ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0727/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(14. marts 2002)

Om: Cigaretter for chipkort

Ifølge Frankfurter Allgemeine Zeitung har den tyske regerings ansvarlige for rusmidler udtalt, at unge under 16 år ikke længere skal kunne købe cigaretter fra automater. Derfor skal automaterne omstilles, så de i stedet for mønter kun kan tage imod betalingskort. For fremtiden skal kortholderens alder lagres i en chip i betalingskortet.

Kan Kommissionen oplyse, hvad den gør for at beskytte ungdommen mod de såkaldte milde rusmidler (tobak), som jo kan føre til afhængighed og dermed til alvorlige sundhedsskader?

Ville det være muligt at overføre ideen om at beskytte ungdommen mod den alt for nemme adgang til cigaretter til hele EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(8. april 2002)

Set fra et folkesundhedsmæssigt synspunkt ville det være ønskeligt, hvis man begrænsede børn og unges adgang til tobaksvarer. Fastsættelse af en minimumsalder for køb af tobaksprodukter, kontrol med overholdelsen aldersgrænsen samt den generelle lovgivning vedrørende salg af tobaksvarer falder ikke ind under Kommissionens ansvarsområde, men derimod medlemsstaternes.

På baggrund af emnets betydning har Kommissionen i løbet af de kommende måneder til hensigt at fremsætte et forslag til Rådets henstilling vedrørende forebyggelse af rygning og til initiativer til en mere målrettet kampagne mod tobaksforbruget, som navnlig er rettet mod de unge. Kommissionen har til hensigt at lade forslaget omfatte anbefalinger til medlemsstaterne vedrørende adgang til at købe cigaretter fra automater.

Ydermere henleder man opmærksomheden på, at Kommissionens forslag til et direktiv om reklame for tobaksvarer og sponsorering(1) som har været forelagt Parlamentet siden midten af sidste år og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/37/EF af 5. juni 2001 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer(2) fremmer beskyttelsen af børn og unge.

(1) KOM(2001) 283 endelig udg.

(2) EFT L 194 af 18.7.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1331/02

af Elspeth Attwooll (ELDR) til Rådet

(8. maj 2002)

Om: Eksport af fiskerivarer til Polen

Fiskerisektoren i Det Forenede Kongerige, og især på Shetlandsøerne, er for nylig blevet nægtet et kontingent til det polske marked for fiskeriprodukter, som svarer til det, den norske fiskerisektor har fået tilkendt. Importafgifterne vil blive opretholdt ved import af britisk fisk, medens Norge indrømmes gunstige adgangsbetingelser i henhold til en bilateral aftale med Polen.

Kommissionen har for nylig på vegne af EU godkendt en tillægsprotokol til europaaftalen mellem EU og Polen om gradvis ophævelse af importafgifterne på fiskeriprodukter. Kan Kommissionen redegøre for de bestemmelser, der er indgået aftale om, og oplyse, hvornår de finder endelig anvendelse?

Svar

(11. november 2002)

Det ærede parlamentsmedlem henviser til tillægsprotokollen til Europaaftalen med Polen, som Rådet den 17. december 2001 på forslag af Kommissionen besluttede at indgå på baggrund af de forhandlinger, som Kommissionen havde ført med Polen (og med de andre associerede lande) med henblik på en liberalisering af handelen med fisk og fiskerivarer. I henhold til denne aftale skal den told, som aftalens to parter anvender, i forbindelse med import af disse produkter nedsættes med en tredjedel fra protokollens ikrafttræden og endnu en tredjedel et år senere, indtil der er gennemført en fuldstændig liberalisering to år efter denne ikrafttræden (eller tidligere, hvis parterne er enige om det).

Protokollen med Polen blev undertegnet den 14. juni 2002, og den 18. juni meddelte de to parter hinanden, at de respektive interne procedurer var afsluttet. Ikrafttrædelsesdatoen er derfor i overensstemmelse med protokollens artikel 6 den 1. juli 2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2809/02

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(7. oktober 2002)

Om: Fødevareallergier og restaurantionsingredienser

Vil Kommissionen i et forsøg på at lette problemerne for personer, der lider af fødevareallergi, overveje at træffe foranstaltninger, der kan sikre, at restauranter og andre spisesteder retligt forpligtes til at oplyse, hvilke ingredienser der indgår i deres retter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(12. november 2002)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000(1) fastsætter, hvilke oplysninger der obligatorisk skal medtages ved mærkning af færdigpakkede levnedsmidler, herunder bl.a. en ingrediensliste.

Et forslag til ændring af direktiv 2000/13/EF(2) drøftes i øjeblikket i Parlamentet og Rådet. Parlamentets førstebehandling fandt sted i juni 2002. Dette forslag tager bl.a. sigte på at gennemføre en mere detaljeret mærkning om ingredienser for at tage hensyn til allergiproblemer og nedsat tolerans over for levnedsmidler.

Som det præciseres i artikel 1, vedrører direktiv 2000/13/EF mærkning af levnedsmidler bestemt til i uforandret stand at leveres til den endelige forbruger. Direktivet finder imidlertid ikke anvendelse på retter, der serveres på restauranter, som ikke er levnedsmidler, der leveres i uforandret stand til den endelige forbruger.

Da direktivet på den anden side også finder anvendelse på levnedsmidler, der leveres til restauranter, og som anvendes ved tilberedningen af retterne, er restauranterne i stand til at besvare alle forespørgsler om ingredienser i retterne, der måtte blive stillet dem.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler. EFT L 109 af 6.5.2000.

(2) KOM(2001) 433 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0698/02

af Amalia Sartori (PPE-DE) til Kommissionen

(13. marts 2002)

Om: Seksuelle ydelser til gengæld for humanitær støtte

Det fremgår af den internationale presse, at ansatte i ikke-statslige organisationer, som er ansvarlige for fordeling og forvaltning af humanitær støtte fra FN, anklages for seksuelle overgreb mod visse flygtninge.

Dette skulle fremgå af FN-undersøgelser i forbindelse med kontrol af hjælpearbejdet i kriseområder.

Fremgangsmåden skulle bestå i, at udleveringen af mad, lægemidler og anden hjælp skete til gengæld for seksuelle ydelser til skade for unge (ofte mindreårige) kvinder.

Den vold og foragt, der kendetegner disse handlinger, forværres yderligere ved, at forholdene fandt sted uden beskyttelse og derved øgede spredningen af aids, som i disse områder allerede har et alarmerende niveau.

Tilsyneladende er der konstateret forhold af denne art i Liberia, Côte d'Ivoire og Østtimor, og man kan derfor formode, at der er tale om en efterhånden konsolideret praksis.

Da FN's programmer for humanitær bistand medfinansieres af EU, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen da at træffe for at få klarhed over disse pinlige begivenheder, hvor gerningsmændene er personer, der i stedet for at hjælpe de katastroferamte befolkninger ydmyger og udnytter dem?

Hvis disse oplysninger bekræftes, hvad agter Kommissionen da at gøre for at straffe de skyldige og sørge for, at der ikke længere indtræffer episoder af denne art?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(8. maj 2002)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel P-0687/02 fra Maria Sanders-Ten Holte(1).

(1) Se side 43.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1932/02

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(3. juli 2002)

Om: Hovedvej A 73 syd, det østlige forløb

I sit svar på min forespørgsel om anlæggelse af hovedvej A 73 syd i Nederlandene (E-2244/01 af 26. juli 2001)(1), anfører Kommissionen, at den indleder en undersøgelse af klagen over, at den foreslåede bygning af motorvej A 73 syd mellem Venlo og Maasbracht på østbredden af Maas-floden ikke er forenelig med det såkaldte habitatdirektiv (Rådets direktiv 92/43/EØF(2) af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter).

Kommissionen anfører i sit svar, at den vil anmode den nederlandske regering om at afgive et formelt svar på en række spørgsmål vedrørende A 73-projektets forventede følger for bevarelsen af de i naturbeskyttelsesdirektiverne (beskyttelse af vilde fugle og beskyttelse af levesteder) af Fællesskabet nævnte arter og naturtyper og anmode den om nærmere enkeltheder vedrørende planlagte kompensationsforanstaltninger.

Hvordan er den nuværende situation med hensyn til anmodningen til den nederlandske regering om et formelt svar?

Hvordan lyder den nederlandske regerings formelle svar?

Giver dette svar anledning til yderligere skridt over for Nederlandene og, i bekræftende fald, hvilke?

(1) EFT C 81 E af 4.4.2002, s. 137.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. september 2002)

Kommissionen er i færd med at undersøge en række klager over foreneligheden mellem den foreslåede A73-motorvej langs østbredden af Maas-floden mellem byerne Roermond og Venlo og habitatdirektivet (Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(1)) og fugledirektivet (Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle(2)).

Kommissionen er i kontakt med den nederlandske regering om sagen. Specielt er den ved at udforme et brev med en række spørgsmål til den nederlandske regering om A73-vejprojektets formodede virkninger for bevaringsstatussen for de arter og naturtyper, der er opført på listerne i de to ovennævnte fællesskabsdirektiver om naturbeskyttelse, og om de nærmere enkeltheder, for så vidt angår anvendelsen af de beskyttelsesbestemmelser, der er fastsat i direktiverne.

(1) EFT L 206 af 22.7.1992.

(2) EFT L 103 af 25.4.1979.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1184/02

af James Nicholson (PPE-DE) til Rådet

(25. april 2002)

Om: Forfølgelse af kristne i Kina, Indonesien, Laos, Vietnam og Burma

På trods af tidligere afgivne garantier fra de respektive regeringer synes der stadig at forekomme religiøs forfølgelse og menneskerettighedskrænkelser.

Kan Rådet oplyse, hvilke skridt der er taget over for de respektive regeringer, samt hvilke meningsfyldte garantier der er modtaget vedrørende beskyttelse af religionsfriheden for kristne i Kina, Indonesien, Laos, Vietnam og Burma?

Svar

(3. oktober 2002)

Rådet vil under henvisning til sin generelle tilgang til spørgsmålet om menneskerettigheder gerne slå til lyd for, at religions- og trosfriheden respekteres fuldt ud, uanset de pågældende troendes trosretning. Det har over for regeringerne i Kina og Vietnam givet udtryk for særlig bekymring med hensyn til respekten for denne frihed. Hvad angår Kina, gælder bekymringen ikke kun kristnes, men også muslimers og buddhisters rettigheder. De pågældende regeringer har hver gang svaret, at de sandelig overholder denne grundlæggende frihedsrettighed. Rådet kan forsikre det ærede parlamentsmedlem om, at det fortsat vil overvåge respekten for denne og andre grundlæggende frihedsrettigheder i disse og andre lande, uanset hvornår og hvor disse frihedsrettigheder måtte blive bragt i fare.

Rådet vil gerne gøre det ærede medlem opmærksom på, at Den Europæiske Union den 11. marts fremsatte en erklæring, hvori den fredsaftale, der den 12. februar blev indgået for den indonesiske provins Molukkerne, blev hilst velkommen som et vigtigt skridt hen imod forsoning mellem det muslimske og det kristne samfund. I erklæringen tilskyndede EU den indonesiske regering til at træffe de nødvendige foranstaltninger over for udefrakommende elementer, der søger at forstyrre fredsprocessen i provinsen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1891/02

af Eluned Morgan (PSE) til Kommissionen

(1. juli 2002)

Om: Genetisk modificerede organismer

Overvejer Kommissionen at oprette områder, der er fri for genetisk modificerede organismer, inden for EU? På hvilket grundlag vil man i givet fald træffe beslutning herom?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(2. august 2002)

Det system, hvorefter der gives tilladelse til i forsknings- og udviklingsøjemed eller markedsføringsøjemed at udsætte genetisk modificerede organismer (GMO'er) i miljøet, er i øjeblikket fastlagt ved Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer(1). Dette direktiv er blevet grundlæggende ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF(2) af 12. marts 2001, ifølge hvilket det skal ophæves fra den 17. oktober 2002, hvor medlemsstaterne skal have gennemført det nye direktiv i deres lovgivning.

Ifølge dette direktiv skal Kommissionen sikre et højt niveau for beskyttelsen af sundheden og forbrugerne. For at en GMO kan godkendes, kræves der både for del B (udsætning navnlig til forsknings- og udviklingsformål) og del C (markedsføring af produkter, der består af en GMO eller en kombination af GMO'er eller indeholder sådanne) en videnskabelig vurdering af risikoen ved udsætningen af GMO'en såvel for miljøet som for sundheden. Når GMO'erne er godkendt til dyrkning, kan de dyrkes, såfremt anmeldelsen til markedsføring også omfatter dyrkning.

Hverken direktiv 90/220/EØF eller direktiv 2001/18/EF forudser oprettelse i EU af områder, hvor GMO'er ikke er tilladt. Spørgsmålet om GMO-kulturers sameksistens med konventionelle kulturer eller økologisk landbrug er imidlertid omtalt i meddelelsen om biovidenskab og bioteknologi og den efterfølgende handlingsplan, hvor Kommissionen har forpligtet sig til at udvikle visse initiativer i partnerskab med medlemsstaterne, landbrugerne og de forskellige berørte aktører. Formålet er at sikre det konventionelle og det økologiske landbrugs levedygtighed og dets eksistens side om side med GMO-kulturerne.

(1) EFT L 117 af 8.5.1990.

(2) EFT L 106 af 17.4.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1467/02

af Nirj Deva (PPE-DE) til Kommissionen

(27. maj 2002)

Om: Juan Carlos Gonzalez Cuba

Juan Carlos Gonzalez er en blind menneskerettighedsaktivist, som siden den 5. marts har været fængslet på Cuba. Vil Kommissionen kræve denne person løsladt og udtrykkeligt gøre de cubanske myndigheder opmærksom på, at fængsling af menneskerettighedsaktivister og dårlig behandling af indsatte er uacceptabel, især når EU for øjeblikket forsøger at udvide sine forbindelser til netop Cuba?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-1458/02 og E-1467/02

(25. juni 2002)

Kommissionen følger denne sag meget nøje: Juan Carlos Gonzalez Leiva blev tilbageholdt af de cubanske sikkerhedsstyrker den 4. marts 2002 anklaget for forstyrrelse af den offentlige orden og foragt for retten. Begge anklager kan ifølge cubansk lov straffes med fængsel på 1-3 år. Der er endnu ikke berammet nogen retsmøder.

Kommissionen er meget bekymret over denne sag. EU's arbejdsgruppe om menneskerettigheder, der er blevet oprettet på medlemsstaternes ambassader i Havana, følger sagen. Erfaringerne fra tidligere sager viser, at den mest effektive måde at angribe krænkelser af menneskerettighederne på Cuba på, er, hvis EU-landene skrider til handling på samlet og koordineret vis. Generelt følger Kommissionen og medlemsstaterne menneskerettighedssituationen på Cuba nøje, både som led i den halvårlige evaluering af EU's fælles holdning vedrørende Cuba og på de årlige møder i Geneve i De Forenede Nationers Menneskerettighedskommission. Endvidere er menneskerettighedsspørgsmål en integreret del af EU's politiske dialog med Cuba, en dialog, der blev pustet nyt liv i under det belgiske formandskab i december 2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0170/02

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(5. februar 2002)

Om: Gennemførelse af dødsstraf i Kina

Kina har den sørgelige verdensrekord i gennemførelse af dødsstraffe, hvoraf der er sket ikke mindre end 2 000 alene i 2001. Ifølge loven i Folkerepublikken Kina anvendes der dødsstraf i forbindelse med en lang række lovovertrædelser, herunder i visse tilfælde underslæb, bedrageri og oprettelse af ulovlige sekter, og disse lovovertrædelser er genstand for stærk politisk udnyttelse, hvor borgerne ofte fratages deres frihedsret.

Mener Kommissionen ikke i sin egenskab af garant for menneskerettighederne i Den Europæiske Union, at man på ny bør drøfte de europæiske landes deltagelse i De Olympiske Lege, der skal finde sted i Kina i 2008?

Mener Kommissionen ikke, at de europæiske landes støtte til De Olympiske Lege i 2008 i Kina bør nægtes, medmindre der øjeblikkelig træffes hensigtsmæssige foranstaltninger på institutionelt plan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(20. marts 2002)

Kommissionen deler det ærede medlems bekymring over dødsstraffens fortsatte anvendelse i Kina, antallet af henrettelser og omfanget af lovovertrædelser, som er omfattet af dødsstraf.

Som det ærede medlem sikkert ved, blev der i 1996 etableret en bilateral dialog mellem EU og Kina om menneskerettighederne. Inden for rammerne af denne dialog insisterer EU på, at Kina tager foranstaltninger på de områder, der især vækker bekymring i EU, såsom dødsstraffen og dens overdrevne anvendelse under den såkaldte Strike-hard-kampagne, undertrykkelsen af politiske afvigere, religionsfrihed og etniske mindretal, herunder den tibetanske befolkning, og tilfældige tilbageholdelser.

Afgørelsen om at afholde De Olympiske Lege i 2008 i Kina, blev truffet af Den Internationale Olympiske Komité. EU og Kommissionen har ikke taget stilling til, om De Olympiske Lege skulle afholdes i Kina eller andetsteds. Denne beslutning påhvilede Den Internationale Olympiske Komité. For at De Olympiske Lege i Beijing skal blive en succes, må de kinesiske myndigheder imidlertid træffe en række foranstaltninger, der både vil være velkomne og nødvendige, og som kan få en positiv indflydelse på udviklingen i Kina. Det er op til de enkelte lande at afgøre, om de vil deltage i De Olympiske Lege i 2008.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1662/02

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juni 2002)

Om: Beskyttelse af havets levende ressourcer

1. Mener Kommissionen, at brugen af pelagiske trawl har medført en nedgang i antallet af utilsigtede drab på hvaler?

2. Agter Kommissionen at lade en uafhængig instans foretage en vurdering af de skader, der forvoldes af pelagiske trawl, blandt andet med angivelse af antallet af delfiner, marsvin og mindre hvaler, der fanges i disse net?

3. Agter Kommissionen at kræve obligatorisk kontrol af bifangster af hvaler i alle europæiske farvande?

4. Har Kommissionen planer om at indføre forbud mod alt netfiskeri i stor skala, herunder drivgarnsfiskeri?

Svar afgivet på Kommissionen vegne af Franz Fischler

(4. juli 2002)

1. Kommissionen er bekendt med, at der kan ske bifangster af hvaler ved fiskeri med pelagiske trawl, men har ikke oplysninger om, hvad tendenserne er for sådanne bifangster over tid.

2. Med hensyn til en vurdering af, hvor mange hvaler der fanges ved bifangst i de forskellige former for fiskeri, herunder fiskeri med pelagiske trawl, og til indførelsen af eventuelle koordinerede overvågnings- og afbødningsforanstaltninger på EU-plan henviser Kommissionen det ærede medlem til sine tidligere svar på bl.a. skriftlig forespørgsel E-0500/02 af Martin(1) eller E-0967/02(2) af Wyn.

3. Under alle omstændigheder ved Kommissionen, at der er behov for at forbedre overvågningen af de forskellige hvalarters bevaringsstatus og bifangsternes mulige indvirkning på disse arter. Kommissionen vil derfor gerne fremhæve medlemsstaternes forpligtelse til fuldt at overholde de relevante bestemmelser i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(3).

4. Kommissionen erindrer også om, at Fællesskabet allerede har indført et generelt forbud mod anvendelse af drivgarn, Rådets forordning (EF) nr. 1239/98 af 8. juni 1998 om ændring af forordning (EF) nr. 894/97 om fastsættelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne(4). Dette forbud trådte i kraft den 1. januar 2002 og gælder for alle EU-farvande (med undtagelse af Østersøen) og EU-fiskerfartøjer uden for Fællesskabets farvande.

(1) EFT C 229 E af 26.9.2002, s. 93.

(2) EFT C 277 E af 14.11.2002.

(3) EFT L 206 af 22.7.1992.

(4) EFT L 171 af 17.6.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2199/02

af Emilia Müller (PPE-DE) til Kommissionen

(12. juli 2002)

Om: Italiensk mobiltelefonkort ikke tilladt for tyske statsborgere forespørgsel E-808/02

Desværre er et punkt i svaret på min skriftlige forespørgsel E-808/02(1) ikke blevet besvaret:

Har et italiensk mobiltelefonselskab lov til at nægte en tysk statsborger ret til at benytte et italiensk prepaid-kort med en italiensk mobiltelefon under henvisning til dennes tyske statsborgerskab?

I bekræftende fald, hvorpå er denne fremgangsmåde fra det italienske mobiltelefonselskab baseret?

I benægtende fald, hvordan kan denne uheldige situation ændres?

(1) EFT C 229 E af 26.9.2002, s. 140.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. september 2002)

Kommissionen vil skrive til de italienske myndigheder og anmode dem om:

- at undersøge, om det er korrekt, at italienske mobiltelefonselskaber har nægtet en tysk statsborger ret til at benytte et italiensk prepaid-kort med en italiensk mobiltelefon, og i givet fald undersøge de nærmere omstændigheder

- hvis det viser sig at være korrekt at træffe foranstaltninger for at bringe sådan praksis til ophør.

Kommissionen skal endvidere erindre om, at som den tidligere forklarede i svaret på skriftlig forespørgsel E-0808/02 fra det ærede medlem(1) den ordning, der gælder for prepaid mobiltelefoner, er et spørgsmål om operatørernes handelspraksis og forbrugernes valg, da der ikke findes nogen lovgivning herom hverken på europæisk eller på nationalt plan.

Statsborgere i andre medlemsstater kan derfor anlægge sag ved de nationale domstole, som i hvert enkelt tilfælde kan beslutte, hvorvidt en sådan handelspraksis er legitim og berettiget, og træffe passende foranstaltninger mod operatøren, hvis de finder, at den pågældende praksis udgør en forskelsbehandling i modstrid med EF-traktatens artikel 12 (tidl. artikel 6) og artikel 49 (tidl. artikel 59).

Dette er blevet bekræftet af Domstolen, og f.eks. fastslog den i sagen Walrave og L.J.N. Koch mod Association Union cycliste internationale, C-36/74 (punkt 16), at: [EF-traktatens] artikel 59, stk. 1 (nu artikel 49) i hvert fald for så vidt som den har til formål at afskaffe enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling [] afføder rettigheder for borgerne, som de nationale domsmyndigheder skal beskytte.

(1) EFT C 229 E af 26.9.2002, s. 140.