ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0209/00

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(4. februar 2000)

Om: Import af levende dyr fra tredjelande

I oktober 1999 offentliggjorde Kommissionen en rapport, hvoraf det fremgår, at kravene i Rådets direktiv 91/628/EØF(1) (som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF)(2) for beskyttelse af dyr under transport ofte ikke håndhæves på visse italienske grænsekontrolsteder, når det gælder levende dyr, der indføres til Den Europæiske Union fra tredjelande. Også dyrevelfærdsorganisationer har indberettet grænsekontrolstedet Gorizia for at overtræde de love, der skal beskytte dyr under transport.

Vil Kommissionen nu overveje at inddrage godkendelsen af Gorizia som grænsekontrolsted?

Vil Kommissionen også overveje at indlede artikel 226-overtrædelsesproceduren på grund af Italiens manglende håndhævelse af kravene i Rådets direktiv 91/628/EØF (som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF) ved visse grænsekontrolsteder?

(1) EFT L 340 af 11.12.1991, s. 17.

(2) EFT L 148 af 30.6.1995, s. 52.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(28. marts 2000)

Kommissionen er opmærksom på problemerne vedrørende utilstrækkelig håndhævelse ved grænsekontrolstedet Gorizia (Italien) af Rådets direktiv 91/628/EØF som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF af 29. juni 1995 om beskyttelse af dyr under transport. Rapporter fra Kommissionens veterinærinspektorat og klager fra diverse dyrevelfærdsorganisationer peger også på, at der stadig er problemer inden for dette område.

Der er i de sidste fem år gennemført fem veterinærkontrolbesøg på de italienske grænsekontrolsteder Gorizia og Prosseco-Fernetti. Rapporten om Gorizia, som henviste til en kontrol udført i juli 1999, anbefalede ikke en inddragelse af godkendelsen til import af levende dyr. Der er heller ikke planer om at inddrage Gorizias godkendelse som grænsekontrolsted, da en sådan foranstaltning ikke ville hindre trafikken i at fortsætte ad andre ruter.

Kommissionen har ved gentagne lejligheder rettet henvendelse til de italienske myndigheder vedrørende utilstrækkelig håndhævelse af den nationale lovgivning, der gennemfører bestemmelserne i Rådets direktiv 91/628/EØF som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF. Selv om der er bemærket visse kortsigtede forbedringer i forhold til tidligere henvendelser, foregår transporten af de pågældende dyr tilsyneladende fortsat ofte uden den fornødne respekt for dyrevelfærdsbestemmelserne.

Kommissionen vil desuden ved given lejlighed tage stilling til, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure i henhold til artikel 226 (tidl. artikel 169) i EF-traktaten på grund af Italiens manglende håndhævelse af bestemmelserne i dyretransportdirektiverne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0039/00

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(19. januar 2000)

Om: Den fælles landbrugspolitik og dyrevelfærd

Den fælles landbrugspolitik indeholder nu en omfattende lovgivning, der har til formål at beskytte dyr. Ikke desto mindre indeholder forordning (EF) nr. 1254/1999(1) et incitament til at foretage kastration af tyre, fordi der gives to årlige præmier til kastrerede dyr og kun én til ikke kastrerede dyr.

I den autonome region Azorerne har der ligesom i andre ø-regioner ikke været tradition for at kastrere tyre, når disse opdrættes udelukkende til kødproduktion, men nu er landbrugerne nødt til at gøre det for ikke at få mindre i fællesskabsstøtte.

Mener Kommissionen ikke, at dette incitament til kastrering af tyre er i modstrid med principperne om dyrevelfærd?

Hvilken begrundelse for dette incitament kan Kommissionen finde i den fælles landbrugspolitisk principper?

Ville det ikke være muligt for Kommissionen at foreslå ophævelse af denne regel, i det mindste i den autonome region Azorerne, i forbindelse med de ændringer af forordningen, der skal foretages som følge af dens rapport om regionerne i den yderste periferi?

(1) EFT L 160 af 26.6.1999, s. 21.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(28. februar 2000)

Opdræt af stude (kastrerede tyre) er et traditionelt produktionssystem inden for oksekødssektoren, som giver kød af en særlig kvalitet, forskellig fra det, der produceres på basis af ikke-kastrerede dyr. Denne type produktion finder især sted i de medlemsstater, der råder over store græsningsarealer, og som anvender disse til opdræt af denne kategori af dyr (navnlig Frankrig, Irland og Det Forenede Kongerige).

Ved denne form for ekstensiv opdræt er kastration af tyrene, som finder sted i en meget ung alder (for at formindske dyrenes lidelser), nødvendig for at undgå, at dyrene slås, og for at opnå den ønskede kødkvalitet.

Siden reformen af hornkvægsektoren i 1992 ydes støtten til producenter af tyre maksimalt to gange i dyrets levetid, den ene gang fra 10- til 22-månedersalderen og eventuelt endnu en præmie fra 23-månedersalderen. Støtten kommer i praksis til udtryk i ydelse af en årlig præmie pr. dyr, som gentager sig året efter for det samme dyr, og det gælder for de dyr, som indgår i et opdrætsystem af længere varighed (som regel stude). I øvrigt har ydelsen af en ekstra præmie for tyres vedkommende givet anledning til produktion af ekstraordinært tunge dyr, hvilket har betydet, at de er blevet udelukket fra denne tranche af præmien fra og med 1997 (i visse tilfælde fra og med 1999). I den forbindelse skal Kommissionen meddele, at der hidtil ikke har været nogen forøgelse af antallet af anmodninger om præmier for den anden aldersgruppe (kastrerede dyr), snarere det modsatte. Endelig har den nye reform af sektoren bekræftet denne strategi, idet der opretholdes en enkelt præmie på et højere niveau for tyres vedkommende (210 pr. støtteberettiget dyr), og to præmier i studenes levetid (150 pr. aldersgruppe).

Hvad angår det sidste spørgsmål, henvises det ærede medlem til Kommissionens svar på hans skriftlige forespørgsel E-0038/00(1).

(1) Se side (à compléter svp).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0461/00

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. februar 2000)

Om: Tilbageholdelse af støtte fra ESF

Ca. 7000 græske arbejdsløse har deltaget i seminarer inden for rammerne af programmerne for erhvervsuddannelse, først og fremmest i regionerne Kreta og Attika. De pågældende har imidlertid ikke modtaget støtte, selvom det er otte måneder siden, programmet blev gennemført.

Da disse programmer for størstedelens vedkommende finansieres af Den Europæiske Socialfond, bedes Kommissionen give følgende oplysninger:

1. Hvorfor har den endnu ikke udbetalt de beløb, som Den Europæiske Socialfond skylder Grækenland?

2. Hvorledes vil Kommissionen sikre, at de arbejdsløse bliver betalt så hurtigt som muligt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(21. marts 2000)

I forbindelse med Den Europæiske Socialfonds (EFS) finansiering af udgifter indgår Kommissionen hvert år finansielle forpligtelser, og foretager derefter udbetalinger i henhold til den gældende finansieringsplan for hvert operationelt program.

Med hensyn til regionerne Kreta og Attika kan Kommissionen sige følgende:

Med hensyn til det regionale operationelle program for Kreta indgik Kommissionen finansielle forpligtelser, lige så snart medlemsstaten havde indsendt de dokumenter, der kræves i henhold til lovgivningen, og den udbetalte et første forskud i 1999. Kommissionen modtog anmodningen om udbetaling af det andet forskud fra Grækenland i slutningen af 1999, hvor FSE's betalingsbevillinger var opbrugt. Følgelig blev denne udbetaling foretaget i februar 2000.

I Attika-regionen var ændringerne af de finansielle opstillinger for det operationelle program som i mange andre græske regioner meget forsinkede. Endvidere blev der i Attika-regionen planlagt specifikke foranstaltninger til fordel for de katastroferamte ofre for jordskælvet i september 1999, hvilket medførte en yderligere forsinkelse af denne beslutningsprocedure. Da de nye finansieringsplaner blev godkendt i slutningen af 1999, var bevillingerne, som det var tilfældet for Kreta, opbrugt. Udbetalingen af det første forskud vil således ske, så snart bevillingerne er tilgængelige.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0240/00

af Hans Modrow (GUE/NGL) til Kommissionen

(31. januar 2000)

Om: Skandale omkring pengegaver til CDU

Traktaten om Den Europæiske Union kræver i præamblen og artikel 6 respekt for demokratiet og retsstatsprincipperne; Europarådet fastsatte i Tammerfors som mål at udbygge Unionen til et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

Den seneste udvikling i Forbundsrepublikken Tyskland sætter spørgsmålstegn ved overholdelsen af disse principper. Åbenlyse krænkelser af de principper, som samtlige medlemsstater har godkendt, har bevirket, at der nu i såvel de nye tyske delstater og de central- og østeuropæiske lande næres tvivl med hensyn til gennemførelsen af EU's regelværk, navnlig hvad angår overholdelsen af de demokratiske adfærdsregler. Kommissionen bedes på denne baggrund besvare følgende.

1. Hvilke oplysninger foreligger der om salget af Leuna til Elf Aquitaine, og hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe under henvisning til, at CDU antagelig har modtaget et beløb på 30 millioner D-mark til understøttelse af valgkamp?

2. Hvad vil Kommissionen nu foretage sig for at undersøge mistanken om hvidvaskning af penge via europæiske banker, herunder især i Schweiz, Liechtenstein og Luxembourg, samt informere offentligheden i Europa?

3. Hvilke yderligere tilfælde af bedrageri med støtte og konkurrenceforvridning ved privatisering af offentlig ejendom i det tidligere DDR har Kommissionen kendskab til, hhv. hvilke videre undersøgelser er der planer om at foretage?

4. Har nogle personer i Forbundsrepublikken Tyskland, som er involveret i partigaveskandalen, forsøgt at påvirke politiske beslutninger i Kommissionen eller andre EU-institutioner til fordel for visse firmaer?

5. Agter Kommissionen at undersøge, om er blevet brugt penge fra de sorte konti og andre lyssky kilder til CDU's valgkampe til Europa-Parlamentet i 1990, 1994 og 1998?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(23. februar 2000)

Inden for rammerne af sit ansvar for statsstøttekontrol i henhold til EF-traktatens artikel 87 og 88 (tidl. artikel 92 og 93) undersøger Kommissionen for tiden, om Elfs udgifter ved opførelsen af Leuna 2000-raffinaderiet var kunstigt skruet i vejret. Elf kunne have modtaget støttebetalinger, som overstiger det tilladte loft på 35 % for støtte i det østlige Tyskland. Hvis dette skulle være tilfældet, ville Kommissionen kræve tilbagebetaling af en del af støtten. Hvad angår undersøgelsen af eventuel svig i forbindelse med bevilling af statsstøtte, skal det understreges, at sådanne undersøgelser henhører under medlemsstaternes nationale myndigheder. Kommissionen vil med interesse studere resultaterne af sådanne undersøgelser med henblik på at afgøre, hvorvidt den skal drage konsekvenser heraf. Det er imidlertid kun i tilfælde af, at svig tilsyneladende er forbundet med anvendelsen af direkte fællesskabsstøtte, at Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) kan gribe ind i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 af 25. maj 1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF)(1).

(1) EFT L 136 af 31.5.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0281/00

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(3. februar 2000)

Om: Regler om beskyttelse af nationale data

Er Kommissionen klar over, at regler om beskyttelse af nationale data på grund af forskelle i den nationale gennemførelse af direktivet om databeskyttelse af 1995 skader handel på tværs af grænserne, og at dette vil få betydelig indflydelse på udviklingen af handlen i EU?

Hvad mener Kommissionen om udvidelsen af reglerne om databeskyttelse, således at de ikke blot dækker personlige data, som planlagt i direktivet, men også behandling af selvskabsdata?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. februar 2000)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-2436/99 fra Diana Wallis(1).

(1) Se side 161.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0070/00

af Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Den Europæiske Unions forbindelser med Libyen

Er det sandt, at formanden for Kommissionen har indbudt Muammar Gaddafi til et officielt besøg i Kommissionen, sådan som det fremgår af nogle europæiske medier?

Hvad er i så fald formålet hermed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(8. februar 2000)

Kommissionens formand Romano Prodi havde telefonisk kontakt med oberst Gadaffi omkring jul (da muligheden af et besøg første gang blev bragt på bane) samt den 21. januar 2000. formanden ønskede at sikre sig, at de politiske betingelser for, at oberst Gadaffi kunne aflægge Kommissionen et besøg, kunne opfyldes.

Romano Prodi fastholdt Unionens hidtidige politik, der går ud på at integrere Libyen i Euro-Med-processen, forudsat at Libyen fuldt og helt godkender de principper, der er nedfældet i Barcelona-erklæringen. Romano Prodi gentog, at medmindre der forelå en skriftlig og ubetinget godkendelse af disse principper, kunne der ikke blive tale om noget besøg.

De libyske myndigheder svarede den 22. januar 2000, at de kunne bekræfte Libyens store interesse i at deltage i Euro-Med-processen, samtidig med at de erklærede, at Libyen ikke i øjeblikket så sig i stand til at afgive noget formelt løfte om fuld godkendelse af Barcelona-erklæringen. Heraf blev det sluttet, at det under disse omstændigheder ikke på nuværende tidspunkt ville være hensigtsmæssigt med et besøg. Drøftelserne vil blive videreført for at få mere vished om, hvorvidt betingelserne for et besøg eventuelt kan opfyldes.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2768/99

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Vedligeholdelse af de europæiske indre vandveje

Det europæiske net af indre vandveje yder, idet det anvendes intensivt af kanal- og flodskibsfarten, et vigtigt og miljøvenligt bidrag til løsning af mobilitetsproblematikken. Der er stadig mulighed for at lægge en del af vejgodstransporten over på kanal- og flodskibsfarten.

Transporten ad indre vandveje kæmper imidlertid med det handicap, at en væsentlig del af det europæiske net af indre vandveje og navnlig de mindre vandveje ikke vedligeholdes og opmudres ordentligt, hvorfor de langsomt tilmudrer.

For at sikre et finmasket net af vandveje, som dækker så stort et område som muligt, bør myndighederne sørge for, at disse vandveje mindst giver adgang til skibe, som stikker 2,5 m.

Kommissionen bedes oplyse, om den vil være rede til at tage initiativ til, at der ydes støtte til, at en stor del af Europas (mindre) kanaler holdes åbne med en minimumsdybde på 2,5 m?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. marts 2000)

Kommissionen er overbevist om, at kanal-og flodsejlads i høj grad kan bidrage til at løse mobilitetsproblemerne ved, når det er passende, at fjerne godstransporten fra de overbelastede veje og jernbanestrækninger. Den anser kanal-og flodsejlads for at være en omkostningseffektiv, sikker og miljøvenlig transportmåde, hvor der er overskydende infrastruktur- og fragtkapacitet.

På fællesskabsplan er kanal- og flodsejlads omfattet af det transeuropæiske transportnet (TEN-T). I denne forbindelse vedtog Europa-Parlamentet og Rådet i 1996 Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet(1). I disse retningslinjer beskrives det transeuropæiske net af indre vandveje, men også hvor de betydeligste flaskehalse og huller findes i nettet. For at sikre, at nettet bliver sammenhængende og færdiggjort, er der i de senere år blevet ydet støtte over TEN-T-budgettet til et stort antal projekter af fælles interesse.

Fællesskabet yder dog kun støtte til projekter, der omfatter indre vandveje, som udgør en del af det transeuropæiske net for indre vandveje, som kun omfatter hovedruterne inden for det europæiske transportsystem. Der er ikke tale om et finmasket vandvejsnet. Endvidere yder Fællesskabet kun støtte til anlæggelse eller modernisering af infrastrukturer, men ikke til vedligeholdelse af den eksisterende infrastruktur. I overensstemmelse med nærhedsprincippet er det vedkommende medlemsstat, der generelt har ansvaret for at udbygge, forbedre og vedligeholde deres vandvejsnet.

(1) EFT L 228 af 9.9.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2412/99

af Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: EFRU, Murcia-regionen

Kommissionen vedtog gennem afgørelse C(94)2586/3 et operativt program til bekæmpelse af de specifikke problemer i Mucia-regionen med det formål at øge regionens konkurrenceevne ved at skabe udviklingsområde og således åbne mulighed for modernisering og diversifikation inden for den økonomiske struktur og fremme af investeringerne på en måde, der samtidig sikrer beskyttelse af miljøet.

Kan Kommissionen give detaljerede oplysninger om:

1. relationerne mellem støtten og foranstaltningerne på området for uddannelse og faglig uddannelse til dato inden for rammerne af denne afgørelse?

2. navnene på støttemodtagerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(21. januar 2000)

I forbindelse med det operationelle program for Murcia-regionen for programmeringsperioden 1994-99(1) er der under Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) bevilliget en støtte på i alt 542,74 mio..

I forbindelse med delprogram 7 (vedrørende udvikling af de menneskelige ressourcer) er der planlagt investeringer på 32,31 mio. til bygning og forbedring af uddannelsesinstitutioner.

Projektstøtten er fordelt på følgende måde:

>TABELPOSITION>

Der vil blive sendt en detaljeret liste over modtagerne af denne støtte til det ærede parlamentsmedlem og til Parlamentets generalsekretariat.

(1) Beslutning K(94) 2586/3.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2538/99

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(4. januar 2000)

Om: Overskridelse af mælkekvoten for den autonome region Azorerne

Mælkesektoren er af stor strategisk betydning for den autonome region Azorerne. Den pågældende sektor tegner sig for ca. 80 % af regionens bruttoprodukt for landbruget, 25 % af mælkeleverancerne og mere end 13 % af de i alt 5.000 producenter på nationalt plan. Sektoren er ligeledes af stor betydning for udviklingen af økonomiske aktiviteter til fremme af beskæftigelsen i en region, der lider under bivirkningerne af den afsides beliggenhed, og som har status som randområde, selv om området tegner sig for knap 0,03 % af Europas mælkeproduktion.

Sektoren har derfor været mål for en række investeringer, der har ført til en forøgelse af den årlige mælkeproduktion, som er den eneste måde, hvorpå producenterne kan garanteres en minimumsindtægt på baggrund af den relative nedgang i produktionspriserne i de seneste ti år. I indeværende produktionsår tyder alt på, at den interne kvote for Azorerne allerede er overskredet, og at man derfor må forvente, at det samme vil ske med den nationale kvote, hvilket ikke bør skade producenterne, der for størstedelens vedkommende er små familieforetagender.

Vil Kommissionen med henvisning til Amsterdam-traktaten og erklæringen om øområder oplyse, hvilke foranstaltninger der kan iværksættes på fællesskabsplan for at sikre, at ovennævnte producenter ikke lider skade?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(4. februar 2000)

Kommissionen er klar over, hvor vigtig mælkeproduktionen er for Azorerne. Portugals nationale kvote blev fastsat i 1991 under hensyntagen hertil, hvilket, som det ærede medlem fremfører, har gjort det muligt hvert år indtil nu at øge mælkeproduktionen på Azorerne. Kommissionen mener, at Rådet således allerede har taget højde for den store strategiske betydning af mælkesektoren for regionen Azorerne; den har derfor ingen planer om at fremlægge et nyt forslag til fordel for Azorerne, idet Rådet netop i maj 1999 gennem sin forordning (EF) nr. 1256/1999 af 17. maj 1999 om ændring af forordning (EØF) nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter(1) traf beslutning om at fortsætte ordningen om mælkekvoter og fastsættelse af medlemsstaternes kvoter indtil 2008. For øvrigt bør det påpeges, at denne beslutning inden for rammerne af Agenda 2000 er et resultat af langvarige drøftelser og en meget nøje afvejning i Rådet mellem medlemsstaternes berettigede krav, faldet i de institutionelle priser og deres ikrafttrædelse i 2005. Hvis prognoserne om overskridelse af den nationale kvote viser sig at slå til, er det altså op til Portugal at gennemføre fællesskabslovgivningens udligningsbestemmelser for at sikre de producenter, som er berørte af en overskridelse af kvoten, en rimelig ordning.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2657/99

af António Campos (PSE) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Den fælles landbrugspolitik

Kornprodukterne udgør 12 % af EU's landbrugsproduktion og tegner sig for 48 % af EUGFL, Garantisektionens udgifter.

Kan Kommissionen oplyse følgende:

1. Hvad beløber EU's støtte pr. kg hvede sig til, når samtlige udgifter medregnes, herunder støtte til eksport, braklægning og andre udgifter, som skyldes EU's politik på kornproduktionsområdet?

2. Hvad var den gennemsnitlige pris pr. kg hvede på verdensmarkedet i 1999?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(10. februar 2000)

På grundlag af det forventede bevillingsbehov for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for landbruget (EUGFL), Garantisektionen, for 2000-budgettet udgør udgifterne til hvede (hård og blød) 6 595 mio. EUR for en produktion på 95,5 mio. t, hvilket svarer til 69 EUR pr. t produceret hvede.

Til orientering skal det siges, at der i disse udgifter er medregnet direkte hektarstøtte, eksport- og produktionsrestitution for hvedestivelse og den særlige, gradvis faldende støtte for produktionen i Portugal.

Sammenlignet med landbrugerens bruttoindtjening, baseret på interventionsprisen (119,19 EUR/t) forhøjet med den direkte støtte (54,34 EUR), tegner disse udgifter sig for ca. 40 %, hvilket svarer nogenlunde til gennemsnittet for alle markafgrøder.

Verdensmarkedsprisen for hvede svingede i 1999 mellem 105 USD/t og 90 USD/t for blød hvede af en kvalitet, der er sammenlignelig med kvaliteten i EU, og mellem 160 USD/t og 185 USD/t for hård hvede.