ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0424/01

af José Pomés Ruiz (PPE-DE) til Kommissionen

(16. februar 2001)

Om: Udnævnelse af en generaldirektør for Økonomiske og Finansielle Anliggender

Det oplyses i Renouveau et Democratie af 15. januar 2001, at posten som generaldirektør for Økonomiske og Finansielle Anliggender vil blive givet til en person, der arbejder i et tysk ministerium.

Derfor ønsker jeg oplyst:

- Om der ikke i Kommissionen findes en kvalificeret person til denne post?

- Hvorfor er denne stilling ikke blevet slået op i overensstemmelse med den normale fremgangsmåde med et internt opslag, inden stillingen tilbydes personer, der ikke er beskæftiget i Kommissionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(14. maj 2001)

For at udvide kredsen af ansøgere til stillingen som generaldirektør for Økonomiske og Sociale Anliggender besluttede Kommissionen at offentliggøre stillingen inden for institutionen, de øvrige institutioner og eksternt, med annoncer i både den nationale og internationale presse og i den specialiserede presse. Kommissionen har siden september 1999 anvendt denne procedure ved tre lejligheder, hvor den ledte efter ansøgere til stillingen som chef for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), det fælles forskningscenter og Den interne Revisionstjeneste.

Det Rådgivende Ansættelsesudvalg udarbejdede sammen med tre uafhængige eksperter med et internationalt ry inden for økonomisk og monetær politik og management-konsulenter en kortliste over ansøgere, der blev betragtet som de bedst egnede til stillingen.

Ansøgerne på kortlisten blev derefter interviewet af formanden, den kommissær, der er ansvarlig for økonomiske og finansielle anliggender, og den kommissær, der er ansvarlig for personale og administration, som i fællesskab forelagde Kommissionen en anbefaling for udnævnelsen. I overensstemmelse med vedtægtens regler skulle ansættelsesmyndigheden først vurdere de interne ansøgere, inden den vurderede de eksterne ansøgere(1).

(1) Ifølge vedtægtens artikel 29, stk. 1, skal ansættelsesmyndigheden først overveje mulighederne for forfremmelse og forflyttelse inden for institutionerne. De skal derpå gennemføre udvælgelsesproceduren. Efter artikel 29, stk. 2, kan ansættelsesmyndigheden ved ansættelse af tjenestemænd i lønklasserne A 1 og A 2 samt i særlige tilfælde for ansættelse til stillinger, der kræver specielle kvalifikationer, anvende en anden procedure end udvælgelsesproceduren.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1218/01

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Rådet

(11. april 2001)

Om: Integreret politik for kriminalitetsbekæmpelse

Jeg henviser her til Rådets svar på min skriftlige forespørgsel E-3889/00(1). Rådet påpeger, at Maastricht- og Amsterdam-traktaterne kan skabe eventuelle vanskeligheder i forbindelse med kompetencefordelingen mellem første og tredje søjle. Er Rådet enig i, at denne tvetydige situation bør afklares på politisk plan, inden der opstår alvorlige problemer mellem de berørte tjenestegrene, og inden der sker anden skade på bekostning af EU's image og dens borgeres interesser?

Hvilke initiativer foreslår Rådet i givet fald?

Er min fortolkning af Rådets svar på mit første og andet spørgsmål korrekt, når jeg konkluderer, at Eurojusts-enhedens opgaver omfatter alle former for kriminalitet, herunder også retligt samarbejde i spørgsmål vedrørende kriminelle undersøgelser af EF's finansielle interesser, såkaldt svig med EU-midler? Dette ville være den forfatningsmæssige konsekvens af oprettelsen af den tredje søjle og forhindre dobbeltarbejde.

(1) EFT C 174 E af 19.6.2001, s. 174.

Svar

(20. juli 2001)

Rådet bekræftede i sit svar på det ærede medlems foregående forespørgsel om samme emne(1), at der kan opstå vanskeligheder som følge af den i traktaterne fastsatte kompetencefordeling mellem EU's første og tredje søjle, og gjorde opmærksom på, at dette er en konsekvens af de politiske beslutninger, der førte til Maastricht- og Amsterdam-traktaterne. Rådet sørger for at overholde traktaterne i deres nuværende form.

Hvad angår Eurojusts kompetence bemærkes det, at initiativet fra Den Portugisiske Republik, Den Franske Republik, Kongeriget Sverige og Kongeriget Belgien med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om oprettelse af Eurojust med henblik på at styrke bekæmpelsen af grov organiseret kriminalitet er blevet forelagt Europa-Parlamentet til udtalelse. Ifølge artikel 5, litra f), heri omfatter Eurojusts kompetenceområde beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle

interesser som fastsat i konventionen af 26. juli 1995 og protokollerne hertil af 29. november 1996, 19. juni 1997 og 27. september 1997. Artikel 16 i dette udkast omhandler forbindelserne mellem Eurojust og dens partnere, og heri hedder det navnlig, at Kommissionen (Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig) fra sag til sag kan være tilknyttet behandlingen af en sag, enten på Eurojusts initiativ, eller på egen anmodning, såfremt de nationale medlemmer ikke modsætter sig denne deltagelse.(2)

(1) Skriftlig forespørgsel E-3889/00.

(2) EFT C 243 af 24.8.2000, s. 15-20.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1791/01

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(19. juni 2001)

Om: Klage til Menneskerettighedskommissionen

Mario Rainaldi har indgivet en klage til Menneskerettighedskommissionen, som blev modtaget i sekretariatet den 8. august 1996 og registreret den 7. november 1996 under sagsnummer 33698/96.

I betragtning af, at der er gået næsten fem år, og at Mario Rainaldis advokat, Andrea Martire, den 27. oktober 2000 har sendt et anbefalet brev og høfligt har bedt om nyheder i forbindelse med klagen og flere gange har telefoneret til Menneskerettighedskommissionens sekretariat, kan Kommissionen da oplyse følgende:

1. Af hvilken grund er denne situation opstået?

2. Hvorfor er der endnu ikke truffet foranstaltninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(31. juli 2001)

Kommissionen kan ikke besvare et spørgsmål, der vedrører en organisation med sæde i Europarådet i Strasbourg.

Da protokol nr. 11 til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention trådte i kraft, blev Menneskerettighedskommissionen opløst. Det er derfor Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, det ærede medlem skal henvende sig til for at få besvaret sine spørgsmål(1).

(1) Cour européenne des Droits de l'Homme - Conseil de l'Europe - F-67075 Strasbourg Cedex - Frankrig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1976/01

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(5. juli 2001)

Om: Obligatorisk ansvarsforsikring for udøvere af liberale erhverv

Der er mange eksempler på, at udøvere af liberale erhverv har forvoldt deres klienter alvorlig skade, som de sidstnævnte selv må bære, fordi de ikke har været dækket af nogen forsikring mod sådanne skader.

Af samme grund stiller mange bruger- og forbrugersammenslutninger krav om, at det skal være obligatorisk for alle udøvere af liberale erhverv generelt og i hele EU at tegne ansvarsforsikring.

Mener Kommissionen, at det tilkommer den at tage initiativ til et krav om, at bestemte kategorier af udøvere af liberale erhverv i EU skal tegne en lovpligtig ansvarsforsikring, som sikrer deres klienter mod skader forvoldt af deres handlinger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(31. juli 2001)

Der findes ikke for nærværende nogen retsforskrifter på fællesskabsplan for det retlige ansvar, der tilfalder tjenesteydere, og navnlig udøvere af liberale erhverv.

Et forslag til direktiv om tjenesteyderes ansvar, der blev forelagt for Parlamentet og Rådet i 1990, blev trukket tilbage af Kommissionen i 1994 som følge af de vanskeligheder, man stødte på i denne forbindelse.

Kommissionen finder, at det nu er nødvendigt atter at se på behovet, prioriteterne og mulighederne for fællesskabsforanstaltninger inden for området tjenesteydelsessikkerhed. Den har planer om at forelægge Parlamentet og Rådet en rapport herom i 2003, som i givet fald vil være ledsaget af relevante forslag. Sikkerheden i forbindelse med tjenester ydet af udøvere af liberale erhverv vil blive taget i betragtning i denne sammenhæng. På nuværende stadium vil det imidlertid være for tidligt at angive, om det ville være begrundet med fællesskabsbestemmelser om obligatorisk ansvarsforsikring for udøvere af liberale erhverv.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0631/01

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Rådet

(8. marts 2001)

Om: Reform af statutten for Europa-Parlamentets medlemmer

Europa-Parlamentet har foreslået en reform af statutten, som fastsætter vederlag og godtgørelser for parlamentsmedlemmer, for at den klart og åbent fastsætter størrelsen på det vederlag, der betales til parlamentsmedlemmet, og desuden indeholder bestemmelser om godtgørelse af rejseudgifter i forhold til de faktiske udgifter.

Er Rådet rede til at godkende reformen af medlemmernes statut? Hvad er tidsplanen for at træffe en afgørelse i sagen i Rådet? Hvilke praktiske forhold hindrer Rådet i at træffe en afgørelse i sagen?

Svar

(13. juli 2001)

I forbindelse med udkastet til statut for Europa-Parlamentets medlemmer er Rådet i færd med indgående at gennemgå de regler for vederlag og godtgørelser for medlemmerne, Europa-Parlamentet har foreslået. Som det ærede medlem sikkert ved, har der i forbindelse med udkastet til statut været regelmæssige kontakter mellem Europa-Parlamentets og Rådets repræsentanter. Disse kontakter udvikler sig positivt, men det er endnu for tidligt at sige noget om, hvornår de kan afsluttes.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0632/01

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(6. marts 2001)

Om: Regionalt center for kontrol med luftfart i Thessaloniki

Den 17. november 1999 blev der i Thessaloniki underskrevet en samarbejdsaftale mellem Grækenlands, Albaniens og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens regeringer. Det blev besluttet at oprette et regionalt center for kontrol med luftfart i Thessaloniki. Et sådant træk ville klart forbedre betingelserne for luftfarten på Balkan og i Sydøsteuropa, eftersom man har indset, at eksistensen af uforholdsmæssigt mange FIR (flyveinformationsregioner) og centre for kontrol med luftfarten i området skaber vanskeligheder for den strategiske planlægning og den samlede koordination af flytrafikken. Selv om aftalen er blevet hilst velkommen af de store ansvarlige internationale organisationer (ICAO, Eurokontrol, IACA) som model for et regionalt samarbejde på luftfartsområdet, er dette initiativ dog hidtil ikke blevet fulgt op.

Kommissionen bedes besvare følgende:

- Råder den over oplysninger om dette konkrete projekt, og hvis ja, hvilke?

- Er der muligheder for at finansiere dette initiativ, og som led i hvilket fællesskabsprogram?

- Er en sådan finansiering hidtil blevet drøftet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(24. april 2001)

Kommissionen har fra den græske regering modtaget den pågældende information om undertegnelsen af en regional samarbejdsaftale om luftfartskontrol. Kommissionen er således underrettet om de særlige problemer, der gør sig gældende i dette hjørne af Europa på det nævnte område.

For øjeblikket er flykontrollen i luftrummet over Bosnien-Hercegovina prioriteret højest, da man kan betegne dette område som værende i en krisesituation og udelukkende i stand til at fungere takket være indsatsen fra den stabiliserende FN-styrke (SFOR) og Kroatien. Tilsvarende er luftrummet over Kosovo fortsat kontrolleret af den internationale Kosovo-sikkerhedsstyrke (KFOR). Det er klart, at man hurtigst muligt må finde en varig løsning for disse to luftrums vedkommende, og derfor haster det med at få afholdt regionale drøftelser herom. Samarbejdet mellem Grækenland, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Albanien er et positivt eksempel herpå.

For så vidt angår en eventuel finansiel støtte, kan etableringen af et regionalt luftfartskontrolcenter i Thessaloniki ikke finansieres med støtte via CARDS-forordningen, eftersom Grækenland ikke er blandt de lande, der modtager støtte herunder.

For så vidt angår anvendelsen af andre finansieringsinstrumenter, lader dette til at være vanskeligt. Den strategiske plan til forberedelse af den fremtidige udvidelse af de transeuropæiske transportnet til også at omfatte kandidatlandene (TINA, som skal åbne adgangen til finansiering via Phare og det strukturelle førtiltrædelsesinstrument vedrører ikke de lande, der er omfattet af den regionale samarbejdsaftale, som det ærede medlem omtaler.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1582/01

af Helle Thorning-Schmidt (PSE) til Kommissionen

(1. juni 2001)

Om: Arbejderbeskyttelse mod organiske opløsningsmidler

Mange europæiske arbejdere, heriblandt malere, udsættes hver dag for farlige stoffer og materialer, herunder organiske opløsningsmidler.

Et af de bærende elementer i den europæiske arbejdsmiljølovgivning er, at man skal udskifte farlige stoffer med ufarlige stoffer, også kaldet substitution. Men der er ikke altid, at det kan lade sig gøre.

Hvilke overvejelser gør Kommissionen sig med henblik på eventuelt at fremsætte forslag der skal forbedre beskyttelsen mod organiske opløsningsmidler, og har Kommissionen kendskab til nationale systemer, der på en let og overskuelig måde giver lønmodtagere og arbejdsgivere anvisninger på hvilke sikkerhedsforanstaltninger der skal træffes, dersom det ikke lykkes at skifte de farlige stoffer ud med ufarlige stoffer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(17. juli 2001)

Kommissionen er bekendt med det problem, det ærede medlem rejser, vedrørende erstatning af et farligt stof med et andet stof, der ikke er farligt, eller som er mindre farligt for arbejdstagernes sundhed.

Dette er blandt de forpligtelser, der påhviler arbejdsgiverne, jf. artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 98/24/EF af 7. april 1998 om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse med kemiske agenser(1).

Som det ærede medlem korrekt påpeger, kan det ikke altid lade sig gøre at anvende substitutionsprincippet, bl.a. som følge af visse kemiske stoffers særlige egenskaber. Men artikel 6, stk. 2, foreskriver også andre beskyttende og forebyggende foranstaltninger, der kan anvendes i sådanne tilfælde.

Hvad de organiske opløsningsmidler angår er Kommissionen orienteret om, at visse medlemsstater har udarbejdet retningslinjer, som arbejdstagerne skal følge for at minimere risici i forbindelse med anvendelsen af de pågældende kemiske stoffer.

Under hensyntagen til erfaringerne fra medlemsstaterne og i overensstemmelse med artikel 12, stk. 2, i det nævnte rådsdirektiv, udarbejder Kommissionen inden længe ikke-bindende praktiske retningslinjer om bl.a. det aspekt, det ærede medlem peger på.

(1) EFT L 131 af 5.5.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1119/01

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. april 2001)

Om: Flechard-sagen

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet for at undersøge den såkaldte Flechard-sag og finde frem til eventuelle skyldige blandt Kommissionens egne tjenestemænd?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(13. juli 2001)

Den såkaldte Fléchard-sag er nu i over to år blevet tilbundsgående undersøgt af Kommissionen, Parlamentets Budgetkontroludvalg, Revisionsretten og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF). Kommissionen har i den periode talrige gange givet oplysninger til diverse organer. Det ærede medlem henvises til dette omfattende materiale, som Europa-Parlamentet har til rådighed, fx Kommissionens svar af 10. maj 2000 på brevet fra formanden for Revisionsretten, svaret af 19. marts 2001 på spørgeskemaet til Kommissionen fra Budgetkontroludvalgets Fléchard-arbejdsgruppe og redegørelsen fra det kommissionsmedlem, der er ansvarligt for budgettet, til Europa-Parlamentet, i april 2001 med henblik på 1999-dechargen. Endvidere sendte OLAF i marts 2001 sin rapport om referatet fra mødet mellem tjenestegrenene den 7. januar 1994 til Kommissionen og Parlamentet.

Kommissionen mener, at sagen er gennemdokumenteret og ser ikke nogen mulighed og heller ikke noget behov for at træffe yderligere foranstaltninger til løsning af sagen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0747/01

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(13. marts 2001)

Om: Indbringelse af en sag inden for WTO's tvistbilæggelsesprocedure (Rådets anvisning)

Når Rådet pålægger Kommissionen at indbringe en sag inden for WTO's tvistbilæggelsesprocedure, hvilke procedurer findes der da for at sikre, at offentligheden øjeblikkeligt får kendskab til årsagerne til indbringelsen af sagen?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy på skriftlige forespørgsler E-0746/01 og E-0747/01

(11. maj 2001)

Som det ærede medlem ved, har Kommissionen to muligheder for at sikre, at Fællesskabets rettigheder håndhæves gennem Verdenshandelsorganisationens (WTO) tvistbilæggelsesprocedurer.

For det første kan Kommissionen indbringe sager under forordningen om handelshindringer, dvs. Rådets forordning (EF) nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsættelse af fællesskabsprocedurer på området for den fælles handelspolitik med henblik på at sikre udøvelsen af Fællesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regi(1).

Ifølge artikel 8, stk. 1, litra a), i denne forordning skal Kommissionen, når den finder, at der foreligger tilstrækkelige beviser til at berettige iværksættelsen af en undersøgelsesprocedure, offentliggøre en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende, hvor den giver et sammendrag af de modtagne oplysninger og opfordrer de berørte parter til at fremsætte bemærkninger.

Hvis Kommissionen beslutter at indlede en WTO-tvistbilæggelsesprocedure efter afslutningen af undersøgelsesproceduren, skal denne beslutning begrundes og igen offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, jf. artikel 12, stk. 4, i Rådets forordning. En lignende offentliggørelse finder sted, når der ikke indledes nogen procedure.

For det andet kan Kommissionen som vogter af traktaterne, herunder de internationale aftaler, håndhæve Fællesskabets aftalesikrede rettigheder uden for den særlige forordning om handelshindringer (se artikel 15 i Rådets forordning).

I dette tilfælde hører Kommissionen det særlige udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 133, stk. 3, i EF-traktaten.

For at sikre en større åbenhed har den nuværende Kommissionen besluttet i begge tilfælde at offentliggøre anmodninger om WTO-konsultationer og anmodninger om at nedsætte et WTO-panel, der indgives af Kommissionen på Fællesskabets vegne, på Generaldirektoratet for Handels websted. På webstedet beskrives den pågældende foranstaltning eller praksis, der er indbragt for WTO, og det angives, hvilke bestemmelser der hævdes at være overtrådt.

(1) EFT L 349 af 21.12.1994. En beskrivelse af denne forordning kan også findes på Generaldirektoratet for Handels websted.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1424/01

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(17. maj 2001)

Om: Fri udøvelse af sportserhverv

Som Kommissionen ved, kan italienske eksaminerede sportstrænere ikke udøve deres erhverv, hvis ikke de er medlemmer af CONI(1), eftersom der ikke er fastlagt bestemmelser for deres erhverv. Da Italien ikke har gennemført direktiv 92/51/EØF(2) af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser, har Kommissionen iværksat en overtrædelsesprocedure. Eftersom CONI sidder inde med et monopol, og mens man venter på en afklaring af situationens juridiske og sociale aspekter, udøver i titusindvis af sportstrænere på selvmodsigende vis deres erhverv som måneskinsarbejde, dvs. illegalt, men i fuld åbenhed. Uden for CONI's rammer er sportserhverv faktisk ikke juridisk anerkendt.

Er denne situation forenelig med en hensigtsmæssig funktion af det indre marked i sportssektoren? Kan man, med andre ord, retfærdiggøre eksistensen på dette marked af ingenmandsområder for udøvelsen af visse erhverv? Er det ikke sådan, at det, selv om anerkendelsen henhører under statens beføjelser, må siges, at den manglende mulighed for erhvervsudøvelse har en forstyrrende indvirkning på det indre markeds funktion?

Hvordan kan man, hvis en sportstræner fra et tredjeland kan gives tilladelse til at udøve sit erhverv i Italien, retfærdiggøre, at det ikke er muligt for en italiensk statsborger at gøre det samme?

Sport er nu, navnlig på visse områder som f.eks. fodbold, forbundet med store økonomiske investeringer. Er der ikke, hvis kun ét organ gives juridisk tilladelse til at varetage forvaltningen på dette område, tale om en monopolstilling?

Kan man i bekræftende fald forestille sig eksistensen af monopoler i Unionen, også selv om det kun er i sportssektoren, hvis årlige omsætning oven i købet andrager milliarder?

(1) Italiens Nationale Olympiske Komité.

(2) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 25.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. juli 2001)

Som Kommissionen allerede har anført i sin besvarelse af skriftlig forespørgsel E-3976/00(1) påhviler ansvaret for undervisningens indhold og tilrettelæggelsen af uddannelsessystemet medlemsstaterne i medfør af EF-traktatens artikel 149 (tidl. artikel 126). Den enkelte medlemsstat er således frit stillet hvad angår indførelse af bestemmelser for et erhverv eller ej, fastlæggelse af bestemmelserne samt etablering af hvilken type og niveau af eksamensbevis, der kræves for udførelse af erhvervet. Kommissionen er derfor ikke kompetent til at udtale sig om dette forhold, der udelukkende er de italienske myndigheders kompetence. Det følger heraf, at det, at der for et erhverv som sportstræner i Italien ikke er fastlagt særlige bestemmelser, samt at udøvelse af sport på professionelt plan hjemmehører under CONI, ikke i sig selv er uforenelige med det indre markeds funktion.

For så vidt angår situationen for sportstrænere fra tredjelande og italienske sportstrænere henvises det ærede parlamentsmedlem til besvarelsen af skriftlig forespørgsel E-3976/00.

(1) EFT C 174 E af 19.6.2001, s. 205.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1447/01

af Michael Cashman (PSE) til Kommissionen

(11. maj 2001)

Om: Grænseoverskridende bankgebyrer efter indførelsen af euroen

Kan Kommissionen oplyse, hvorledes den vil løse det problem, der vil opstå, fordi de grænseoverskridende bankgebyrer uden tvivl vil forblive høje, selv når euroen er trådt helt i stedet for de nationale valutaer? Hvad vil Kommissionen gøre for at undgå, at bankerne erstatter tabet af indtægter fra valutatransaktioner med ekspeditionsgebyrer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(26. juli 2001)

Den 3. april 2001 vedtog Kommissionen en meddelelse om forberedelserne til indførelsen af eurosedler og -mønter(1). Meddelelsen indeholder en beskrivelse af det igangværende arbejde med at skabe et eurobetalingsområde(2).

Kommissionens konklusion i denne forbindelse er entydig:

Der kræves imidlertid en hurtig indsats for at komme videre med etableringen af et eurobetalingsområde. Kommissionen har til hensigt at gøre alt, hvad der står i dens magt, og at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at omkostningerne ved transaktioner på tværs af grænserne pr. 1. januar 2002 kommer til at ligge tættere på omkostningerne ved nationale transaktioner.

Kommissionen deler det ærede medlems bekymring. Den mener, at alle betalinger inden for euroområdet bør behandles ens, uanset om der er tale om hjemlige betalinger eller betalinger på tværs af grænserne. Den har derfor overvejet, hvilke foranstaltninger der kan træffes for at tilnærme omkostningerne ved transaktioner på tværs af grænserne i euroområdet til omkostningerne ved rent nationale transaktioner.

(1) KOM(2001) 190 endelig udg.

(2) Side 47-48 i meddelelsen.