ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0234/01

af Bart Staes (Verts/ALE) til Rådet

(8. februar 2001)

Om: Illegale belgiske visa og pas

Som et led i den tredje søjle i Den Europæiske Union (retlige og indre anliggender) bør der lægges den fornødne vægt på bedragerier med belgiske visa og pas. Først og fremmest fordi en midlertidig eller permanent opholdstilladelse i den belgiske føderation samtidig giver adgang til alle Schengen-landene. Sådanne opholdstilladelser er guld værd for kriminelle, og de udsætter i høj grad migrationssektoren for korruption.

I de seneste år var der tale om handel med diplomatiske pas i det belgiske udenrigsministerium og bedrageri i stor stil med visa i den belgiske ambassade i Sofia. I slutningen af 1997 indrømmede en embedsmand i udenrigsministeriet, at han havde solgt omkring 300 særlige pas til russere. Samme embedsmand var også ansvarlig for udstedelsen af i tusindvis af særlige pas til tjenestepersonale i ambassaden, især unge filippinske kvinder, som ofte udnyttedes, og som ofte blev ført ud i prostitution.

I 1996 indgav førstesekretæren ved den belgiske ambassade i Sofia en civilklage mod ambassadøren og hans medarbejdere for illegale aktiviteter. Hun havde konstateret, at der uden besvær blev udstedt visa og pas mod betaling. Ambassaden skulle endog have indført et system med forfalskede invitationer fra belgiske virksomheder. I april 2000 rejste to forvaltningsembedsmænd til Sofia og konstaterede, at der rent faktisk i årevis var blevet udstedt illegale visa på den belgiske ambassade.

Har Rådet kendskab til bedragerierne med belgiske visa og pas?

I bekræftende fald hvilke foranstaltninger har Rådet truffet, således at den belgiske føderation finder frem til en løsning på dette problem?

I benægtende fald vil Rådet informere sig yderligere om bedragerier med belgiske visa og pas i betragtning af den betydning, som dette har for den tredje søjle i Den Europæiske Union (retlige og indre anliggender) og for Schengen-landenes politik?

Samlet svar på skriftlige forespørgsler E-0234/01 og E-0235/01

(14. maj 2001)

Rådet lægger stor vægt på bekæmpelse af dokumentsvig. Derfor har eksperter igennem lang tid mødtes i Rådets arbejdsgrupper for at udveksle oplysninger og erfaringer og behandle initiativer og forslag i den forbindelse.

Det problem, det ærede parlamentsmedlem har rejst, vedrører imidlertid et spørgsmål, der skal løses af de kompetente belgiske myndigheder.

Rådet har ikke for vane at rette forespørgsler til medlemsstaterne vedrørende spørgsmål, der hører under deres interne kompetence.

I det omfang en medlemsstats handlinger eller undladelser hindrer fællesskabsbestemmelserne vedrørende visa i at fungere tilfredsstillende, påhviler det Kommissionen at sætte medlemsstaten i stand til at fremkomme med bemærkninger til denne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0550/01

af Dirk Sterckx (ELDR) til Kommissionen

(19. februar 2001)

Om: Beslaglæggelse af belgiske skinker i Portugal under dioxinkrisen

I 1999 beslaglagde de portugisiske myndigheder et antal skinkeleverancer, der kom fra en flamsk virksomhed, og som hidrørte fra perioden med mistanke om dioxinforurening. Lignende produkter fra samme periode blev testet og analyseret for dioxinforurening. I modsætning til andre lande har de portugisiske myndigheder aldrig anerkendt prøveudtagningsmetoderne. I mellemtiden er produkterne blevet erklæret uegnet til konsum, og derfor må de egentlig destrueres. Den pågældende virksomhed kan ikke komme i betragtning til at modtage den destrueringsstøtte, som ellers var indført i Belgien for produkter fra perioden, fordi fristen for ansøgning om støtte er udløbet.

Har Kommissionen kendskab til de portugisiske myndigheders holdning til de belgiske prøveudtagnings- og analysemetoder? Er det en acceptabel konsekvens af de portugisiske myndigheders holdning, at produkterne i mellemtiden er blevet erklæret uegnet til konsum, og at den pågældende virksomhed ikke længere kan destruere dem og nyde godt af den i Belgien indførte støtte for denne periode? Hvor mange klager har Kommissionen hidtil modtaget over de foranstaltninger, som de andre medlemsstater har iværksat navnlig mod belgiske produkter som følge af dioxinkrisen?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(29. marts 2001)

Kommissionen er flere gange blevet gjort opmærksom på det vedvarende problem med partier af fødevarer fra Belgien, som er blevet beslaglagt i Portugal i forbindelse med dioxin-krisen. Problemet er for øvrigt blevet indbragt af de berørte medlemsstater for Den Stående Veterinærkomité den 4. april 2000. Som det fremgår af referatet af mødet i Den Stående Veterinærkomité, som er offentliggjort på Internettet(1), har det ikke været muligt for Kommissionen at finde en løsning på dette spørgsmål, og den har pålagt de to parter at finde en kompromisløsning. Selvom der er tale om en sag, som er affødt af gennemførelsen af de fællesskabsforanstaltninger, der blev indført under dioxin-krisen, drejer det sig i dette tilfælde om en handelsmæssig uoverensstemmelse mellem to private virksomheder. Begge medlemsstater har forsvaret deres nationale virksomheder og stillet forslag med forskellig fortolkning af den prøveudtagning, der er nødvendig for at løse tvisten.

Der er til dags dato indgivet 166 klager til Kommissionen vedrørende medlemsstaternes foranstaltninger i forbindelse med belgiske produkter og dioxin-krisen.

(1) http://europa.eu.int/comm/food/fs/rc/svc/index_en.html.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0022/01

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(17. januar 2001)

Om: Fiskemarkeder

Kommissionen fører en meget begrænset intellektuel debat om markedsreformen, samtidig med at den endvidere undgår at uddybe de aspekter, der i øjeblikket er af vidtrækkende betydning for forbrugeren,

som f.eks.:

- standardisering og klassificering af alle råvarer og afledte produkter,

- indførelse af en fælles etikettering i hele Fællesskabet,

- manglen på ensartet sundheds- og kvalitetskontrol.

Kan Kommissionen under hensyntagen til ovennævnte spørgsmål oplyse, hvornår den har til hensigt endeligt at fastlægge den fælles markedsordning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(27. februar 2001)

En større fornyelse ved reformen af den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter(1) er det nye krav om etikettering i detailsalgsleddet, som vil forbedre produkternes sporbarhed og dermed formindske bedrageriet omkring det solgte produkts oprindelse og art. Kommissionen tillægger denne bestemmelse og dens gennemførelse stor betydning.

Den relevante artikel i den fælles markedsordning (artikel 4) træder i kraft den 1. januar 2002, og Kommissionen vil derfor drøfte gennemførelsesforordningen med medlemsstaterne i Forvaltningskomitéen for Fiskerivarer i løbet af 2001. Den vil også høre industrien i Rådgivningskomitéen for Fiskerivarer. De fleste af de andre kommissionsforordninger om gennemførelse af den fælles markedsordning er nu vedtaget.

Som svar på det ærede medlems særlige bemærkninger om sundhedskontrol af fiskerivarer kan det siges, at en sådan allerede foretages efter Rådets direktiv 91/493/EØF om sundhedsmæssige betingelser for produktion og afsætning af fiskerivarer(2). Dette direktiv er baseret på den tidligere artikel 43 (nuværende artikel 37) i EF-traktaten og tager sigte på at indføre en fælles ordning for tackling af sundhedsproblemer i forbindelse med fiskerivarer for at give en høj forbrugerbeskyttelse. Direktivet pålægger fiskerisektoren at sikre, at fiskerivarerne opfylder særlige sundhedskrav, og medlemsstaterne at sikre, at producenterne og forarbejdningsvirksomhederne opfylder disse krav. Medlemsstaternes efterlevelse af disse krav kontrolleres af Kommissionen.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 af 17. december 1999 EFT L 17 af 21.1.2000.

(2) EFT L 268 af 24.9.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0753/01

af Giovanni Procacci (ELDR) til Kommissionen

(7. marts 2001)

Om: Forvaltning af udbud i sektoren for autoværn i Italien

De gældende bestemmelser i Italien vedrørende godkendelse af autoværn, især dekret nr. 223 af 18. februar fra ministeriet for offentlige arbejder, som ændret af dekret af 15. oktober 1996, af 3. juni 1998 og af 11. juni 1999, følger tilsyneladende endnu ikke de europæiske normer, som vedtoges af Det Europæiske Standardiseringsorgan (CEN) i april 1998, og som skulle være indført af den italienske stat inden oktober 1998.

Artikel 4 i dette ministerielle dekret blev foregrebet (med ca. seks måneder) af cirkulære A.N.A.S., som gjorde det muligt for de ordregivende myndigheder at kræve, at tilbudsgiverne forelægger et bevis på en crash test, udført af en af de eneste to institutioner, som er bemyndiget til at foretage en sådan test. I modsat fald risikerer de at blive udelukket. Små og mellemstore virksomheder, som er kvalificerede og godkendte, kan følgelig ikke deltage frit i udbuddene, fordi de på forhånd skal fremlægge et crash test-bevis, som de fra gang til gang er tvunget til at erhverve med ikke ubetydelige omkostninger fra de få selskaber, som kan udstede disse crash-test beviser. Disse selskaber kan i øvrigt efter forgodtbefindende og på grundlag af udbuddets omfang bestemme at levere eller ikke at levere denne crash test, hvorved de på denne måde udvælger, hvem der skal deltage, og hvem der ikke skal deltage i udbuddene.

Kommissionen bedes følgelig oplyse:

1. Kan den undersøge, om det omtalte ministerielle dekret er i overensstemmelse med de europæiske bestemmelser?

2. Kan den undersøge, om der findes betingelser, som muliggøre korrekt og fri konkurrence i forvaltningen af udbud inden for autoværnsektoren i Italien, hvorved der således undgås monopolsituationer, som kunne medføre, at mange små og mellemstore virksomheder inden for sektoren går fallit og forsvinder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(2. april 2001)

Kommissionen har kendskab til den problematik, det ærede parlamentsmedlem henviser til. Ved skrivelse af den 6. december 2000 anmodede den de italienske myndigheder om oplysninger for at få indsigt i forhold, som gør det muligt for den at vurdere, hvorvidt den italienske lovgivning vedrørende godkendelse af autoværn er i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til fællesskabsretten.

Dette spørgsmål blev endvidere drøftet på et møde med de italienske myndigheder i Rom den 19. december 2000. Ved denne lejlighed forsikrede de italienske myndigheder Kommissionen om, at de i fuldt omfang vil medvirke for at fremskaffe de ønskede oplysninger i denne sag.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0354/01

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(6. februar 2001)

Om: Forhandlinger om fiskeriaftalen med Marokko

Ifølge førstehåndsoplysninger fra de mest højtstående marokkanske myndigheder blev forhandlingsrunden indledt sidste torsdag mellem Kommissionen og repræsentanterne for den marokkanske regering med henblik på indgåelse af en ny fiskeriaftale afbrudt i fredags, uden at der var fastsat en dato for genoptagelse, da Kommissionens generaldirektør for fiskeri, Smidt, oplyste, at han agtede at rejse tilbage til Bruxelles for at tilbringe weekenden dér.

Denne opførsel viser ikke alene kommissær Franz Fischler, som er en stor tilhænger af aftalen, men også Kommissionens formand, Romano Prodi, der har givet de marokkanske myndigheder sit ord på, at Kommissionen ville gå helhjertet ind i forhandlingerne, at hr. Smidt ikke er den mest velegnede til at fortsætte den kommende forhandlingsrunde.

Er Franz Fischler orienteret om dette forhold og har han modtaget nogen form for protest fra den spanske regering på grundlag heraf?

Agter Kommissionen at foretage ændringer i gruppen af forhandlere for efter fjorten måneders tvungen pause at kunne nå frem til en aftale?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(28. februar 2001)

Kommissionen aftalte med de marokkanske myndigheder at afholde et etdagsmøde den 25. januar 2001 for at fortsætte forhandlingerne om en fremtidig fiskeriaftale. Det tidligere møde sluttede den 9. januar 2001.

På mødet den 25. januar 2001 blev der gjort nogen fremskridt, og den marokkanske part fremlagde nye forslag, som Kommissionen vil undersøge nøje. Begge parter aftalte derfor at afholde et teknisk møde den følgende uge. Dette forklarer, hvorfor Kommissionens tjenestemænd vendte tilbage til Bruxelles.

Drøftelserne er stadig åbne, og begge delegationer fortsætter deres bestræbelser på at formindske afstanden mellem deres respektive synspunkter om hovedpunkterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0010/01

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(17. januar 2001)

Om: Lystfiskeri i havet

Lystfiskere, som fisker i havet, har i Det Forenede Kongerige i de seneste 10 år haft stadig ringere fangster.

Har Kommissionen eventuelt planer om at gennemføre foranstaltninger med henblik på at give disse fiskere større anerkendelse, i særdeleshed i erkendelse af den beskæftigelse, deres virksomhed medfører, og deres bidrag til økonomien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(1. marts 2001)

Generelt har bevarelsesforanstaltningerne inden for fiskeriet til formål at beskytte og bevare adgangen til de levende marine akvatiske ressourcer og at sikre, at deres udnyttelse foregår på en fornuftig og ansvarlig måde på et bæredygtigt grundlag. Der er sket et fald i flere af fiskebestandene, samtidig med at man bl.a. gennem investeringer har bestræbt sig på at bevare bestandene, forbedre miljøet, styrke konkurrenceevnen og højne værdien. Herudover er det et faktum, at flere kystområder, især områder, hvor man er afhængig af fiskeriet, er svage socio-økonomisk set, og et af hovedformålene med strukturpolitikken på fiskeriområdet er at bidrage til fremdriften i områder, der er afhængige af fiskeri og akvakultur.

Havlystfiskeri kan bidrage til samfundsøkonomien og har som sådan fået støtte fra Fællesskabets strukturfonde i form af støtte til turisme for lystfiskere, yngelanlæg med henblik på udsætning, ordninger for fiskepleje, ombygning af fiskefartøjer, forbedring af havnefaciliteter og gennemførelse af undersøgelser. Denne form for projekter vil eventuelt blive samfinansieret i fremtiden med støtte fra Fællesskabets strukturfonde.

Det skal desuden understreges, at medlemsstaterne i henhold til artikel 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92 af 20. december 1992 om en fællesskabsordning for fiskeri og akvakultur(1) har pligt til at sikre, at ikke-erhvervsmæssige aktiviteter ikke er til fare for bevarelsen og forvaltningen af de ressourcer, der er omfattet af den fælles fiskeripolitik.

(1) EFT L 389 af 31.12.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0118/01

af Mauro Nobilia (UEN) til Kommissionen

(18. januar 2001)

Om: Retten til tilbagebetaling af uretmæssigt indbetalte renter på lånekontrakter i Italien

Lov nr.108 af 7. marts 1996 har fastsat en grænse, ud over hvilken renter altid betragtes som ågerrenter. I samme lov fastsættes ligeledes beregningsmetoderne for ovennævnte grænse, som hovedsagelig består i fastlæggelsen for hvert kvartal af den faktiske samlede gennemsnitsrente beregnet på baggrund af det foregående kvartals parametre.

Kreditinstitutterne har tilsyneladende ikke anvendt denne forpligtelse i fastsættelsen af renter på lån, der er indgået efter ikrafttrædelsesdatoen for ovennævnte lov.

Den 17. november 2000 erklærede kassationsretten, at alle lån med højere renter end de i den nævnte lov fastsatte var ulovlige og dermed skulle annulleres, uafhængigt af tidspunktet for indgåelsen; dette omfattede dermed også lån, der var indgået inden ikrafttrædelsen af den pågældende lov.

Den italienske regering har senere fremsat en bekendtgørelse, hvori den fastsætter, at den gyldige rentesats er den, som blev fastsat ved undertegnelsen af lånet, hvorved muligheden for tilbagebetaling af beløb, der uretmæssigt er indbetalt inden ikrafttrædelsen af ovennævnte lov, bortfalder. Det fastsættes desuden i bekendtgørelsen, at de renter, der uretmæssigt er indbetalt efter april 1997, hvor loven til bekæmpelse af ågerrenter trådte i kraft, ikke skal tilbagebetales af bankinstitutterne.

Det fastsættes endelig i bekendtgørelsen, at alle lån med fast rente, som stadig er gældende den 2. januar 2001, og hvis renter er højere end ågerrenterne, skal genforhandles officielt til en rentesats, der beregnes ud fra gennemsnittet på de årlige statsobligationer i de sidste 25 år.

Kan Kommissionen oplyse følgende:

1. er ovennævnte korrekt?

2. i bekræftende fald, udgør regeringens holdning da ikke beskyttelsen af et kartel?

3. udgør den italienske regerings bekendtgørelse ikke en overtrædelse af fællesskabsbestemmelserne om såvel forbrugerbeskyttelse som adgang til forbrugslån?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(19. februar 2001)

I svaret på skriftlig forespørgsel fra det ærede medlem P-4157/00(1) har Kommissionen allerede oplyst om sit tiltag vedrørende italiensk lov nr. 108/96 om åger. Som led i samme tiltag anmodede den ved skrivelse af 16. januar 2001 den italienske regering om at forelægge alle oplysninger, der kan være til nytte for en vurdering i lyset af fællesskabsretten af lovdekret nr. 304 af 29. december 2000.

(1) EFT C 174 E af 19.6.2001, s. 241.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0961/01

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(19. marts 2001)

Om: Sundhedsproblemer med tredjegenerations p-pillerne

Det Nederlandske Forbrugerråd fraråder kvinder og piger at tage de såkaldte tredjegenerations p-piller. I bogen Ny Medicin hedder det, at denne lavere doserede pille giver langt større risiko for trombose end andengenerationspillen. Tredjegenerationspillen har været på Det Europæiske Lægemiddelagenturs dagsorden i London siden slutningen af februar 2001. Efter forlydende var vurderingen af denne form for p-piller ikke positiv på grund af de potentielle sundhedsproblemer, f.eks. en væsentlig højere risiko for trombose.

Det Europæiske Lægemiddelagentur afholder i april 2001 en høring med de involverede virksomheder, hvor der vil blive lagt særlig vægt på en undersøgelse gennemført af firmaet Wyeth (rapport GMR 29549 fra december 1997) udarbejdet af Axel Olson (Wyeth). Desuden vil de involverede firmaer fremlægge en anden nyere undersøgelse.

Vil Kommissionen offentliggøre Wyeth-rapporten?

Er det sandt, at Lægemiddelagenturet i maj 2001 skal afgive bindende udtalelse om godkendelsen og eventuelle ændringer af indlægssedlen til disse piller?

Finder Kommissionen ikke også, at offentlighed er et overordnet krav i denne sag, hvor millioner af kvinders og pigers liv står på spil?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(4. maj 2001)

I oktober 1995 og januar 1997 offentliggjorde Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering to erklæringer ved Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter (CPMP) om tredjegenerations p-piller, dvs. p-piller, der indeholder gestoden eller desogestrel. Disse dokumenter kan læses på Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurderings websted: http://www.emea.eu.int.

CPMP anførte, at risikoen for venetrombose var større hos brugere af tredjegenerations p-piller, end hos brugere af andengenerations p-piller, dvs. p-piller, der indeholder levonorgestrel. CPMP mente dog, at det var nødvendigt at uddybe spørgsmålet, fordi de tilgængelige oplysninger eventuelt kunne skabe forvirring eller give et skævt billede.

Med henblik på den fornyede evaluering er CPMP i gang med at undersøge de oprindelige data, de nye tilgængelige oplysninger og oplysninger om tredjegenerations p-piller fra indehaverne af markedsføringstilladelserne.

CPMP gennemfører i øjeblikket en videnskabelig analyse af alle disse oplysninger og fastsatte på sit sidste møde i februar 2001, at høringen af indehaverne af markedsføringstilladelserne skulle finde sted på et senere tidspunkt.

Efter denne høring og når den videnskabelige evaluering af alle oplysninger er afsluttet, vil Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering offentliggøre sine anbefalinger ved CPMP, som skal supplere de to ovennævnte erklæringer. De vil ligeledes blive offentliggjort på Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurderings websted.

Det skal bemærkes, at en anbefaling i sig selv ikke er uigenkaldelig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0290/01

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(9. februar 2001)

Om: Program om ligestilling af mænd og kvinder

Kommissionen bedes forelægge en liste over de organisationer, der modtager støtte til fremme af ligestilling af mænd og kvinder?

Hvilke videofilm har Association des femmes de l'Europe méridionale produceret? Hvilke EU-midler blev der stillet til rådighed til finansieringen heraf? Kan Kommissionen stille kopier til rådighed af disse videofilm for biblioteket i GD IV, således at de også er tilgængelige for medlemmerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(28. marts 2001)

Kommissionen har finansieret flere organisationer under Fællesskabets handlingsprogram på mellemlang sigt for lige muligheder for mænd og kvinder (1996-2000), der blev vedtaget ved Rådets afgørelse 95/593/EF af 22. december 1995(1) for at muliggøre udveksling af information og erfaringer om god praksis på tværnationalt plan og/eller identificere og udvikle god praksis og overførsel af information og erfaringer med henblik på at fremme integrationen af lige muligheder for mænd og kvinder.

Kommissionen vil forelægge en endelig rapport om gennemførelsen af programmet for Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget inden den 31. december 2001.

I mellemtiden vil Kommissionen sende oversigter over projekter, der har modtaget finansiering i regnskabsårene 1996-1999, og en liste over de organisationer, der har modtaget støtte i regnskabsåret 2000, direkte til det ærede medlem og Parlamentets Sekretariat.

Association des femmes de l'Europe méridionale (AFEM) har produceret en video med titlen Femmes et hommes, décidons ensemble. Le PE: une antichambre de la parité (Kvinder og mænd, lad os træffe beslutninger sammen. Europa-Parlamentet: Et forværelse til ligestilling) med det formål at give et positivt billede af kvinders og mænds roller i samfundet. Kommissionens medfinansiering af videoproduktionen beløb sig til 23 112 EUR. Ejerskab, titel og industriel og intellektuel ejendomsret med hensyn til videoen tilfalder støttemodtageren. Derfor bør alle anmodninger om kopier adresseres til AFEM, att. Yannick Ladroyes, 48, rue de Vaugirard, F-75006 Paris (telefax: 0033(0)143 25 93 87).

(1) EFT L 335 af 30.12.1995.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0007/01

af Lord Inglewood (PPE-DE) til Rådet

(18. januar 2001)

Om: Europæisk forsvars- og sikkerhedspolitik og Nato

Vil de beslutninger, som blev truffet i Nice, vedrørende den europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik uden problemer passe ind i sammenhængen med det videre forsvars- og sikkerhedspolitiske samarbejde, der allerede findes inden for rammerne af Nato?

Svar

(14. maj 2001)

Som svar på det ærede medlems spørgsmål erindres der om, at den rapport fra formandskabet, som Det Europæiske Råd i Nice godkendte, i detaljer behandler forholdet mellem den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik og NATO, ligesom også de tidligere rapporter til Det Europæiske Råd om ESFP.

Først og fremmest er NATO stadig fundamentet for det kollektive forsvar af sine medlemmer og vil fortsat spille en vigtig rolle i krisestyring.

For det andet erindrer Rådet det ærede medlem om, at det i formandskabets situationsrapport, der findes som bilag til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Helsingfors, fastslås, at Den Europæiske Union bør være i stand til selvstændigt at træffe beslutninger, og, såfremt NATO som helhed ikke er involveret, at igangsætte og derefter gennemføre EU-ledede militæroperationer som reaktion på internationale kriser til støtte for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP).

Udviklingen af ESFP er med til at gøre de reformerede transatlantiske forbindelser levedygtige. Denne udvikling medfører også et egentligt strategisk partnerskab mellem EU og NATO i forbindelse med krisestyring under hensyntagen til begge organisationers beslutningsfrihed.