SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0833/98

af Jesús Cabezón Alonso (PSE) til Kommissionen

(26. marts 1998)

Om: Demokratiklausul og Lomé-konvention

Den gældende Lomé-konvention indeholder klausuler, i henhold til hvilke det er muligt at suspendere hele eller visse dele af den fællesskabshjælp og - støtte, som er afledt af den pågældende konvention, til de signatarstater, der ikke overholder menneskerettighederne, frihedsrettighederne og de demokratiske regler.

I hvilke lande finder denne klausul, der er kendt som Lomé-konventionens demokratiklausul, i øjeblikket anvendelse?

Hvilken støtte og bistand har man inddraget eller suspenderet fra disse stater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af João de Deus Pinheiro

(30. april 1998)

Kommissionen vil allerførst gøre opmærksom på den meget begrænsede værdi, der er forbundet med udarbejdelsen af en sådan landeliste som følge af, at udviklingen hurtigt kan skifte i et givet land.

Desuden vil Kommissionen minde om, at der med demokratiklausulen i artikel 5 i Lomé-konventionen, der gør overholdelsen af menneskerettighederne, de demokratiske frihedsrettigheder og retssamfundet til et forhold af grundlæggende betydning i denne konvention, primært satses på gennemførelsen af positive aktioner i denne sammenhæng og på en behandling af disse forhold som anliggender af fælles interesse, der bør gøres til genstand for en dialog. Det er derfor ud fra en fælles forpligtelse til at overholde og fremme de universelle værdier, at sådanne skridt bør tages. Forstået på denne måde finder klausulen anvendelse på et stort antal lande i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet (AVS). De aktioner, der er blevet finansieret i denne sammenhæng, beløb sig i tidsrummet mellem 1994 og 1997 til ca. 200 mio. ECU og har bl.a. taget sigte på ydelse af støtte til demokratiseringsprocessen, styrkelse af retsvæsenet, støtte til parlamenterne og den uafhængige presse, oplysning om menneskerettigheder og om fredsinitiativer, udsendelse af menneskerettighedsobservatører og beskyttelse af sårbare befolkningsgrupper.

En naturlig følge af en sådan positiv indfaldsvinkel er til gengæld muligheden for at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger i tilfælde af alvorlige og vedvarende krænkelser af menneskerettighederne eller en afbrydelse af den demokratiske udviklingsproces.

For øjeblikket er det finansielle og faglige samarbejde - bortset fra ydelsen af humanitær bistand eller støtte til de allerfattigste befolkningsgrupper - stillet i bero over for Sudan siden 1990, over for det tidligere Zaire siden 1992 og over for Nigeria siden 1995. For nylig er der over for de nye myndigheder i Den Demokratiske Republik Congo blevet formuleret en række betingelser for overholdelse af menneskerettighederne, med henblik på en fuldstændig genoptagelse af samarbejdet.

I forholdet til visse lande støder samarbejdet på en række vanskeligheder, der kræver en særlig behandling. Det drejer sig om Ækvatorialguinea, hvor den gradvise genoptagelse af det finansielle og faglige samarbejde afhænger af de fremskridt, der gøres med overholdelsen af menneskerettighederne og de demokratiske og retsstatslige principper. Det drejer sig også om lande som Somalia, Sierra Leone og Burundi, der er berettiget til en særbehandling på baggrund af den krise- eller konfliktsituation, der præger de pågældende lande.