SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0705/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(8. marts 2002)

Om: De rumænske domstoles uafhængighed set i særlig relation til prins Carol Mirceas forsøg på at godtgøre sine legitime krav

I over ti år har et medlem af min valgkreds, prins Carol Mircea Grigore De Hohenzollern-De Romania, været inddraget i en usædvanlig og unødvendigt langtrukken tvist ved de rumænske domstole med sin yngre halvbroder ekskonge Michael på grund af spørgsmålet om førstnævntes legitime krav. Sagen har også indflydelse på ejerskab af betydelige ejendomme, herunder kunstværker, der allerede er solgt, til trods for det omtvistede ejerskab.

I 1999 anerkendte den rumænske appelret officielt en portugisisk domstols tidligere afgørelse af 1955 (efterfulgt af en lignende afgørelse ved en fransk domstol i 1957), i hvilken det bekræftedes, at prins Carol Mircea (der bor i London) er den ægtefødte første søn af det lovligt indgåede ægteskab mellem kronprins Carol af Rumænien og prinsesse Ioana Valentina Lambrino, hvilket også længe har været anerkendt af den rumænske ortodokse kirke. Sagen har verseret for højesteret i over to år. Andre eksekvaturafgørelser ved de rumænske domstole baseret på domme i lande, der anvender Code Napoleon, tager kun seks måneder.

I årenes løb er sagen næsten kommet til at minde om Alice i Eventyrland, idet der er blevet givet tilladelse til betydelige udsættelser med forskellige begrundelser, herunder nødvendigheden af at fremskaffe en dødsattest for Magda Lupescu, Carol II's tredje hustru, der havde været død i 25 år, ekskonge Michaels insisteren på at få indstævninger leveret til sin schweiziske residens, sygdom blandt flere medlemmer af hans advokatteam, og en seks-måneders forsinkelse, fordi der ikke var tilstrækkelige midler til at betale dem. Mange mennesker i Rumænien har konkluderet, at sagen bliver trukket ud, indtil den svagelige 82-årige prins dør.

I sidste uge, ligesom højesteret skulle til at afsige dom, greb statsadvokaten ind på grundlag af en fordrejet anvendelse af artikel 85 i den civile retsplejelov og forlangte en ny retssag.

Kommissionen giver i sin periodiske rapport om Rumænien udtryk for sin bekymring over udvidelsen af statsadvokatens beføjelser til at iværksætte ekstraordinær appel mod retsafgørelser, idet udvidelsen af disse ekstraordinære procedurer kan undergrave princippet om retssikkerhed. Betragter Kommissionen det ikke som dybt foruroligende og som en overtrædelse af de civilretlige principper, at staten er villig til så frejdigt at gribe ind i selv en så stærkt omtalt sag som denne, og vil Kommissionen anmode sit kontor i Bukarest om at undersøge og tage spørgsmålet op med den rumænske regering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(8. april 2002)

For at blive medlem af Unionen skal Rumænien som ethvert andet kandidatland opfylde tiltrædelseskriterierne, som Det Europæiske Råd fastlagde på sit møde i København i 1993. Ifølge de såkaldte politiske kriterier kræves der således stabile institutioner, der kan garantere demokratiet, retsstaten, menneskerettighederne og respekt for og beskyttelse af mindretal. Kommissionen tager derfor udviklingen på disse områder i betragtning ved sin vurdering af Rumæniens fremskridt mod tiltrædelse af Unionen.

Kommissionen bistår Rumænien og overvåger, hvilke fremskridt der gøres mod opfyldelse af tiltrædelsesbetingelserne. Overholdelse af retssikkerhedsprincippet er et af de fundamentale aspekter af retsstaten. Kommissionen har nøje fulgt den seneste udvikling vedrørende en udvidelse af statsadvokatens beføjelse til at iværksætte ekstraordinær appel mod retsafgørelser. Kommissionen har i sin seneste periodiske rapport og direkte over for de rumænske myndigheder givet udtryk for sin bekymring over, at disse udvidede rettigheder risikerede at underminere retssikkerhedsprincippet.

Kommissionens vurdering skal ses i lyset af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis. Domstolen skønnede i sin dom af 28. oktober 1999 i sagen Brumarescu mod Rumænien(1), at den ret, som den rumænske statsadvokat havde, indtil loven blev ændret i 1997, til at uden tidsbegrænsning anfægte endelige domme, var i strid med retssikkerhedsprincippet. Domstolen fastslog også, at det indebar en krænkelse af retten til en redelig rettergang, som er garanteret ved artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention. Der blev i 1997 indført en forældelsesfrist på seks måneder i den rumænske lovgivning. Denne frist blev ved de seneste ændringer forlænget til et år, og statsadvokatens beføjelse til at iværksætte ekstraordinær appel mod retsafgørelser blev mere diskretionær og omfattede også sager, som ikke var endeligt afgjort under den normale procedure.

Kommissionen vil fortsat følge udviklingen på dette område og være særlig opmærksom på, hvordan statsadvokatens skønsbeføjelser anvendes. Kommissionen har imidlertid ingen kompetence til direkte at intervenere i den tvist, som det ærede medlem henviser til. Individuelle søgsmål for krænkelse af retssikkerhedsprincippet kan kun anlægges inden for det rumænske retssystem og ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, når alle indenlandske retsmidler er udtømt. Det ærede medlem har også anført, at den pågældende retssag uden nogen begrundelse var trukket i langdrag. Hvis dette er tilfældet, kan det i sig selv betragtes som en menneskerettighedskrænkelse.

(1) Nr. 28342/95, ECHR 1999-VII.