SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0739/99

af Alessandro Danesin (PPE) til Kommissionen

(29. marts 1999)

Om: Anerkendelse af eksamensbeviser i EU

Mindst to steder i Tyskland, nemlig i Hessen og i Niedersachsen, er en tysk kandidateksamen i henhold til den lokale lovgivning (henholdsvis artikel 231 og artikel 5 i lovgivningen om udoevelse om advokatvirksomhed) en forudsaetning for adgang til udoevelse af advokatvirksomhed.

Dette betyder, at en EU-borger, der har taget juridisk embedseksamen i en anden EU-medlemsstat end Tyskland, ikke kan udoeve advokatvirksomhed i Tyskland, selv om vedkommende er bosat der.

Er Kommissionen bekendt med disse forhold, der naeppe er i overensstemmelse med den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser (direktiv 89/48/EOEF(1), 92/51/EOEF(2), 94/38/EOEF(3) og 95/43/EOEF(4)), der indebaerer, at personer, der er statsborgere i en medlemsstat og i besiddelse af de noedvendige eksamensbeviser til udoevelse af et erhverv (der er omfattet af saerlige regler, som det er tilfaeldet med advokaterhvervet, f.eks.), og som oensker at udoeve dette erhverv, har ret til at faa deres eksamensbeviser anerkendt? Kan Kommissionen fastslaa, at der ikke foregaar forskelsbehandling paa omraadet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(23. april 1999)

I medfoer af Raadets direktiv 89/48/EOEF af 21. december 1988 om indfoerelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregaaende uddannelser af mindst tre aars varighed kan personer, der er statsborgere i en medlemsstat, udoeve et erhverv, som de er fuldt kvalificerede til, i en anden medlemsstat. Det boer dog understreges, at dette direktiv kun finder anvendelse paa advokater, der opfylder alle de krav, der gaelder for udoevelse af advokaterhvervet i hjemlandet.

Vaertslandet kan kraeve, at ansoegeren bestaar en egnethedsproeve, hvis der er betydelige forskelle mellem de erhvervskvalifikationer, hans/hendes eksamensbevis giver, og de paakraevede kvalifikationer. Det gaelder isaer advokaterhvervet. Ifoelge direktivets artikel 4 kan der foreskrives egnethedsproeve for erhverv, der kraever noeje kendskab til national ret.

Tyskland gennemfoerte dette direktiv for advokaterhvervet ved forbundslov af 6. juli 1990, i henhold til hvilken advokater, der er kvalificerede efter lovgivningen i en anden medlemsstat, skal bestaa en egnethedsproeve for at opnaa den tyske advokattitel ("Rechtsanwalt"). Ansoegere kan paaberaabe sig de rettigheder, de har i medfoer af denne lov(5), og der synes ikke at foreligge overtraedelse af EU-lovgivningen.

Europa-Parlamentets og Raadets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udoevelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnaaet, der supplerer direktiv 89/48/EOEF, giver yderligere muligheder for at udoeve advokaterhvervet i en anden medlemsstat paa grundlag af erhvervserfaring. Paa visse betingelser kan fuldt kvalificerede advokater udoeve deres erhverv under hjemlandets advokattitel i en anden medlemsstat og opnaa vaertslandets titel efter at have beskaeftiget sig med vaertslandets retssystem paa fuld tid i mindst tre aar. Direktiv 98/5/EF skal gennemfoeres i medlemsstaterne senest den 14. marts 2000.

(1) EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.

(2) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 25.

(3) EFT L 217 af 23.8.1994, s. 8.

(4) EFT L 184 af 3.8.1995, s. 21.

(5) Selv om forholdet mellem forbunds- og delstatslovgivningen i Tyskland ligger uden for Kommissionens kompetenceomraade, kan det paapeges, at tysk forbundslovgivning grundlaeggende gaar forud for delstatslovgivningen. Det vil sige, at hvis der i visse tyske delstaters lovgivning ikke udtrykkeligt henvises til betingelserne for, at advokater fra andre medlemsstater kan udoeve advokaterhvervet, er det ikke ensbetydende med, at der ikke er mulighed for at opnaa titlen "Rechtsanwalt" ved en egnethedsproeve.