SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0835/01

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(22. marts 2001)

Om: Miljømafia i de europæiske lande

- Miljømafiaens magt er vokset ud over alle grænser i mange europæiske lande, inklusive Italien, og den tjener hundrede tusinder af milliarder på ulovlig bortskaffelse af stærkt giftige affaldsprodukter, som bliver til veritable økologiske tidsindstillede bomber, som ikke blot ødelægger de nulevende beboeres helbred, men også de fremtidige generationers helbred, som bliver håbløst skadet på grund af forurenet vand, jord og luft.

- Der henvises til de eksempler, som bl.a. det italienske statsfjernsyn har vist i de seneste dage, og den seneste foruroligende meddelelse fra byrådsmedlemmer i Milano kommune om risikoen for, at der er dioxin i nogle beholdere, som ulovligt er gravet dybt ned i nærheden af det vandførende lag i det område, der er udset til opførelse af Milanos ny renseanlæg. Renseanlægget er blevet drøftet på fællesskabsplan, og Unionen har presset på for at få arbejdet i gang.

- Det er presserende vigtigt at bygge renseanlægget.

- Økomafiaen er i stand til at undgå enhver form for kontrol.

Kan Kommissionen på baggrund heraf oplyse:

1. om den kan gribe ind til støtte for byen Milano, således at rensningen af jorden kan blive gennemført så omhyggeligt som muligt, og således at man kan påbegynde byggeriet af renseanlægget?

2. om den anser det for nødvendigt at nedsætte en ekspertgruppe med deltagelse af alle medlemsstater, der skal have til opgave at finde frem til og rense ulovlige lossepladser for giftigt affald og, både i de enkelte lande og på fællesskabsplan, at anlægge sag mod de forskellige forbryderorganisationer, som skader miljøet, ved at bruge Interpol og de offentlige sundheds- og miljøorganisationer?

Svar afgivet på Kommissionen vegne af Margot Wallström

(6. juni 2001)

Affald

I henhold til Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(1) er det medlemsstaternes ansvar at sikre, at affald, herunder giftigt affald, bortfjernes uden risiko for mennesker og miljø. De italienske myndigheder skal derfor tilrettelægge håndtering, indsamling, transport og deponering af affald på en sådan måde, at der ikke findes deponeringer, hvortil der ikke er indhentet tilladelse, eller ulovlige deponeringer.

De italienske myndigheder har ikke bedt om bistand fra Kommissionen til at rense den pågældende lokalitet. Kommissionen har ikke til hensigt at tage initiativ i den retning.

I henhold til artikel 7 i direktiv 75/442/EØF skal medlemsstaterne træffe de bestemmelser, der er nødvendige for, at enhver indehaver af affald enten overlader det til en privat eller offentlig indsamler eller til en bortskaffelsesvirksomhed eller selv sørger for dets bortskaffelse. I tilfælde, hvor affaldsindehaverens identitet er ukendt (som det er tilfældet i forbindelse med ulovlig deponering), er det de nationale myndigheders ansvar at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre overholdelse af kravene i artikel 7. Ukontrolleret dumping af affald over en længere periode er ligeledes en overtrædelse af direktivets artikel 4, hvor det hedder, at affaldet skal genindvindes eller bortskaffes, uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at miljøet skades(2).

Behandling af spildevand

Med hensyn til behandling af spildevand i Milano og det omkringliggende område er der i henhold til Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand(3) generelt mulighed for en sekundær rensning og for mere vidtgående rensning i tilfælde af såkaldt følsomme områder, især i forbindelse med vand, som er i fare for eutrofiering. Fristerne i direktivet for tilvejebringelse af hensigtsmæssig behandling er hhv. 1998, 2000 og 2005 afhængigt af affaldets omfang og det påvirkede vands karakteristika.

På grund af Milanos størrelse og det nordlige Adriaterhavs karakter burde vandrensningsanlæggene være taget i brug inden udgangen af 1998. Kommissionen har foretaget en grundig undersøgelse af situationen og er derfor bekendt med, at en stor del Milano og omegn udleder urenset spildevand i Po-floden og dermed ud i det nordlige Adriaterhav. Kommissionen har i sig egenskab af EF-traktatens vogter truffet de behørige juridiske foranstaltninger i henhold til EF-traktaten.

Det hedder udtrykkeligt i det sjette EF-miljøhandlingsprogram: Miljø 2010: Vores fremtid, vores ansvar for perioden 2001-2010(4), at: miljøkriminalitet skal tackles med hård hånd.(5).

Inden for rammerne af EF-traktatens første søjle vedtog Kommissionen den 13. marts 2001 et forslag til Parlamentets og Rådets direktiv om strafferetlig beskyttelse af miljøet(6). Når forslaget er vedtaget i Rådet og Parlamentet, vil det blive muligt at sikre en mere effektiv anvendelse af Fællesskabets miljølovgivning, fordi der i hele Fællesskabet vil blive indført et mindstemål af straffemuligheder for miljøovertrædelser i medlemsstaternes miljølovgivning.

Kommissionen vil indhente de mest pålidelige oplysninger om eksistensen og omfanget af organiseret miljøkriminalitet. Desuden tilskynder den inden for rammerne af politisamarbejdet og det retlige samarbejde (afsnit VI i EU-traktaten) medlemsstaterne til at supplere direktivforslaget med hensigtsmæssige foranstaltninger, især med henblik på at fastsætte medlemsstaternes minimumstrafferamme og gøre det lettere at udvise miljøforbrydere fra og til medlemsstaterne.

(1) EFT L 194 af 25.7.1975.

(2) Domstolen, sag C-365/97 S. Rocco.

(3) EFT L 135 af 30.5.1991.

(4) KOM(2001) 31, endelig udg.

(5) Se s. 15 i det sjette program.

(6) KOM(2001) 139, endelig udg.