SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2526/02

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(11. september 2002)

Om: 700 fangers sultestrejke i Tunesien

Over 700 samvittighedsfanger i fængslerne i Sfax, Mahdia, Kairouan (El-Houareb) og Bizerte (Bourj-Eroumi) indledte en sultestrejke den 26. august 2002. De kræver, at de tunesiske myndigheder bekendtgør en generel amnestilov, og at de gør en ende på de lidelser herunder tortur og nedværdigende behandling som de udsætter politiske fanger og samvittighedsfanger over 12 år for. Ifølge de oplysninger, som OMCT (Verdensorganisationen mod tortur) har indsamlet, er de samvittighedsfanger, som har fået de længste straffe, og som udsættes for de værste fængslingsvilkår i Tunesien, de fanger, som blev dømt ved de store processer i 1992 mod det islamiske parti Ennhada. Flere af fangerne er døde, enten under tortur eller som følge af manglende pleje. Den fange, som sidst afgik ved døden, er Abdewahab Bou Saa, der døde i marts 2002.

Er Kommissionen underrettet om denne sultestrejke, som over 700 tunesiske fanger deltager i? Har Kommissionen foretaget en indgående undersøgelse af de forhold, hvorunder disse personer blev dømt og domfældt og deres fængslingsvilkår? Hvilke initiativer har Kommissionen taget eller agter den at tage for at foranledige de tunesiske myndigheder til at bekendtgøre en generel amnestilov for personer, som blev dømt under processerne i begyndelsen af 1990'erne, og mere generelt for alle de personer, som sidder fængslet på grund af deres meninger eller deres fredelige politiske aktiviteter?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Chris Pattenpå skriftlige forespørgsler E-2526/02, E-2597/02 og E-2629/02

(8. oktober 2002)

Kommissionen har kendskab til både den generelle problematik omkring forholdene i fængslerne i Tunesien og de særlige tilfælde, som det ærede medlem nævner.

Kommissionen er ikke i besiddelse af udtalelser fra eksperter eller særlige undersøgelser angående spørgsmålet om fængselsforholdene. Selv Internationalt Røde Kors kan ikke få adgang til fængslerne. Kommissionen beklager mangelen på upartiske oplysninger, hvilket giver anledning til endnu større bekymringer angående den omtalte store sultestrejke blandt fangerne.

Som det tidligere er blevet bekræftet i svarene på spørgsmål E-1845/02 og P-2065/02 fra Cappato og Dupuis(1), er Kommissionen også foruroliget over Yahyaoui-sagen, navnlig forholdene i fængslet i Bordj El-Amri, sådan som de bliver beskrevet af fanger og besøgende.

Kommissionen påpeger regelmæssigt over for de tunesiske myndigheder, at det er nødvendigt at respektere udtryksfrihed og anerkende, at civilsamfundet deltager aktivt i det offentlige liv. På samme måde stiller Kommissionen spørgsmål angående den nye arrestation af Abdallah Zouari og den administrative foranstaltning, der lægges til grund for arrestationen.

Ud over, at det er op til Rådet at træffe enstemmig beslutning om en suspension af associeringsaftalen, vil følgen af en sådan suspension også først og fremmest være, at EU bliver udelukket fra en regelmæssig politisk dialog med Tunesien, hvilket vil være ødelæggende for det samarbejde mellem Tunesien og EU, som kan være med til at skabe en positiv udvikling i det tunesiske samfund som helhed.

I et forsøg på at påvirke udviklingen af det tunesiske retsvæsen i positiv retning er Kommissionen i færd med at forberede et moderniseringsprogram, som kunne omfatte et afsnit om reformer i fængselssektoren, og som mere generelt tager sigte på at skabe en dynamisk modernisering blandt alle aktører inden for retsvæsenet.

(1) EFT C 52 E af 6.3.2003, s. 107.