SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0664/00

af Hubert Pirker (PPE-DE) til Kommissionen

(29. februar 2000)

Om: Mindretal i de central- og østeuropæiske lande

Kommissionen har ikke blot mandat fra Det Europæiske Råd i København, men også i henhold til artikel F i EU-traktaten fra 1992 pligt til at sørge for, at mindretal beskyttes. Dette gælder også for de kommende medlemsstater. Det fremgår ikke af den overfladiske og summariske redegørelse for mindretalsproblematikken i udtalelserne om de enkelte lande i juli 1997 og de periodiske rapporter fra december 1998 og oktober 1999, hvor man ensidigt begrænser sig til de ikke-fastboende russiske immigranters statsborgerskabsproblematik i De Baltiske Lande og de sociale genvordigheder for sigøjnere i det centrale Østeuropa og på Balkan, at Kommissionen har den nødvendige opmærksomhed henledt på dette spørgsmål eller råder over tilstrækkelig kendskab hertil. Det ville derfor være glædeligt, om Kommissionen med den nødvendige grundighed og ikke med de sædvanligvis lapidare konstateringer ville kommentere følgende problemområder:

Med Benes-dekretet og Jajce- og AVNOJ-beslutningerne fra 1945 blev hele den tyske og ungarske befolkningsgruppe i Tjekkoslovakiet, der udgør næsten 30 % af befolkningen der, og det tyske og østrigske mindretal i Jugoslavien erklæret for retsløs, fredløs og eksproprieret uden ret til erstatning. Begge uretsdekreter er stadig gældende ret i Tjekkiet, Slovakiet og Slovenien. Så sent som den 8.3.1995 erklærede den tjekkiske forfatningsdomstol i Brno Benes-dekretet for legalt og legitimt.

At gøre befolkningsgrupper uden skelnen fra spædbarn til olding som i de ovennævnte dekreter ansvarlige for andres krigsforbrydelser og afstraffe dem kollektivt endog med massemord er ifølge enstemmig civiliseret retsopfattelse i sig selv en krigsforbrydelse. Også Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har udtalt sig entydigt om dette spørgsmål. Kun Kommissionen tier vedholdende om disse uretsnormers fortsatte gyldighed i de tre ansøgerlande.

Ville det ikke være i disse ansøgerlandes velforståede interesse, om Kommissionen uden omsvøb og åbent henviste til nødvendigheden af, at disse eklatant diskriminerende normer afskaffes hurtigst muligt, og at der udbetales erstatning til ofrene, da disse uretsnormer jo alligevel ikke kan opretholdes efter EU-tiltrædelsen?

Vil man i de kommende periodiske rapporter komme ind på denne grundlæggende mangel i den tjekkiske, slovakiske og slovenske retsorden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(24. marts 2000)

Som kommende medlemsstater er ansøgerlandene gået ind på at ville opfylde kriterier med hensyn til retsstaten og overholde menneskerettighedsprincipperne. Benes-dekretet og Jajce- og AVNOJ-beslutningerne blev imidlertid vedtaget og implementeret, inden Fællesskabet blev grundlagt, og inden Romtraktaten trådte i kraft.

Ansøgerlandene skal vedtage og implementere alle områder af Fællesskabets lovgivning og politik. Af EF-traktatens artikel 295 (tidl. artikel 222) fremgår det eksplicit, at de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne ikke berøres af denne traktat. Kommissionen har derfor ingen kompetence til at intervenere i spørgsmål, der vedrører tilbagegivelse af ejendom i en nuværende eller kommende medlemsstat.

Den Tjekkiske Republik, Slovakiet og Slovenien er tilsluttet den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder. Det er Europarådet, der har ansvaret for overholdelsen af denne konvention. Spørgsmål, der falder ind under konventionen, skal derfor stilles til Europarådet.

I lyset af ovenstående fokuseres der i de periodiske rapporter på de fremskridt, der gøres af ansøgerlandene, med hensyn til at forberede sig til medlemskabet af EU, navnlig hvor hurtigt overtagelsen af gældende EU-ret foregår. I den forbindelse vil Kommissionen fortsat følge den metode, der er fastlagt i Agenda 2000, når den vurderer ansøgerlandenes evne til at opfylde de økonomiske kriterier og påtage sig de forpligtelser, der følger af tiltrædelsen.