ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1918/00

af Paulo Casaca (PSE) til Rådet

(19. juni 2000)

Om: Begrænsninger i udstedelse af visa til statsborgere fra Bulgarien og Rumænien

Kommissionen foreslog den 26. januar 2000 medlemsstaterne at fjerne Bulgarien og Rumænien fra den sorte liste over tredjelande, hvis statsborgere skal ansøge om indrejsevisum til Den Europæiske Union.

Piemontes regionsformand har i en skrivelse af 11. maj 2000 oplyst mig om, at dette forslag endnu ikke har haft praktiske konsekvenser, hvilket har haft negativ virkning på denne regions bestræbelser på at skabe samarbejdsforbindelser med disse lande.

Mener Rådet ikke, at den nuværende situation kan bringe hele processen for disse to landes tiltrædelse af Den Europæiske Union i fare?

Mener Rådet ikke, at det er nødvendigt at udmønte Kommissionens forslag vedrørende visa for statsborgere fra Bulgarien og Rumænien i praksis?

Hvilke foranstaltninger agter Rådet under alle omstændigheder at træffe for at lette bulgarske og rumænske statsborgeres bevægelighed inden for Den Europæiske Union?

Svar

(16. november 2000)

Kommissionen forelagde på grundlag af artikel 62, nr. 2, litra b), i TEF den 26. januar 2000 Rådet et forslag til forordning om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav. Rumænien og Bulgarien hører til de lande, hvis statsborgere ifølge Kommissionens forslag skal være fritaget for visumkravet. Forslaget drøftes for øjeblikket i Rådet.

Europa-Parlamentet, der er blevet hørt ved skrivelse af 16. marts 2000, afgav udtalelse den 5. juli 2000. Kommissionen har som følge af denne udtalelse meddelt, at den vil forelægge Rådet et ændret forslag. Rådet har netop fået forelagt dette forslag.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2757/00

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. september 2000)

Om: Tysk skadeserstatning til fanger, der har udført tvangsarbejde i koncentrationslejre

I april 1996 modtog Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender et andragende (987/97) fra 17 græske kvinder, der udførte tvangsarbejde i koncentrationslejre under den tyske besættelse.

I juli 2000 undertegnede den tyske regering en aftale, hvormed den forpligtede sig til at yde skadeserstatning fra en særlig fond til 1,5 millioner ældre mennesker, som udførte tvangsarbejde under Anden Verdenskrig. Vil Kommissionen på den baggrund oplyse følgende:

a) Er de græske kvinder, der indgav ovennævnte andragende, og andre personer i en lignende situation berettiget til skadeserstatning i henhold til den pågældende aftale?

b) Hvilke midler råder Kommissionen i benægtende fald over til at sikre dem samme behandling som dem, der får stadeserstatning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(20. oktober 2000)

Kommissionen har ingen mulighed for at udtale sig om, hvorvidt betingelserne i den aftale, det ærede medlem omtaler, giver de græske kvinder, der undertegnede andragende nr. 987/97, eller andre, der måtte befinde sig i en lignende situation, ret til skadeserstatning. Det spørgsmål angår kun den tyske regering.

Andragende nr. 987/97 blev drøftet i Europa-Parlamentets udvalg for andragender den 1. december 1998, og da Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971(1) ikke gælder for ordninger til fordel for krigsofre, besluttede udvalget at henvende sig til udvalget for andragender i den tyske Bundestag for at forsøge at forbedre disse ofres situation.

(1) Sidste konsoliderede udgave: Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 om ændring og ajourføring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og af forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 EFT L 28 af 30.1.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2875/00

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(14. september 2000)

Om: Nedsættelse af landingsafgifter for spanske luftfartsselskaber og decentraliseringen af den internationale luftfart

Mener Kommissionen, at det kongelige dekret om fastsættelse af særlige nedsættelser af landingsafgifter for spanske luftfartsselskaber ud over at være konkurrenceforvridende også vanskeliggør eller hindrer, at luftfartsselskaber fra andre EU-lande kan operere i de fjernereliggende spanske lufthavne, der er nødvendige for de direkte forbindelser med hele Den Europæiske Unions område, hvad luftfartsselskabet Iberia på nuværende tidspunkt modsætter sig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(27. oktober 2000)

Den 26. juli 2000 vedtog Kommissionen beslutning 2000/521/EF(1) i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 3 (tidl. artikel 90). I den beslutning erklærede den, at Spaniens ordning med diskriminerende landingsafgifter som følge af kongeligt dekret 1064/91 og 1268/94 og som følge af lov 41/94 udgjorde en foranstaltning, der er i strid med artikel 86, stk. 1, sammenholdt med artikel 82 (tidl. artikel 86) i EF-traktaten, og i strid med EØS-aftalen.

I ovennævnte beslutning erklærede Kommissionen, at den ordning med rabatter og forskellige landingsafgifter, alt efter flyets afgangsland, som ovennævnte lovgivning giver mulighed for, indebærer forskelsbehandling til fordel for de nationale luftfartsselskaber. For alle flytyper indebærer ordningen højere afgifter for internationale EF-flyvninger end for indenrigsflyvninger. Desuden åbner den mulighed for rabatter, der øges med antallet af månedlige landinger, så de fra 9 % kan nå op til 35 %. Denne ordning er reelt til fordel for de nationale luftfartsselskaber, eftersom de alene drager fordel af de største rabatter.

Følgelig kræves det i beslutningen, at Spanien bringer overtrædelsen til ophør, og at landet senest to måneder efter meddelelsen af beslutningen underretter Kommissionen om de foranstaltninger, det har truffet med henblik herpå.

Hvorvidt den bestående ordning vedrørende landingsafgifter i Spanien gør det vanskeligt eller umuligt for luftfartsselskaber fra andre medlemsstater at benytte fjernereliggende lufthavne i Spanien, er et vanskeligt spørgsmål. Indtil dato er der ikke noget luftfartsselskab, der har rejst dette spørgsmål over for Kommissionen.

(1) EFT L 208 af 18.8.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2601/00

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(1. august 2000)

Om: Sammenstyrtning af havnen i Herakleion på Kreta

Den 9. juli 2000 styrtede den vestlige del af mole nr. 2 i havnen i Herakleion (Kreta) sammen. Dette projekt har modtaget støtte fra den anden fællesskabsstøtteramme.

1. Er dette projekt blevet kontrolleret af det særlige råd for kvalitetskontrol (ESPEL), og er der under kontrollen blevet konstateret mangler i projektet?

2. Hvad er årsagerne til sammenbruddet i en del af havnen, og hvem er ansvarlig for sammenbruddet i ovennævnte del?

3. Er der i havnen risiko for, at passagerbåde og bilfærger går på grund?

4. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe, efter at dette projekt er brudt sammen, med henblik på at iværksætte sanktioner og genopbygge havnen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(5. oktober 2000)

Kommissionen har ikke medfinansieret anlæggelsen af den vestlige del af mole nr. 2 i havnen i Heraklion. Ifølge de oplysninger, Kommissionen råder over, er dette arbejde finansieret med havnens egne midler.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2255/00

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Rådet

(11. juli 2000)

Om: En indsats til støtte for euroen

Efter ØKOFIN-mødet den 8. maj 2000 udtalte den franske finansminister Laurent Fabius, at der kunne gøres en konkret indsats til støtte for euroen.

Det forlød, at finansministrene var enige om, at der findes et anvendeligt interventionsvirkemiddel, hvormed de henviste til reserverne i Det Europæiske System af Centralbanker.

Kan Rådet anføre, hvilke virkemidler der kunne tages i brug til støtte for euroen, under hvilke omstændigheder dette kunne ske, samt hvem der ville være ansvarlig for en sådan afgørelse?

Svar

(30. november 2000)

Hvordan euroen udvikler sig på længere sigt afhænger først og fremmest af udviklingen i de grundlæggende parametre for økonomien i euro-området. Ved at indvirke på dette grundlag kan medlemsstaterne varigt påvirke den europæiske valutas kurs. Medlemsstaterne og Fællesskabet har derfor forpligtet sig til at træffe konkrete foranstaltninger, der kan styrke den nuværende økonomiske politiks troværdighed med henblik på at orientere økonomien hen imod en holdbar, større og ikke-inflationistisk vækst og beskæftigelse. Der gives i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for år 2000, som Rådet for nylig har vedtaget, konkrete, specifikke henstillinger for hvert land. Mere generelt opfordres de medlemsstater, der deltager i euroen, til fortsat at fremskynde den igangværende budgetkonsolidering og til at gennemføre de nødvendige strukturreformer. I den forbindelse opfordres medlemsstaterne til at opnå budgetstillinger tæt på balance eller i overskud tidligere end planlagt i stabilitets- og konvergensprogrammerne, og som generel regel i 2001. For at sikre effektiviteten af denne politik skal eurogruppen fortsætte og eventuelt styrke det stadige tilsyn med udviklingen og budgetpolitikkerne i de medlemsstater, der deltager i euroen.

Det er klart, at de direkte interventioner på valutamarkedet fortsat er et instrument, der kan anvendes til at påvirke euro-kursen, og som ECB vil kunne benytte sig af. Hvis der opstår behov for interventioner, tages de valutareserver, der er overført til ECB, i anvendelse. ECB's aktiver udgøres hovedsagelig af sådanne reserver (jf. ECB's årsberetning for 1999).

På samlingen den 8. maj 2000 vedtog Rådet en forordning, forordning (EF) nr. 1010/2000, for at give ECB mulighed for om nødvendigt at indkalde yderligere valutareserveaktiver fra de nationale centralbanker ud over den i statuttens artikel 30.1 fastlagte grænse, svarende til et beløb på yderligere 50 mia. EUR.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1434/00

af Malcolm Harbour (PPE-DE) til Kommissionen

(5. maj 2000)

Om: Fluortilsætning i vand

I Den Europæiske Union træffer de enkelte medlemsstater deres egne foranstaltninger imod kunstig fluortilsætning i vand. Efter hvad der er oplyst, er Finland, Tyskland, Nederlandene, Frankrig og Italien alle ophørt med fluortilsætning i vand eller har nægtet at gennemføre en sådan som følge af videnskabelige uoverensstemmelser og sundhedsmæssige bekymringer.

Hvilke eventuelle foranstaltninger har Kommissionen truffet for at undersøge virkningerne af kunstig fluortilsætning i vand på menneskers sundhed? Hvilken holdning indtager Kommissionen med hensyn til de bekymringer, som andre medlemsstater har tilkendegivet, vedrørende de skadelige virkninger af fluortilsætning i vand? Agter Kommissionen at indføre nogen forskrifter vedrørende fluortilsætning i vand?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(19. juni 2000)

I Fællesskabet reguleres drikkevandskvaliteten ved Rådets direktiv 80/778/EØF af 15. juli 1980 om kvaliteten af drikkevand(1), som pr. 25. december 2003 erstattes med Rådets nyligt vedtagne nye drikkevandsdirektiv 98/83/EF af 3. november 1998(2). I begge direktiver er der fastsat en grænse for den tilladte maksimale koncentration af fluor i drikkevand, uanset hvor det kommer fra, dvs. naturligt til stede eller kunstigt tilsat. Spørgsmålet om tilsætning af fluor i vandforsyningen er medlemsstaternes ansvarsområde, og det vedrører ikke Kommissionen, så længe den maksimale grænse, der er fastsat i direktivet overholdes. Hvilken politik medlemsstaterne fører på dette område afhænger af en række faktorer, herunder lokale skikke og vaner, som kan være meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat. Tilsætning af fluor er uomtvisteligt et omstridt spørgsmål, på grund af de positive eller negative virkninger, som fluor kan have, afhængig af stoffets koncentration i drikkevandet.

Den grænse, der er fastsat i drikkevandsdirektivet er på 1,5 milligram pr. liter (mg/l), hvilket i henhold til Verdenssundhedsorganisationen (WHO), som det kom til udtryk i dens retningslinjer for drikkevandskvalitet, er en rimelig ligevægt mellem fluors positive og negative virkninger. Positive virkninger starter ved omkring 0,5 mg/l og op til 2 mg/l. Jo højere koncentrationen overstiger 2 mg/l jo større fare bliver der for negative virkninger som dental fluorose eller endog knogle-fluorose ved meget høje koncentrationer.

Kommissionen overvejer ikke for øjeblikket nogen revision af bestemmelserne, da det nye drikkevandsdirektiv endnu ikke er gennemført (inden den 25. december 2000). Kommissionen vil imidlertid undersøge, om der siden direktivets vedtagelse er fremkommet væsentlig dokumentation, som kan begrunde en ændring af den nuværende holdning. For at holde sig tilstrækkeligt ajourført på dette område vil Kommissionen høre sin Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø.

(1) EFT L 229 af 30.8.1980.

(2) EFT L 330 af 5.12.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0964/00

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(29. marts 2000)

Om: UICN's Middelhavskontors placering i Malaga

I sit svar på min forespørgsel E-2415/99 forsikrede Margot Wallström på vegne af Kommissionen, at Den Internationale Naturværnsunions regionale kontor befandt sig i Sevilla og ikke i Malaga, som jeg påstod.

Jeg beklager at måtte modsige Margot Wallström, men jeg kan bekræfte, at det pågældende kontor ligger i Andalusiens forskerpark i Malaga, så de oplysninger, Kommissionen ligger inde med, er fejlagtige.

Vil kommissionsmedlemmet for at forsikre sig om, at min påstand er korrekt, måske være indstillet på selv at aflægge et besøg i UICN's regionale kontor eller at sende en repræsentant, så hun kan få direkte kendskab til kontoret og bidrage til gennemførelsen af de aktiviteter, som det har planlagt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(12. maj 2000)

Det ærede medlem erklærer, at IUCN's regionale kontor ligger i Malaga. Ifølge de seneste oplysninger er det sandsynligt, at det vil blive placeret i Malaga, men så vidt Kommissionen har forstået, er der stadig forhandlinger mellem IUCN og de spanske myndigheder om placeringen af IUCN's Middelhavskontor i Spanien, hvorfor der endnu ikke foreligger en officiel kontoradresse.

Miljøkommissæren har ingen planer om at besøge nogen af IUCN's kontorer i Europa på nuværende tidspunkt. Selv om Kommissionen ikke er medlem af IUCN, har den regelmæssige kontakter med denne organisation, hvilket indbefatter besøg i dens kontorer, når dette er nødvendigt for at fremme fælles initiativer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1570/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(19. maj 2000)

Om: Hundevæddeløb (væddeløbshunde greyhounds)

Ifølge Kommissionens opfattelse ydes der eventuelt fællesskabsstøtte til andre formål til virksomheder, personer eller organisationer, som opdrætter væddeløbshunde i Fællesskabet eller deltager i hundevæddeløb (skriftlig forespørgsel E-0826/00 og E-0919/00(1)). Kommissionen har på indeværende tidspunkt ingen oplysninger om sådanne begunstigede.

Agter Kommissionen at indhente oplysninger hos virksomheder, personer eller organisationer, der eventuelt har modtaget fællesskabsstøtte til andre formål, med henblik på at fastslå, om disse deltager i opdræt af væddeløbshunde og/eller i hundevæddeløb?

I benægtende fald hvorfor afslår Kommissionen at indhente sådanne oplysninger i betragtning af de klager, der er blevet indgivet om mishandling af væddeløbshunde, der er bestemt til hundevæddeløb?

I bekræftende fald kan Kommissionen forelægge mig disse oplysninger, så snart den er i besiddelse heraf?

(1) EFT C 26 E af 26.1.2001, s. 115.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(28. juni 2000)

Kommissionen agter ikke at indhente oplysninger fra virksomheder, organisationer eller personer, til hvem der er ydet støtte til andre formål, for at fastslå, om de opdrætter væddeløbshunde (greyhounds) eller deltager i hundevæddeløb i EU. Det ville være en betydelig udgift at indhente disse oplysninger, som Kommissionen ikke har brug for. Det ærede medlem gøres opmærksom på, at modtagere af EU-støtte kan have mange andre interesser, som ikke er relevante for tildelingen af EU-støtten.

Kommissionen er enig i, at unødig dyremishandling bør undgås, men det er medlemsstaternes ansvar alene at forhindre mishandling af hunde i situationer som f.eks. sportsbegivenheder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2499/00

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(2. august 2000)

Om: Aldersdiskrimination i forbindelse med sprogundervisning

Man skal være 14 år gammel for at kunne starte med at læse på den officielle sprogskole Escuela Oficial de Idiomas i Marbella i den spanske region Andalusien, fordi som det fremgår af lokalregeringens officielle tidende den bedste alder til at påbegynde denne undervisning er 14 år.

På grund af denne opfattelse står i alt 416 personer uden mulighed for at få adgang til nogen af de kurser, som udbydes af den omtalte skole, hvis nye regler giver fortrinsret til elever på 14, 15 og 16 år.

Eftersom dette kriterium er i klar modstrid med de grundlæggende rettigheder, som forfatningerne garanterer alle borgere i medlemsstaterne, uden at der kan opstilles nogen begrænsning som f.eks. alder, mener Kommissionen da, at der er grundlag for at ændre de pågældende diskriminerende krav og sikre ligeret for alle borgere, der ønsker at lære sprog på den omtalte sprogskole, uden at de pågældendes alder skal være nogen uoverstigelig hindring?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(25. september 2000)

Fællesskabet bidrager, under anvendelse af EF-traktatens artikel 149 (tidligere artikel 126), til udviklingen af et højt uddannelsesniveau, især i forbindelse med indlæring og udbredelse af medlemsstaternes sprog. Ansvaret for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne ligger dog hos medlemsstaterne. Det hører således under medlemsstaternes kompetence at fastsætte minimumsalderen for adgang til en specialsprogskole, forudsat at elever fra andre skoler har adgang til almindelig sprogundervisning.

Kommissionens aktiviteter inden for sprogundervisning og -indlæring falder navnlig ind under Lingua-projekterne, der omhandler sprogundervisning og -indlæring, og som blev indledt i 1989. De er senere blevet integreret i Socrates- og Leonardo-programmerne vedrørende almen uddannelse og erhvervsuddannelse.

Beherskelse af tre fællesskabssprog er en af de målsætninger, der indgår i Kommissionens hvidbog fra november 1995 om almen uddannelse og erhvervsuddannelse, Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund(1).

(1) KOM(95) 590 endelig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1681/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Ophørspolitk for nederlandske svinebedrifter

De finansielle midler fra reduktionen af den nederlandske svinebestand anvendes til opkøb af svinebedrifter i Flandern. Dermed er der fare for, at den nederlandske foranstaltning skyder forbi målet på EU-plan: den samlede gødningsproduktion i Flandern og Nederlandene forbliver uændret.

Eftersom Kommissionen

a) har kendskab til de alvorlige problemer, regionen Flandern står overfor på grund af tilstedeværelsen af store mængder fosfor og kvælstof (E-2686/99), og

b) har anlagt sag mod Nederlandene ved EF-Domstolen på grund af landets gødningspolitik,

er det tvingende nødvendigt med en samlet strategi til løsning af gødningsproblemet i Flandern og Nederlandene.

1. Vil Kommissionen anmode den nederlandske regering om at tage skridt imod anvendelsen af finansielle midler fra reduktionen af den nederlandske svinebestand til opkøb af svinebedrifter i Flandern i betragtning af de alvorlige problemer, regionen Flandern står overfor på grund af tilstedeværelsen af store mængder fosfor og kvælstof (E-2686/99), og Kommissionens sag mod Nederlandene ved EF-Domstolen på grund af landets gødningspolitik? I benægtende fald hvorfor ikke?

2. Vil Kommissionen anmode den nederlandske regering om at tage skridt imod anvendelsen af finansielle midler fra reduktionen af den nederlandske svinebestand til opkøb af svinebedrifter i Flandern i betragtning af, at den nederlandske foranstaltning skyder forbi målet på EU-plan (den samlede gødningsproduktion i Flandern og Nederlandene forbliver uændret)? I benægtende fald hvorfor ikke, og mener Kommissionen så, at opkøbet af flamske svinebedrifter med finansielle midler fra den nederlandske ophørsordning stemmer overens med EU-strategien til løsning af gødningsproblemet?

Svar afgivet af Franz Fischler på Kommissionens vegne

(7. juli 2000)

Kommissionen er i øjeblikket ved at undersøge den gældende statslige ordning for (intensivt) dyreopdræt i Nederlandene.

De nederlandske myndigheder har bekræftet, at der kun kan ydes tilskud, efter at Kommissionen har godkendt ordningen. Det er ikke bevist, at de nederlandske landmænd bruger tilskuddene til nedbringelse

af deres svinebestande til at opkøbe svinebestande i Flandern. Desuden har de flamske myndigheder meddelt, at ingen landmænd, uanset deres nationalitet, i øjeblikket kan købe nye gødningsrettigheder for at øge deres produktion af gødning i Flandern.

Kommissionen har endnu ikke taget stilling til den foreslåede nederlandske ordning. Den kan derfor heller ikke endnu oplyse, om der vil blive knyttet betingelser til dens godkendelse.