) inden for rammerne
af projekt 940004IR1, til godkendelse af handlingspro-
grammer under mål 1 i Irland, annulleres helt ellerdelvist, eller i forhold til sådanne perioder eller beløb,som Domstolen måtte fastslå.
3) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
1. Sagsøgeren har gjort gældende, at det tydeligt fremgår af
den anfægtede beslutning, at Kommissionen åbenbartundlod at tage behørig stilling til det af Irland fremlagtebevismateriale, der utvetydigt godtgjorde, at der faktiskikke i forhold til projekter, der var berettiget til støtte fra
Den Europæiske Socialfond, havde fundet nogen overbeta-
ling eller overfinanciering sted. På grund af en forkertkvalifikation af de handlinger, Irland udførte med henblikpå at godtgøre, at der ikke opstod krav om overbetalingeller overfinanciering, og på grund af dens fejlagtigeopfattelse af, at det af Irland fremførte bevis på en eller
anden måde kunne påvirke de finansielle skemaer, undlod
Kommissionen at tage behørig stilling til bevismaterialetog kom frem til forkerte konklusioner på grundlag afvisse elementer.