ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0459/01

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(19. februar 2001)

Om: Mål 1-område Hainaut

Ifølge Kommissionen er det endnu for tidligt at sige, hvor mange vestflamske virksomheder der vil flytte deres hjemsted til Hainaut for at få eurostøtte i programmeringsperioden 2000-2006. I perioden 1994-1999 skulle halvtreds virksomheder fra Flandern været blevet fristet til at flytte til Hainaut.

Spørgsmålsstilleren ønsker at vide:

1. Hvilke virksomheder er der tale om?

2. Hvorfor har disse vestflamske virksomheder etableret sig i Hainaut i betragtning af den særlige interesse EU har i de tilfælde, hvor et firma, der flytter, har fået offentlig støtte på grund af sin nuværende eller kommende beliggenhed.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier på skriftlige forespørgsler E-0408/01 og E-0459/01

(18. maj 2001)

Inden for rammerne af et mål 1-program som det for provinsen Hainaut i Belgien kan der kun gives støtte til virksomheder, hvis der er tale om investeringer, der gennemføres i det geografiske programområde. Om en virksomhed har sit hjemsted inden for eller uden for programområdet, er irrelevant for afgørelsen af, om dens investeringer er berettigede til støtte i henhold til programmet. Derfor er Kommissionen af den opfattelse, at den undersøgelse, det ærede medlem foreslår af ændringer af hjemsteder, ikke er en hensigtsmæssig måde at måle de mulige virkninger af Hainaut mål 1-programmet på.

Programmets virkning for placeringen af produktions- eller servicevirksomheder kan kun ses af virksomhedernes beslutninger om at investere i programområdet. Imidlertid styres investeringsbeslutninger af mange faktorer. Det ville højst sandsynligt være vanskeligt, for ikke at sige umuligt, på mikroøkonomisk plan at påvise, hvilken rolle et mål 1-program kan have spillet for disse beslutninger. Endvidere ville man skulle tage hensyn til, at store områder af provinsen Vestflandern selv er berettiget til støtte i henhold til mål 2-programmet Kustgebied-Westhoek.

Under alle omstændigheder vil det være for tidligt nu at overveje, om Hainaut-programmet 2000-2006 vil føre til et skifte i investeringerne fra Vestflandern til Hainaut: dette spørgsmål kan først behandles efter, at en betydelig del af programmet er blevet gennemført.

Med hensyn til programmeringsperioden 1994-1999 vil Kommissionen anmode myndighederne i den vallonske region om en liste over virksomheder, som har hjemsted i Vestflandern og har fået støtte til investeringer inden for rammerne af Hainaut mål 1-programmet for 1994-1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1069/01

af Harlem Désir (PSE) til Kommissionen

(26. marts 2001)

Om: Overtrædelse af direktiv 91/308/EF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at træffe for at undersøge de forhold, som er fremlagt i bogen Révélations, som er udkommet på forlaget Les Arènes i marts 2001 i Frankrig, vedrørende de alvorlige overtrædelser af fællesskabslovgivningen og især af direktiv 91/308/EF(1) af juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge?

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at træffe, eftersom det fremgår, at et selskab fra et tredjeland, som er indblandet i misbrug af midler fra IMF i Rusland, Menatep, har kunnet åbne en ikke-offentliggjort konto i clearingsselskabet Clearstream i Luxembourg, samt i andre bankinstitutioner i tredjelande, f.eks. Den Columbianske Bank? Det fremgår, at beløb, der ligger langt over den grænse, der er anført i artikel 3 i direktiv 91/308/EF, er blevet overført til konti i Clearstream fra selskaber, som ikke frembyder nogen garanti, uden at det har vakt mistanke, og at der er foretaget transaktioner til offshore-bankcentre, der af OECD anses for ikke at være samarbejdsvillige.

(1) EFT L 166 af 28.6.1991, s. 77.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(2. maj 2001)

Det er op til Kommissionen at kontrollere, at medlemsstaterne gennemfører Fællesskabets direktiver korrekt, og at de nationale myndigheder anvender dem korrekt. Til gengæld er det medlemsstaternes myndigheder, der skal kontrollere, at enkeltpersoner og virksomheder anvender den nationale lovgivning, der gennemfører direktiverne, korrekt.

Luxembourg har gennemført Rådets direktiv 91/308/EF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge korrekt, og så vidt Kommissionen ved, anvender de luxembourgske myndigheder det i høj grad og korrekt. De tager bl.a. hensyn til kravene om bekæmpelse af bestikkelse og betragter denne handling som en lovovertrædelse i tilknytning til hvidvaskning af penge. Indtil OECD's konvention (Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling) til bekæmpelse af bestikkelse af udenlandske tjenestemænd i forbindelse med internationale transaktioner ratificeres, har de truffet de nødvendige foranstaltninger for, at det luxembourgske finansielle system anvender disse foranstaltninger effektivt i forbindelse med bekæmpelsen af denne type lovovertrædelse.

På den baggrund har Kommissionen på nuværende tidspunkt ikke grund til at tro, at de luxembourgske myndigheder ikke griber kraftigt ind, hvis de som i det tilfælde, det ærede medlem henviser til, finder, at det er nødvendigt at gennemføre en tilbundsgående undersøgelse. Kommissionen vil ved udøvelsen af sine beføjelser holde øje med, at EF-retten anvendes korrekt og om nødvendigt træffe de foranstaltninger, der eventuelt kan være påkrævet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0988/01

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: EASA

I slutningen af sidste år forelagde Kommissionen et forslag til forordning om oprettelse af EASA (European Aviation Safety Authority). De femten EU-medlemmer er imidlertid også medlemmer af ICAO (Den Internationale Organisation for Civil Luftfart), hvilket betyder, at teksten til konventionen om EASA ikke bør være i modstrid med de forpligtelser, som disse stater har i henhold til Chicago-konventionen.

Har Kommissionen i forbindelse med forelæggelsen af forslaget:

1. kontrolleret, om denne forordnings bestemmelser er i modstrid med Chicago-konventionens bestemmelser?

2. på forhånd truffet aftale med ICAO?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(10. maj 2001)

Formålet med det forslag til forordning(1), som det ærede medlem omtaler, er at overdrage medlemsstaternes ansvar med hensyn til luftfartssikkerhed og flytrafikkens forenelighed med miljønormerne til Fællesskabet, så der sikres et ensartet beskyttelsesniveau på det indre marked. I den sammenhæng må Fællesskabet naturligvis sørge for, at medlemsstaternes internationale forpligtelsr opfyldes, specielt dem, der følger af Chicago-konventionen (konventionen om international civil luftfart).

Kommissionens forslag indeholder to nøgleelementer.

Dels indføres via forordningens artikel 5 og 6 i Fællesskabets retsorden de standarder, som Den Internationale Organisation for Civil Luftfart (ICAO) har vedtaget på områder, hvor Fællesskabet i første omgang udøver gennemførelsesbeføjelser (certificering af luftfartsprodukter). Efterhånden som Fællesskabet som led i anvendelsen af artikel 7 udvider sine beføjelser, er det vigtigt, at det fortsat foretager denne certificering. Således vil tredjelande, der er parter i Chicago-konventionen, have vished for, at de i Fællesskabet certificerede luftfartsprodukter udviser et sikkerhedsniveau og en miljøvenlighed, der er mindst lige så stor, som hvad der er foreskrevet af ICAO.

Dels understreges det i forordningens artikel 4, stk. 2, at anvendelsen af forordningen og gennemførelsesbestemmelserne hertil ikke må gå ud over de rettigheder, tredjelande nyder under de gældende internationale konventioner, særlig Chicago-konventionen. Således har tredjelande sikkerhed for, at de certifikater og godkendelser, de har udstedt i overensstemmelse med ICAO-standarderne, accepteres i forbindelse med overflyvning og mellemlanding på EU-medlemsstaternes territorium.

På denne baggrund er Kommissionen af den opfattelse, at dens forslag er i overensstemmelse med international ret. De kontakter, den har haft med repræsentanter for ICAO vedrørende forslaget, giver ikke anledning til at tro, at der skulle være tvivl om dets forenelighed med Chicago-konventionen.

(1) Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fælles regler for civil luftfart og om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur, KOM(2000) 595 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1926/01

af Joachim Wuermeling (PPE-DE) til Kommissionen

(29. juni 2001)

Om: Medlemsstaternes gennemførelse af Rådets direktiv 93/16/EØF af 15. april 1993

I henhold til EF-traktatens artikel 211 er det Kommissionens opgave at drage omsorg for gennemførelse af EF-traktaten. I CELEX-systemet findes der kun ufuldstændige og delvis ukorrekte eller forældede oplysninger med hensyn til gennemførelse af Rådets direktiv 93/16/EØF(1) (fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser). Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger der blev truffet i medlemsstaterne med hensyn til direktivets gennemførelse og fremsende den aktuelle tekst vedrørende gennemførelse i medlemsstaterne?

(1) EFT L 165 af 7.7.1993, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(3. september 2001)

For det første fremgår det klart af erklæringen om ansvarsfraskrivelse i Celex, at de oplysninger, der gives om nationale gennemførelsesbestemmelser, ikke nødvendigvis er fuldstændige, og at det heller ikke kan garanteres, at de er i overensstemmelse med alle krav i fællesskabsretten.

For det andet er det direktiv, det ærede medlem henviser til (direktiv 93/16/EØF)(1), en konsolideret udgave af fire direktiver, der er vedtaget efter direktiv 75/362/EØF og 75/363/EØF(2), de grundlæggende lægedirektiver. Medlemsstaterne behøvede derfor ikke at gennemføre nogen yderligere foranstaltninger for at gennemføre direktivet, som ikke indebærer nogen væsentlige nye forpligtelser. Der kan derfor - på de nævnte betingelser - henvises til de samme nationale gennemførelsesbestemmelser, som der blev henvist til i forbindelse med de foregående direktiver.

Desuden er direktiv 93/16/EØF blevet ændret flere gange(3).

Lægedirektivet er i det store hele gennemført i alle femten medlemsstater, men der er stadig en række helt konkrete problemer. Kommissionen har derfor indledt overtrædelsesprocedurer mod Tyskland (1999/2065), Østrig (1998/4293, 1998/4296) og Frankrig (1998/4265), fordi de ikke overholder forskellige bestemmelser i de nævnte direktiver.

Kommissionen evaluerer alle nationale foranstaltninger, der skal træffes for at efterkomme et direktiv, og som Kommissionen skal underrettes om. Kommissionen fører dog ikke noget selvstændigt, fuldstændigt, fortløbende og stedse ajourført register over alle sådanne foranstaltninger. Oplysninger om udviklingen i medlemsstaternes lovgivning udveksles med medlemsstaterne på forskellig vis, bl.a. på møder i diverse udvalg og komitéer med nationale repræsentanter.

(1) EFT L 165 af 7.7.1993.

(2) EFT L 167 af 30.6.1975.

(3) Direktiv 97/50/EF (EFT L 291 af 24.10.1997), direktiv 98/21/EF (EFT L 119 af 22.4.1998), direktiv 98/63/EF (EFT L 253 af 15.9.1998) og direktiv 1999/46/EF (EFT L 139 af 2.6.1999).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0689/01

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(8. marts 2001)

Om: Situationen i Angola

I november 2000 offentliggjorde ngo'en Læger uden Grænser en rapport med titlen Angola: Ansvarsforflygtigelse og en befolkning på afgrundens rand, hvori der gengives udsagn fra fordrevne civile angolanere, og hvor der peges på den forværrede sundhedstilstand hos de fordrevne. 76 % af befolkningen har ingen adgang til sundhedsfaciliteter, og der er fare forbundet med samt vanskelige adgangsforhold for den eksterne humanitære bistand til området som følge af forbud fra regeringens side.

Dødeligheden blandt børn på under 5 år er på 292:1 000, og nyfødtes forventede levetid er gået tilbage fra 47 år i 1970 til de nuværende 42 år.

Endvidere ser det nu ud til, at FN har opgivet princippet om lige adgang til humanitær bistand for samtlige konfliktparter.

Hvad agter Kommissionen at gøre for at afhjælpe denne situation, såfremt disse tal bekræftes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(16. maj 2001)

Kommissionen er klar over, hvor alvorlig den humanitære situation i Angola er, og har aktivt ydet støtte for at mindske befolkningens lidelser. Til trods for en vis forbedring sidst i 1999 og i 2000, hvor regeringen fik kontrol over en betydelig del af landets territorium, er sikkerheden og adgangsforholdene stadig problematiske, og der er ikke opnået noget betydeligt gennembrud i bestræbelserne på at vende den humanitære krise.

EF-støtten fokuserer i øjeblikket gennem Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO), Verdensfødevareprogrammet (WFP) og EuropeAid på såvel fødevarehjælp som anden form for bistand til fordrevne befolkningsgrupper, med særlig vægt på de centrale og østlige provinser, som er hårdt ramt af krigen. Kommissionen agter desuden fortsat at yde støtte i alle landets områder, så længe sikkerhedsforholdene tillader det, og supplere den humanitære bistand med støtte til overgang til rehabilitering og udvikling.

Kommissionen følger især de fordrevne befolkningsgruppers sundhedssituation via de forskellige igangværende aktioner. Kommissionen er en af de vigtigste partnere i sundhedssektoren i Angola, og over 60 % af de ECHO-midler, der i 2000 blev godkendt til dette land, blev brugt til at imødekomme den angolanske befolknings mest hastende sundhedsbehov. Kommissionen minder om, at EU's politiske mål i forbindelse med Angola er anført i Rådets fælles holdning af 19. juni 2000(1) (2000/391/FUSP). Nævnte holdning omhandler det spørgsmål, det ærede medlem henviser til, ved at opfordre til, at hjælpeorganisationerne sikres sikker og ubegrænset adgang til internt fordrevne befolkningsgrupper i overensstemmelse med internationalt godkendte humanitære principper. Kommissionen har i koordination med medlemsstaterne indtrængende opfordret regeringen til at tage fat om mere umiddelbare problemer; især synes genetableringen af lokaladministrationer og genåbningen af adgangsveje at være afgørende for en forbedring af befolkningens livsophold.

(1) EFT L 146 af 21.6.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1350/01

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(7. maj 2001)

Om: Gennemførelse af Seveso II

Hvilke foranstaltninger har hver enkelt medlemsstat truffet med henblik på at gennemføre afsnittene om ressourceplanlægning i Seveso II-direktivet? Er kontrolforanstaltningerne nu gennemført i fuldt omfang i hver enkelt medlemsstat?

Hvis medlemsstaterne har gennemført kontrolmuligheder af ressourceplanlægningen, er dette da blevet gjort efter en national fastlagt standard, eller er det blevet gjort på lokalt plan?

Hvis kontrolmulighederne er blevet gennemført, er disse da blevet baseret på en risikovurdering af hvert enkelt sted? Er den metode, hvorefter afstandene beregnes, blevet offentliggjort?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anita Wallström

(5. juli 2001)

Kommissionen er for øjeblikket ved at undersøge transponeringen af Seveso II-direktivet, Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer(1) i medlemsstaterne. Overtrædelsesprocedurer mod fem medlemsstater for manglende meddelelse eller ufuldstændig meddelelse af transponeringsforanstaltningerne behandles for øjeblikket ved Europadomstolen (Belgien, Tyskland, Irland, Østrig og Portugal).

I mange tilfælde kræver transponering af bestemmelserne om fysisk planlægning foranstaltninger på regionalt plan, og derfor skal forskellige regelsæt, love og administrative bestemmelser undersøges for hver enkelt medlemsstat, hvilket betyder, at kontrol med transponering af direktivet endnu ikke er færdig. I de fleste medlemsstater udføres fysisk planlægning på lokalt plan, dog under national/regional vejledning eller opsyn. Hvis det viser sig, at medlemsstaterne ikke fuldt ud har transponeret kravene i de i artikel 12 i Seveso II direktivet, indledes dog overtrædelsesprocedurer mod disse medlemsstater til rette tid.

For at lette gennemførelsen af bestemmelserne i Seveso II-direktivet om fysisk planlægning og for at fremme en ensartet anvendelse i hele Fællesskabet, har Kommissionen udarbejdet et vejledende dokument om fysisk planlægning i nært samarbejde med medlemsstaterne. Det blev offentliggjort i 1999 og kan rekvireres fra Kontoret for Risiko for Større Uheld i Kommissionens Fælles Forskningscenter (http://mahbsrv.jrc.it/GuidanceDocs.html).

(1) EFT L 10 af 14.1.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1412/01

af Evelyne Gebhardt (PSE), Heinz Kindermann (PSE) og Willi Görlach (PSE) til Kommissionen

(14. maj 2001)

Om: Fri handel inden for plantebeskyttelsessektoren, EU-direktiv 91/414/EØF

Små og mellemstore plantebeskyttelsesproducenter er af den opfattelse, at direktiv 91/414/EØF(1) styrker multinationale virksomheders monopolstilling i stedet for at fremme den frie handel, bl.a. gennem artikel 13, stk. 3, litra d), da små og mellemstore virksomheder ikke har de finansielle muligheder for at finansiere tilsvarende undersøgelser. Dette resulterer ifølge disse virksomheder i en fornyet EU-tilladelse for gamle substanser, som kun få virksomheder kan finansiere og udgør dermed en klar konkurrenceulempe for små og mellemstore virksomheder på dette område.

Deler Kommissionen denne opfattelse?

I De Forenede Stater er multinationale selskaber derimod tvunget til ved lov at dele nye undersøgelser for gamle substanser med mindre konkurrenter, der betaler en rimelig andel af udgifterne herfor (data compensation system).

Er det rigtigt, at den ovenfor beskrevne situation skyldes manglende lovgivning i medlemsstaterne med hensyn til retfærdig adgang til oplysninger?

Kunne det tænkes, at disse problemer kunne løses gennem et europæisk system for retfærdig adgang til oplysninger inden for rammerne af direktiv 91/414/EØF? Er Kommissionen rede til at iværksætte initiativer i denne retning?

(1) EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(23. juli 2001)

Artikel 13, stk. 3 og 4, i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, indeholder regler om databeskyttelse. Disse regler skal anvendes af medlemsstaterne, når de godkender plantebeskyttelsesmidler.

Reglerne, der er vedtaget af Rådet i 1991, tilstræber at finde en balance mellem store forskningsbaserede selskabers og små selskabers interesser. De forskningsbaserede selskaber skal investere store pengesummer for at fremlægge baggrundsmateriale, der overholder de strenge krav i direktivet. Når mindre selskaber kan komme ind på markedet efter udløbet af databeskyttelsesperioden, er det for at sikre, at der ikke opstår uindskrænkede monopolstillinger, og at brugerne får adgang til plantebeskyttelsesmidler til konkurrencedygtige priser. Ikke desto mindre anerkender Kommissionen de forbehold, som mindre selskaber har rejst, og vil overveje, hvilke initiativer, der kan iværksættes for at give dem bedre adgang til markedet og udviklingen af nyskabende produkter, i en kommende revision af direktiv 91/414/EØF, der planlægges gennemført i 2002.

Kommissionen er bevidst om, at de eksisterende regler er komplicerede at anvende for medlemsstaterne, og de anfægtes da også af de mindre selskaber. Et forsøg internt i branchen på at nå frem til en fælles holdning for de to vigtigste branchegrupper slog fejl efter flere års forhandlinger.

Kommissionen vil ligeledes undersøge behovet for at forbedre bestemmelserne om databeskyttelse i den kommende revision.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1131/01

af Karl von Wogau (PPE-DE) til Kommissionen

(10. april 2001)

Om: Oprindelsessikring og informationssystem for kvæg

Gennem informationssystemet vedrørende oprindelsessikring af kvæg registreres alle data for de enkelte dyr. Det er obligatorisk at angive enhver transport af dyrene.

Der er dog betydelige forskelle, når det gælder adgangen til disse data, som kan aflæses på Internettet. I modsætning til andre parter har landmanden, som solgte dyret, ikke adgang til oplysninger om det solgte dyrs slagtevægt.

Hvilken begrundelse findes der for denne regel, og påtænker Kommissionen om nødvendigt at ændre den?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(13. juni 2001)

Vedtagelsen i 1997 af Rådets forordning (EF) 820/97 af 21. april 1997 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter(1) underbyggede de eksisterende bestemmelser for identifikation og registrering af kvæg (Rådets direktiv 92/102/EØF af 27. november 1992(2)). Denne underbyggelse var nødvendig, da erfaringen og især BSE-krisen havde vist, at gennemførelsen af de eksisterende regler om identifikation og registrering ikke havde været fuldt tilfredsstillende, og at yderligere forbedringer var nødvendige.

Medlemsstaternes pligt til at oprette en elektronisk database blev indført som led i en forbedret ordning for identifikation og registrering af kvæg, som desuden omfatter øremærker til identifikation af de enkelte dyr, dyrepas og føring af individuelle registre på hver enkelt bedrift.

Disse bestemmelser er videreført i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) 1760/2000 af 17. juli 2000 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EF) 820/97(3).

Herefter skal hver medlemsstat oprette en national elektronisk database, der skal registrere identiteten af alt kvæg, alle bedrifter inden for dens område og enhver flytning af dyrene for hurtigt og præcist at kunne spore de enkelte dyr med henblik på kontrollen med Fællesskabets støtteordninger. Desuden er lokaliseringen og sporingen af dyrene af afgørende betydning for kontrollen med smitsomme sygdomme.

Da databasen benyttes ved forvaltningen af Fællesskabets støtteordninger og sygdomskontrol, omfatter de oplysninger, som den elektroniske database efter Rådets direktiv 64/432/EØF af 26. juni 1964 om veterinærpolitimæssige problemer ved handel inden for Fællesskabet med kvæg og svin(4) skal indeholde, også oplysninger om døds- eller slagtedatoen for de enkelte dyr, men ikke om dyrets slagtevægt.

Kommissionen agter ikke på nuværende tidspunkt at foreslå yderligere ændringer til Forordning 1760/2000, således at slagtevægten kræves oplyst. Oplysningspligt om slagtevægt blev ikke prioriteret af Rådet eller Parlamentet i de drøftelser, der førte til enighed om Forordningen.

(1) EFT L 117 af 7.5.1997.

(2) EFT L 355 af 5.12.1992.

(3) EFT L 204 af 11.8.2000.

(4) EFT 121 af 29.7.1964.