SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3092/00

af Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) til Kommissionen

(25. september 2000)

Om: Praksis for bøder i EU

I Finland er størrelsen af bøden tilpasset evnen til at betale hos den, der modtager bøden, således at dagbøden udgør en bestemt andel af den daglige indkomst. Dagbødens beløb udgør en tresindstyvende del af nettoindkomsten. Nettoindkomsten defineres som den gennemsnitlige månedsindkomst, der er udregnet ud fra den seneste beskatning, og som fratrækkes skatter og afgifter fastsat ved forordning samt fradrag for basalt forbrug.

Bøden idømmes som en dagbøde, hvor det mindste antal er en og det største antal 120. Det samlede beløb for bøden er antallet af dagbøder multipliceret med pengebeløbet for dagbøden. I loven omtales ikke noget maksimumsbeløb for bøden. I praksis kan overskridelse af den tilladte hastighed med omkring 30 km i timen føre til bøder på flere hundrede tusind mark. Bøder af denne størrelsesorden står ikke i noget forhold til de pengebeløb, der ifølge retspraksis idømmes f.eks. for voldsforbrydelser. Ved voldsforbrydelser drejer det sig om krænkelse af den anden persons fysiske integritet. I en situation med for høj hastighed hvor trafikken ikke i alvorlig grad bringes i fare, bør overtrædelsen og den sanktion, som den giver anledning til, stå i et rimeligt forhold til hinanden.

Landene i EU anvender forskellig praksis for fastsættelse af bøder. I nogle lande fastsættes klart bødens maksimumsbeløb og maksimumsbeløbet for den enkelte dagbøde. Ved fastsættelsen af dagbøder tages bl.a. hensyn til personens indkomst, formue og forsørgelsespligt.

Har Kommissionen kendskab til den uensartede behandling af borgerne i forbindelse med bøder for hastighedsovertrædelser i forhold til andre forbrydelser? Har Kommissionen undersøgt den forskellige praksis for bøder i medlemsstaterne? Hvordan forholder Kommissionen sig til uforholdsmæssige store bøder? Har Kommissionen planer om at samordne praksis for sanktioner ved hastighedsovertrædelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(23. oktober 2000)

Selv om Kommissionen generelt er af den opfattelse, at bøder bør afpasses efter, hvor alvorlig den lovovertrædelse er, som de idømmes for, må det dog erkendes, at det er meget vanskeligt at afgøre i hvert enkelt tilfælde, om dette kriterium er blevet opfyldt eller ej. Forskellige medlemsstater kan have forskellige værdinormer, og hvad der kan forekomme rimeligt i en medlemsstat, kan i en anden betragtes som urimeligt.

Kommissionen er helt klar over, at der er væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til størrelsen af fartbøder. Der findes ikke nogen lovgivning på unionsplan, der fastsætter de maksimumsbeløb, der kan idømmes i sådanne tilfælde. Unionens konvention om frakendelse af førerretten, som Rådet vedtog den 17. juni 1998(1), rummer ikke en harmonisering af bøder for færdselsforseelser. Dette er således helt overladt til medlemsstaternes skøn.

På Det Europæiske Råds særlige møde i Tampere i oktober 1999 om oprettelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, blev der indkredset en række prioriterede områder for en indbyrdes tilnærmelse af straffe. I konklusion nr. 23 opfordres der til vedtagelse af en lovgivning, der tager sigte på idømmelse af alvorlige straffe i forbindelse med forbrydelser som menneskehandel og økonomisk udnyttelse af indvandrere, og i konklusion nr. 48 begrænses i hvert fald i første omgang indsatsen til, at der opnås enighed om fælles straffe inden for en række sektorer af særlig relevans. Bøder for hastighedsovertrædelser på offentlige veje er ikke medtaget blandt disse sektorer.

(1) EFT C 216 af 10.7.1998.