SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2314/99

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Autoforsikring i udlandet

I en række EU-medlemsstater, inklusive Nederlandene, begrænser autoforsikringen muligheden for at bo i udlandet i en periode på over tre måneder i nogle tilfælde er grænsen endog otte uger. Årsagen er, at en forsikret bil fra disse lande kun må befinde sig i udlandet i en begrænset sammenhængende periode. Dette forhold kan udgøre en hindring for opholdsretten i andre lande. Dette så meget desto mere som det almindeligvis ikke er muligt at tegne en forsikring i det land, i hvilket man opholder sig midlertidigt, da bilen ikke bærer nummerplader fra dette.

1. Er Kommissionen bekendt med dette forhold?

2. Mener Kommissionen i bekræftende fald ikke, at sådanne foranstaltninger hindrer den frie bevægelighed for arbejdstagere og den frie bevægelighed for personer?

3. I hvilke lande er dette forhold gældende, hhv. ikke gældende?

4. Hvad har Kommissionen til hensigt at gøre ved denne situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(13. januar 2000)

Kommissionen er orienteret om den praksis, som det ærede medlem omtaler, men den har ikke nøjagtige oplysninger om de forsikringsselskaber, der er involveret i de forskellige medlemsstater.

Ifølge artikel 2 i Rådets tredje direktiv om motorkøretøjsforsikring, 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer(1): dækker alle lovpligtige ansvarsforsikringer for motorkøretøjer hele Fællesskabets område på grundlag af én enkelt præmie. Forsikringsselskaber er derfor ikke berettiget til at udelukke noget område af Fællesskabet fra deres dækning. I henhold til princippet om aftalefrihed, som er fastsat i national lovgivning, har en række forsikringsselskaber imidlertid fastsat i deres policer, at aftalen udløber, efter at forsikringstager har opholdt sig i en anden medlemsstat i en given periode. Ifølge deres opfattelse kan en ændring i forsikringstagers opholdssted nødvendiggøre, at den dermed forbundne risiko ændres. Det står klart, at forsikringsselskabet i sådanne tilfælde bør betale forsikringstagerne den overskydende præmie, der skyldes, at aftalen bortfalder før udløbstidspunktet.

Det forekommer rimeligt at opsige forsikringsaftalen, når forsikringstager skifter bopæl til en anden medlemsstat, idet køretøjet skal registreres i den medlemsstat, hvor forsikringstager har sin nye bopæl, og da risikoen må forventes at forekomme i indregistreringslandet i henhold til forsikringsdirektiverne. I dette tilfælde burde forsikringsdækningen ikke give anledning til særlige problemer. Forsikringen kan tegnes hos det samme forsikringsselskab eller et andet, som har tilladelse til at drive virksomhed fra hjemlandet i henhold til den frie udveksling af tjenesteydelser eller hos et selskab, der udøver sin virksomhed i den medlemsstat, hvor forsikringstager har sin nye bopæl.

Den del af skattelovgivningen, der indeholder forpligtelsen til at registrere motorkøretøjer i forsikringstagerens bopælsland, fastsætter snævre tidsfrister for registrering for at sikre, at køretøjsafgifterne bliver betalt. Det er ønskeligt, at forsikringsaftalerne tager hensyn til sådanne tidsfrister. Imidlertid er det ikke rimeligt at forvente, at forsikringspolicerne bliver en varig garanti, der gør det muligt for forsikringstagerne at udskyde registreringen af deres køretøjer på ubestemt tid ud over de fastsatte frister.

Der foreligger en anden situation, når forsikringstager ikke decideret har skiftet bopæl til en anden medlemsstat, men kun er midlertidigt i udlandet af faglige eller private grunde. I så fald kan opsigelsen af en forsikringsaftale i utide være en belastning for forsikringstageren, som kan have svært ved at tegne en ny forsikring for sit midlertidige ophold i udlandet. Forsikringspolicerne bør ikke fratage europæiske statsborgere deres dækning i sådanne situationer.

Kommissionen, som står over for at nedsætte en arbejdsgruppe til modernisering af direktiverne om motorkøretøjsforsikring i samarbejde med medlemsstaterne, vil se på den situation, som det ærede medlem har omtalt, og vil overveje, om der skal tages yderligere skridt.

(1) EFT L 129 af 19.5.1990.