DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/75

(2004/C 70 E/078)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2114/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om: Afvisning af andre besøgende end indbudte, statsansatte tjenestemænd og virksomhedsejere fra europæiske tredjelande med lav levestandard

1. Er det en del af standardaftalerne i EU eller mellem de kontraherende parter i Schengen-aftalen, at deres ambassader i europæiske tredjelande med lav levestandard kræver, at borgerne i disse lande i forbindelse med ethvert ophold skal forelægge følgende dokumenter med henblik på udstedelse af visum: a) en original lønseddel af nyere dato, b) bevis for, at arbejdsgiveren har givet visumansøgeren tilladelse hertil, c) bevis for køb af returbillet i tilfælde af flyrejse, d) indbydelse fra en person i værtslandet, der fungerer som garant, e) bevis for det forretningsmæssigt nødvendige i besøget, f) en rejseforsikring, der anerkendes af den pågældende ambassade?

2. Er det ligeledes en del af standardaftalerne, at ansøgerne kan udsættes for lang ventetid, og at gebyret for ansøgningen ikke tilbagebetales, såfremt der gives afslag på visumansøgningen?

3. Hvilken procentsats af de personer fra disse lande, der er interesseret i et ophold i EU, hindres heri som følge af disse foranstaltninger?

4. Er formålet med disse indskrænkninger at gøre det praktisk umuligt for personer fra sådanne lande at rejse, hvis de ikke er statsansatte tjenestemænd, ledere af store virksomheder eller ikke kan forelægge en indbydelse?

5. Finder Kommissionen det fornuftigt at hindre borgere fra lande, som eventuelt vil blive medlem af EU i fremtiden, i indrejse i EU ved hjælp af en ny form for jerntæppe?

6. Hvorledes vil Kommissionen hindre, at ophævelsen af visumpligten på grund af et forestående medlemsskab af EU udløser en opsamlingsbølge, som medfører en langt større strøm af dårligt forberedte besøgende og af personer, som tager permanent ophold, fra de pågældende lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(3. september 2003)

Hvad angår den dokumentation, der skal fremlægges til støtte for en anmodning om korttidsvisum, indeholder konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen (1) i sin artikel 5, stk. 1, betingelserne for indrejse i Schengen-landenes territorium med henblik på ophold i indtil 3 måneder. Det fremgår af denne bestemmelses litra c), at en tredjelandsborger for at få adgang »om nødvendigt skal forelægge dokumentation for opholdets formål og nærmere omstændigheder og have de nødvendige midler til sit underhold både med hensyn til hele det påtænkte ophold og til hjemrejsen til hjemlandet eller til gennemrejsen til et tredjeland, hvor den pågældende er sikret indrejse, eller være i stand til på lovlig vis at erhverve sig disse midler«.

For tredjelandsstatsborgere, der skal være i besiddelse af visum i henhold til forordning (EF) nr. 539/2001 (2), sker den første kontrol af adgangsbetingelserne i forbindelse med visumansøgningens behandling. Det er således i de fælles konsulære instrukser (3) fastsat, at visumansøgeren skal vedlægge sin ansøgning »om nødvendigt dokumentation for opholdets formål og nærmere omstændigheder« (4), idet omfanget og arten af dokumentation afhænger af sandsynligheden for ulovlig indvandring samt af lokale forhold og kan variere fra land til land (5). De fælles konsulære instrukser indeholder en række eksempler på dokumentation for rejsens formål, befordringsmiddel og hjemrejse, subsistensmidler og dokumentation for logi (5).

De dokumenter, det ærede medlem opregner, er en del af de dokumenter, der alt efter de foreliggende tilfælde og de lokale forhold kan kræves til støtte for en ansøgning om korttidsvisum.

Hvad angår de gebyrer, der opkræves, er visumgebyr i henhold til Rådets beslutning 2002/44/EF af 20. december 2001 (6) blevet erstattet af »de gebyrer, der skal opkræves i forbindelse med en visumansøgning, svarer til de administrative omkostninger«. Der er således tale om et administrationsgebyr, der skal opkræves uanset om der udstedes visum eller ej. Det skal bemærkes, at Rådets beslutning skal gennemføres senest den 1. juli 2004, men at medlemsstaterne kan gennemføre den før. De fleste medlemsstater har allerede nu erstattet visumgebyr med administrationsomkostninger.

Hvad angår afslag på visumansøgning har Kommissionen ingen detaljerede statistikker fra medlemsstaterne, der kan give et indtryk af antallet af afslag som følge af, at ansøgerne ikke med den relevante dokumentation kunne gøre rede for opholdets formål og opholdsbetingelserne.

For så vidt angår virkningerne af visumkravene kan Kommissionen forstå det ærede medlems bekymring hvad angår de barrierer, som visumkravene kan skabe.

Det har Kommissionen to bemærkninger til:

— den fælles visumpolitik er et af de elementer, der bidrager til at beskytte medlemsstaterne mod ulovlig indvandring og mod krænkelse af den offentlige orden. Dette berettiger en passende grad af årvågenhed ved behandlingen af visumansøgningerne

— virkningen af visumkravene må gennemgås på baggrund af samlede statistikker over antallet af visumansøgninger, der er henholdsvis imødekommet og afvist. Disse statistikker bekræfter på ingen måde det ærede medlems frygt med hensyn til indførelsen af et nyt jerntæppe.

Hvad angår betingelserne for indrejse og ophold i forbindelse med udvidelsen optræder de 10 tiltrædelseslande samt Bulgarien og Rumænien på den liste, der er vedlagt som bilag til forordning (EF) nr. 539/2001, over de tredjelande, hvis statsborgere ikke skal være i besiddelse af visum.

Irland og Det Forenede Kongerige, der ikke følger forordning (EF) nr. 539/2001, fastholder i øjeblikket visumpligt over for begge disse tredjelande. Tiltrædelsen, der vil betyde, at statsborgerne i de nye medlemsstater vil kunne nyde godt af fællesskabsbestemmelserne om fri bevægelighed for Unionens borgere, medfører en forpligtelse for Irland og Det Forenede Kongerige til at bringe ordningen med visumpligt for statsborgere i de pågældende nye medlemsstater til ophør.

Efter tiltrædelsen vil ophold for de nye medlemsstaters statsborgere på de gamle medlemsstaters område være omfattet af fællesskabsbestemmelserne om fri bevægelighed for Unionens borgere, idet der samtidig tages hensyn til de relevante bestemmelser i tiltrædelsestraktaten.

(1) EFT L 239 af 22.9.2000.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 af 15. marts 2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav, EFT L 81 af 21.3.2001.

(3) EFT C 313 af 16.12.2002.

(4) Punkt III.2.b. i de fælles konsulære instrukser.

(5) Punkt V.I.4. i de fælles konsulære instrukser.

(6) Rådets beslutning 2002/44/EF af 20. december 2001 om ændring af del VII og bilag 12 til de fælles konsulære instrukser samt bilag 14a til den fælles håndbog, EFT L 20 af 23.1.2002.