ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2347/02

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(29. juli 2002)

Om: Vinyl 2010 den europæiske PVC-industris frivillige forpligtelse

PVC-industrien har indgået en række frivillige forpligtelser for at forbedre sikkerheden for menneske og miljø i forbindelse med produktion og anvendelse af PVC. Disse forpligtelser er formelt fastlagt i Vinyl 2010, som er en revision af en tidligere frivillig aftale. Anden årlige rapport (2002) om udviklingen inden for rammerne af denne forpligtelse er for nylig blevet forelagt.

PVC-styregruppen anfører, at der stadig ikke foreligger noget svar fra Kommissionen på spørgsmålet om, hvorledes PVC-industrien i praksis kan bygge videre på de initiativer, der er taget. Kan Kommissionen oplyse, hvad dens holdning er til PVC-industriens frivillige aftale, og hvorledes denne aftale integreres i PVC-politikken?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. september 2002)

Kommissionen har med stor interesse undersøgt den frivillige forpligtelse, der er indgået af polyvinylchlorid-industrien (Vinyl 2010), og er af den opfattelse, at der er tale om et værdifuldt initiativ, selv om der fortsat kan tænkes visse forbedringer. Kommissionen har haft et uformelt møde med repræsentanter for Vinyl 2010 for at give sine synspunkter til kende.

En grundlæggende anmodning fra Parlamentet i forbindelse med drøftelserne af PVC-grønbogen gik ud på, at Kommissionen skulle fremsætte forslag til rammebestemmelser for miljøaftaler.

Den 17. juli 2002 vedtog Kommissionen en meddelelse med titlen Miljøaftaler på fællesskabsplan(1).

I denne meddelelse tilkendegiver Kommissionen, at PVC-strategien vil kunne blive en af de første kandidater til en miljøaftale. Kommissionen vil i nær fremtid fremsætte forslag til en meddelelse om denne PVC-strategi.

(1) KOM(2002) 412 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1087/02

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: Gennemførelsen af de regionale operationelle programmer i Grækenland

Det fremgår tydeligt af gennemførelsens hidtidige forløb, at det har været vanskeligt at få sat skub i gennemførelsen af de delforanstaltninger og -programmer, der indgår under de regionale operationelle programmer under den tredje fællesskabsstøtteramme for Grækenland. Denne forsinkelse hænger dels sammen med, at der er gået to år efter den oprindeligt planlagte påbegyndelse af den tredje fællesskabsstøtteramme, og dels med gennemførelsen af de nationale (sektorspecifikke) programmer, som også kun skrider langsomt frem.

1. Hvad er årsagerne til denne forsinkelse?

2. Hvornår tror Kommissionen, at situationen vil blive afhjulpet?

3. Udelukker Kommissionen, at der på grund af denne forsinkelse i fremtiden kan opstå problemer med den generelle gennemførelse af den tredje fællesskabsstøtteramme i Grækenland?

Supplerende svarafgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(26. juli 2002)

De fleste af de operationelle programmer (OP'er) under fællesskabsstøtterammen (FSR) for Grækenland for 2000-2006 blev vedtaget i begyndelsen af 2001. Det var først på dette tidspunkt, at de nye forvaltningsstrukturer, navnlig de relevante forvaltningsmyndigheder, der kræves i forordningen(1), var på plads og driftsklare.

Ca. seks måneder senere godkendte forvaltningsmyndighederne en første række af projekterne, efter at der var indkaldt projektforslag.

Finansieringsplanen for OP'erne blev ændret for at tage hensyn til den reelle begyndelsesdato, men bidraget fra strukturfondene forbliver uændret.

Kommissionen vil sammen med de græske myndigheder fortsat overvåge de fremskridt, der gøres i bestræbelserne for at sikre, at de til rådighed værerende ressourcer anvendes fuldt ud.

(1) Rådets forordning EF nr. 1260/1999 af 21. juni 1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0178/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. februar 2002)

Om: Overdragelse af valutareserver til ECB ved tilslutning til euroen

Hvis Sverige tilslutter sig euroen, så skal en del af de svenske valutareserver overdrages til ECB.

Har Kommissionen beregnet, hvor mange milliarder euro Sverige skal overdrage til ECB ved eventuel tilslutning til ØMU'en? Findes der lovgivning vedrørende tilbagebetaling af valutareserver til et ØMU-medlemsland, hvis dette land træder ud af ØMU'en?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(13. marts 2002)

Bestemmelserne vedrørende overførsel af valutareserveaktiver til Den Europæiske Centralbank (ECB) findes i artikel 30 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker (i det følgende benævnt Eurosystemet) og Den Europæiske Centralbank(1). Heri fastsættes det, at ECB forsynes af de nationale centralbanker med valutareserveaktiver () svarende til et beløb på op til 50 000 mio. ECU (artikel 30, stk. 1). Desuden fastsættes det i artikel 30, stk. 2, at den enkelte nationale centralbanks bidrag fastsættes i forhold til dens andel i ECB's indskudte kapital. Fordelingsnøglen for kapitalindskud er fastsat i artikel 29, stk. 1, i samme protokol. Sveriges andel udgør 2,65 %, hvilket består i et bidrag til at dække ECB's driftsomkostninger i forbindelse med udførelsen af opgaver for de nationale centralbanker i de medlemsstater, der ikke har indført euroen. De nationale centralbanker i de medlemsstater, der ikke har indført euroen, er ikke forpligtet til at foretage andre kapitalindskud end dem, der allerede er truffet beslutning om, indtil de tilslutter sig Eurosystemet.

Der er ingen bestemmelser om udtræden af Den Økonomiske og Monetære Union.

(1) Kilde: Maastricht-traktaten. Protokol knyttet som bilag til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1688/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(12. juni 2002)

Om: Incitamenter til at afhjælpe fødselsunderskuddet

Det er velkendt, at Europa står over for et alvorligt problem med fødselsunderskud. Særlig alvorlig er situationen i Grækenland, hvor det skønnes, at befolkningstallet (der under alle omstændigheder vokser meget langsomt) fra 2015 vil begynde at falde. I Grækenland anses en familie, som har mindst fire børn, for børnerig, og den græske stat yder et beskedent beløb om måneden til hvert barn, som imidlertid lægges til familiens samlede skattepligtige indtægt, hvorved den børnerige familie rykker højere op på skattestigen, idet dens skattebyrde forøges.

Findes der EU-lande, hvor en familie med mindre end fire børn anses for børnerig? Er der EU-lande, hvor det månedlige børnetilskud ikke lægges til familiens samlede skattepligtige indtægt og dermed ikke fører til den slags paradoksale situationer, som konstateres i Grækenland? Er der mulighed for at fremme en ensartet fællesskabslovgivning, som griber problemet med fødselsunderskud an på EU-plan, idet der fastlægges en tærskel på to børn, over hvilken medlemsstaterne opfordres til at indføre rundhåndede økonomiske incitamenter med henblik på at tilskynde de unge europæere til at forøge deres familie?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(9. juli 2002)

Kommissionen er ligesom det ærede medlem bekymret over de sidste årtiers lave fødselstal i EU og navnlig i Grækenland og andre Middelhavslande. Fastlæggelse af politikker vedrørende familieliv og fødselstal hører stadig under medlemsstaternes ansvarsområde, og Kommissionen har ikke noget retsgrundlag for at udarbejde politikker på dette område. Kommissionen fokuserer på at undersøge og overvåge demografiske tendenser, herunder tendenserne med hensyn til fødselstal, da de har stor betydning for fællesskabspolitikkerne.

I den forbindelse gennemfører Kommissionen følgende aktiviteter:

- Kommissionen offentliggør hvert år en rapport om den sociale situation i EU, hvori udviklingen med hensyn til fødselstal og andre demografiske tendenser samt deres konsekvenser på det sociale område analyseres.

- Ydermere (sam)finansierer Kommissionen hvert år undersøgelser, som har til formål at analysere de vigtigste demografiske og sociale tendenser, herunder årsagerne til det lave fødselstal.

- Sluttelig finansierer Kommissionen det europæiske observationscenter for den sociale situation, demografi og familiepolitik med henblik på at overvåge de dermed forbundne politikker i medlemsstaterne. Yderligere oplysninger kan findes på følgende websted: (http://europa.eu.int/comm/employment_social/family/observatory/home.html).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1743/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(19. juni 2002)

Om: En række kommissionsmedlemmers offentlige stillingtagen til den reform af den fælles fiskeripolitik, som er foreslået af Franz Fischler

Flere medlemmer af Kommissionen, bl.a. Loyola de Palacio, Margot Wallström og Neil Kinnock, har udtalt sig om indholdet af det forslag, som kommissionsmedlemmet, Franz Fischler, har fremsat. Ingen af disse, heller ikke Franz Fischler, og heller ikke de, som er særligt optaget af ressourcernes tilstand, har offentligt givet udtryk for deres holdning til den nødvendige ændring eller afskaffelse af princippet om relativ stabilitet, som gavner nogle lande og nogle fiskerflåder, mens andre diskrimineres, idet det tillades, at en betydelig del af fangstrettighederne udnyttes af en bestemt stat i Nordeuropa, som fisker efter arter med henblik på fremstilling af fiskemel. Hvilken holdning er der i Kommissionen til dette diskriminatoriske princip og dets virkninger for fiskeressourcerne og den territoriale og sociale ligevægt inden for EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. juli 2002)

Kommissionen har i forbindelse med vejviseren om reformen af den fælles fiskeripolitik givet udtryk for, at fiskerimulighederne stadig inden for en overskuelig fremtid vil blive tildelt efter princippet om relativ stabilitet.

Den nuværende situation er karakteriseret ved en strukturbetinget uligevægt mellem de til rådighed værende fiskeressourcer og fiskerflådernes kapacitet, visse kystsamfunds fortsatte afhængighed af fiskeriet og det forhold, at de erhvervsdrivende i de forskellige medlemsstater er undergivet uensartede konkurrencevilkår som følge af medlemsstaternes forskellige holdninger til, om der skal ydes offentlig støtte til denne sektor. Det gør det ikke lettere at sørge for normale erhvervsvilkår inden for Fællesskabets fiskerisektor.

Kommissionens forslag vedrørende reformen tager sigte på at imødegå ovennævnte problemer for derved at medvirke til, at der kan skabes bedre betingelser for en fjernelse af hindringerne for en normal erhvervsaktivitet såsom national tildeling af fiskerimulighederne på grundlag af princippet om relativ stabilitet.

Kommissionen har også bebudet. at den i løbet af 2003 vil indlede en debat om alternative forvaltningssystemer, som i fremtiden kunne erstatte princippet om relativ stabilitet, når først strukturproblemerne i fiskerisektoren er blevet løst, og der er opnået en stabilisering af den økonomiske og sociale situation inden for sektoren.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0149/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(31. januar 2002)

Om: Ekstra omkostninger for bankkunder som følge af manglende overholdelse af aftaler om veksling af gamle valutaer til euro

1. Er Kommissionen bekendt med, at det nederlandske Finansministerium har meddelt de nederlandske banker, at kunderne ikke må pålægges gebyr for veksling af nederlandske gylden til euro?

2. Findes der i de forskellige medlemsstater af ØMU-12 tilsvarende frivillige aftaler mellem myndigheder, forbrugerorganisationer og banker eller obligatoriske bestemmelser om eventuelle gebyrer i forbindelse med veksling af gammel valuta til euro, eller varierer de tilladte vekselgebyrer (stærkt) fra medlemsstat til medlemsstat?

3. Hvilke gebyrer kan bankerne i perioden mellem 1. oktober 2001 og 1. april 2002 pålægge deres faste kunder, der indsætter penge på egne konti, og hvilke gebyrer kan de beregne sig af andre kunder?

4. Må der i forbindelse med beregning af vekselgebyr sondres mellem den tidligere valuta i det land, hvor der veksles, og valuta fra andre stater, der har indført euroen?

5. Kan Kommissionen give et overslag over, hvor meget forbrugerne i hver enkelt medlemsstat pålægges i vekselomkostninger, som de ikke ville have haft, hvis der ikke var indført en ny valuta?

6. Hvad vil Kommissionen gøre for at holde forbrugerne skadesløse, hvis de med urette har måttet betale gebyr til en eller flere banker for den uundgåelige veksling?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(2. april 2002)

1. og 5. På grundlag af Kommissionens henstilling fra oktober 2000(1) enedes bankerne om i perioden med to valutaer i omløb gratis at veksle nationale sedler og mønter til euro for deres kunder. Kommissionen har kun kendskab til ganske få tilfælde, hvor kunder er blevet pålagt gebyr for at få vekslet den gamle nationale valuta.

2. Spanien er det eneste land, der ved lov pålagde bankerne at veksle national valuta til euro uden beregning. De frivillige aftaler, der er indgået i medlemsstaterne, har normalt indebåret anvendelse af principperne i henstillingen fra oktober 2000, dvs. gratis veksling for kunderne i hele perioden med to valutaer i omløb, blot med krav om forudgående varsel, når der var tale om store beløb, samt gratis veksling for personer, der ikke var kunder, indtil et loft, som er blevet fastsat af den enkelte bank.

3. og 4. Kommissionen er af den opfattelse, at banker ikke burde have opkrævet nogen gebyrer for at veksle gammel national valuta fra det land, hvori de er etableret, i perioden med to valutaer i omløb. Man kunne dog have forestillet sig et gebyr for veksling af gammel national valuta fra andre deltagende medlemsstater.

6. Bortset fra i Spanien har det været op til bankerne, om de ville følge henstillingerne, og der er derfor ingen muligheder for økonomisk godtgørelse til forbrugerne.

(1) C(2000)2985 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2217/02

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(22. juli 2002)

Om: Olieledninger og økonomiske fordele

Som bekendt er der drøftelser i gang om bygning af olieledninger til levering af olie fra området ved Det Kaspiske Hav til EU-landene. Der synes navnlig at være tale om følgende tre løsningsmuligheder: bygning af en olieledning fra Baku til Ceyhan, en olieledning fra Burgas til Alexandroupoli og det såkaldte AMBO-projekt (efter begyndelsesbogstaverne for de deltagende lande: Albanien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Bulgarien), med en olieledning, som vil forløbe nord for grænsen til Grækenland og forbinde byerne Burgas og Avlonas. Den sidstnævnte olieledning vil, hvis den bliver bygget, passere gennem tre lande (hvoraf hvilke kendetegnes af stor ustabilitet), og være 898 km lang.

Hvordan vurderer Kommissionen den økonomiske formålstjenlighed af disse tre olieledninger? Har Kommissionen iværksat en undersøgelse af de makroøkonomiske fordele og risici, bygningen af disse olieledninger kan medføre for Unionens selvforsyning med hensyn til energi? Ville det ikke være mere realistisk eventuelt at bygge en olieledning, som kun gennemløb ét land (vel at mærke en EU-stat), hvilket f.eks. ville kunne lade sig gøre ved at bygge en pipeline, der førte fra Alexandroupoli til havnen i Igoumenitsa (som moderniseres og udvides for fællesskabsmidler) for at garantere uhindret og sikker transport af olie til de centrale dele af EU? Er der planer om at stille fællesskabsmidler til rådighed (f.eks. i form af lån fra Den Europæiske Investeringsbank eller på anden vis) til bygning af en af de ovennævnte olieledninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(13. september 2002)

Med henblik på EU's forsyningssikkerhed samarbejder Kommissionen med de vigtigste olieproducerende nabolande, herunder Rusland og landene omkring Det Kaspiske Hav. EU's holdning for så vidt angår ressourcerne ved Det Kaspiske Hav er blevet fastlagt af Rådet (generelle spørgsmål) i maj 1998. EU går ind for, at der anlægges forskellige ruter for olieledningerne, hvis linjeføring og konstruktion udelukkende sorterer under den private sektor.

Kommissionen har som led i Inogate-programmet for teknisk bistand erkendt, at det er vigtigt, at ressourcerne fra Rusland og Det Kaspiske Hav føres til EU gennem de central- og østeuropæiske lande, specielt via Ukraine (Odessa-Brody-Gdansk), Rumænien (Constantza-Beograd-Omisalj-Triest) og Bulgarien (Burgas-Alexandroupoulis).

For så vidt angår medfinansiering fra Fællesskabets side, har Kommissionen til gennemførlighedsundersøgelserne i forbindelse med projektet Burgas-Alexandroupolis bevilget et beløb på 3,55 mio. EUR under Interreg II-programmet for perioden 1994-1999. Sigtet med dette projekt er at forbinde den bulgarske havn Burgas med den græske havn Alexandroupolis og dermed føre olie fra den russiske terminal i Novorossisk til de europæiske markeder. Der er ikke planlagt fællesskabstilskud til anlæggelsen af olieledningen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2166/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(18. juli 2002)

Om: Ulovlig anvendelse af drivgarn

Ifølge den europæiske presse (Faro de Vigo, den 4. juli 2002) har det irske fiskerfartøj, Albatros, der sejler under belizisk flag, i havnen i Vigo forsøgt at lande 36 t bonit fanget med drivgarn, et fiskeredskab, som siden 1. januar i år har været forbudt i EF-farvande. Havne- og tilsynsmyndighederne hindrede landingen, hvorefter Albatros satte kurs mod Irland for at forsøge at lande fangsten i en irsk havn.

Er Kommissionen bekendt med denne hændelse? Hvilke foranstaltninger har den truffet, eller påtænker den at træffe? Har Kommissionen eller medlemsstaternes tilsynsmyndigheder afsløret overtrædelser af forbuddet mod anvendelse af drivgarn, siden bestemmelsens ikrafttræden? Kan den i givet fald oplyse os om, hvor disse har fundet sted, og hvilke foranstaltninger der er truffet i forhold til såvel besætninger som eventuelle landinger?

Fiskere, der i øjeblikket deltager i bonitfiskeriet ved Cantabrien, har desuden bemærket, at fartøjer fra den franske ø Yeu, der fisker på denne fiskeplads, anvender snurrevod. Det er et fiskeredskab, der er forbudt for spanske fiskerfartøjer, fordi det er meget lidet selektivt og medfører mange bifangster.

Hvorledes vurderer Kommissionen dette forhold? Påtænker Kommissionen at tage nogen initiativer med henblik på at forbyde anvendelse af snurrevod ved fiskeri efter bonit i de cantabriske farvande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. august 2002)

Kommissionen har kendskab til, at det i Belize indregistrerede fartøj Albatros II fisker efter hvid tun i området under Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT).

De spanske myndigheder har allerede meddelt Kommissionen, at Albatros II er observeret på det åbne hav. Båden fiskede i strid med ICCAT's bevarelsesbestemmelser, bl.a. ved at anvende drivgarn. Kommissionen har anmodet ICCAT's sekretariat om at rundsende disse informationer til alle konventionens parter.

Endvidere er Kommissionen via Scottish Sea Fishery Protection Agency (SFPA) blevet informeret om Albatros II's forsøg på at lande fangsten i havnebyen Lochinver (Skotland) den 26. juli 2002. SFPA imødekom Albatros II's anmodning om tilladelse til genoptankning i havnen, men afviste at give tilladelse til landing af fangsten af hvid tun. SFPA underrettede de irske myndigheder om bådens afsejling, stadig med fisken ombord.

Kommissionen er klar over, at håndhævelsen af forbuddet mod drivgarn støder på problemer i visse områder. Kommissionen er imidlertid forpligtet på en streng håndhævelse af dette forbud, og ved overtrædelser af fællesskabsretten vil der blive grebet behørigt ind mod de pågældende medlemsstater.

Snurrevod er normalt ganske selektive, fordi fangsten er synlig, før nettene trækkes ind. Da der ikke fra videnskabeligt hold er fremsat nogen anbefaling om forbud mod snurrevod til tunfiskeri, agter Kommissionens ikke at træffe foranstaltninger til at forbyde brugen af snurrevod til hvid tun.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1354/02

af Carlos Carnero González (PSE) til Kommissionen

(6. maj 2002)

Om: Europa-Kommissionens holdning til anvendelsen af kernekraft i EU

I sine udtalelser i slutningen af april gjorde medlem af Kommissionen, Loyola de Palacio, sig offentligt entydigt til talsmand for anvendelse af kernekraft i EU, så Unionen kan overholde de tilsagn, den afgav i Kyoto. Hun bekræftede dermed sine tidligere udtalelser, som foranledigede undertegnede til at indgive en forespørgsel den 4. februar (E-0133/02(1)), der blev besvaret så lakonisk, at der i den tekst, som blev modtaget den 2. april blot stod: Der gøres rede for Kommissionen holdning til kernekraft i grønbogen om energiforsyningssikkerhed fra november 2000. De udtalelser, som De henviser til, skal betragtes som udtalelser fra et hvilket som helst medlem af Kommissionen i denne sammenhæng. I dag oplyser pressen dog, at medlem af Kommissionen, Margot Wallström, imødegår Loyola de Palacios udtalelser. Undertegnede er således enig med Margot Wallström og muligvis med flertallet i den offentlige mening.

Hvad er Kommissionens officielle holdning til kernekraft: Er den i overensstemmelse med Margot Wallströms eller Loyola de Palacios holdning?

(1) EFT C 172 E af 18.7.2002, s. 151.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(28. maj 2002)

Som det ærede medlem ganske rigtigt gør opmærksom på, er Kommissionens holdning til kernekraft klart skitseret i grønbogen På vej mod en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed(1).

Enhver erklæring fra et medlem af Kommissionen skal således udelukkende ses i lyset af dette dokument.

Det ærede medlem henvises desuden til Kommissionens svar på mundtlig forespørgsel H-0287/02 om samme emne, som blev givet i spørgetiden under Europa-Parlamentets samling i maj 2002(2).

(1) KOM(2000) 769 endelig udg.

(2) Skriftligt svar den 14.5.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1778/02

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. juni 2002)

Om: Udelukkelse af Valle de Arreu fra forslaget om områder af fællesskabsbetydning og udvidelse af skistationen Baqueira-Beret

I 1999 blev der indgivet et projekt om udvidelse af skistationen Baqueira-Beret i Pirineo de Lérida (Katalonien, Spanien). Projektet, som stammede fra den private virksomhed Baqueira-Beret, S.A., omfattede Valle de Arreu og var følgelig medtaget under områder af fællesskabsbetydning for den alpinske region (ES5130003). I sidste instans blev projektet taget tilbage med en erklæring om, at der var en ugunstig miljøindvirkning.

I august 2001 indgav Baqueira-Beret S.A. et nyt projekt om udvidelse af skistationen, som omfattede en stor udvidelse af området Valle de Arreu og af området af fællesskabsbetydning Aigüestortes (ES513002). På baggrund af en positiv erklæring om miljøindvirkningen af sidstnævnte projekt og de administrative instansers godkendelse, som muliggør gennemførelse af udvidelsen af skistationen over Valle de Arreu, indgav WWF/Spanien klage til Kommissionen (ref. 2002/4204, SG(2202)A1912).

Har Kommissionen kendskab til dette udvidelsesprojekt for Baqueira-Beret og til de forhold, som WWF/Spanien påviser i ovennævnte klage?

Er Kommissionen klar over, at dette projekt både berører alpinske områder af fællesskabsbetydning og et vigtigt fugleområde (IBA), som er i overensstemmelse med habitat- og fugledirektiverne?

Har Kommissionen kendskab til de ændringer, der er foretaget af den spanske stats autonome regioner i deres forslag til områder under Natura 2000, hvor der ikke er medtaget områder, som tidligere var beskyttet, med henblik på at fremme gennemførelse af projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning (artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43/EF(1)), og uden at der er foretaget en vurdering af de miljømæssige indvirkninger?

(1) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. juli 2002)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1498/02 fra Alexander de Roo, Miquel Mayol i Raynal og José Mendiluce Pereiro(1).

(1) EFT C 277 E af 14.11.2002, s. 217.