SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2358/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(2. august 2002)

Om: Subsidier til koreansk skibsbyggeri og Kommissionens undladelse af at indklage sagen for WTO

I svar på skriftlig forespørgsel nr. E-0240/02(1) behandler kommissionsmedlem Lamy spørgsmålet om, hvorvidt det ville være imod WTO-reglerne at tillade støtte til skibsbygningsindustrien i EU som reaktion på lignende praksis i Korea. Han behandler dog ikke spørgsmålet om, hvorvidt en sådan støtte ville være imod Den Europæiske Unions egne interne konkurrenceregler. Kunne Kommissionen tilkendegive, om den mener, at dens forslag på dette område på nogen måde er imod disse regler, om forslagene medfører samme niveau af støtte i alle medlemsstater, og hvilke skønsmæssige beføjelser Kommissionen har i henhold til traktaterne i den forbindelse? Hvis det foreslåede støtteniveau varierer mellem medlemsstaterne, hvilke medlemsstater vil så nyde størst gavn heraf?

Kommissionsmedlemmet argumenterer for en europæisk støtteordning i form af den foreslåede midlertidige defensive ordning. Hans begrundelse er, at WTO's tvistbilæggelsesprocedurer er langsommelige, og at EU må vise, at man er i stand til at træffe modforanstaltninger, hvis man ønsker at nå frem til en aftale med Korea. Han tilføjer, at den midlertidige defensive ordning kunne holde de koreanske skibsværfter under pres. Kommissionsmedlemmet slår også fast, at villigheden til at indgive en klage til WTO og den

midlertidige defensive ordning ikke kan adskilles, eftersom ordningen ikke kan få virkning, før Kommissionen indleder WTO-aktionen mod Korea. Antyder Kommissionen, at en tvistbilæggelsesprocedure ikke kan indledes gennem WTO, uden at den ledsages af en støtteordning, eller at det ville være uforeneligt med WTO-reglerne at introducere en sådan ordning, når først en tvistbilæggelsesprocedure var blevet indledt? Hvad er i benægtende fald begrundelsen for, at Kommissionen afviser at indlede en tvistbilæggelsesprocedure gennem WTO, medmindre Rådet først godkender Kommissionens midlertidige defensive ordning, hvis det ikke er for at sikre, at kun Kommissionens nuværende forslag til støtte godkendes af Rådet? Hvordan forsvarer Kommissionen sig i bekræftende fald mod anklagen om, at Kommissionen er mere interesseret i at give fordele til skibsbygningsindustrien i nogle medlemsstater på bekostning af i andre medlemsstater end i rent faktisk at løse problemet gennem WTO?

(1) EFT C 229 E af 26.9.2002, s. 65.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(8. oktober 2002)

Den midlertidige defensive ordning(1) er fuldt forenelig med Fællesskabets interne konkurrencekrav. Artikel 87, stk. 3, litra e), og artikel 89 i EF-traktaten tillader, at Rådet, på forslag af Kommission, med kvalificeret flertal og efter høring af Europa-Parlamentet træffer beslutning om, hvilke kategorier af støtte der kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet. I tilfældet med den midlertidige defensive ordning er disse krav opfyldt. Som følge heraf er der ingen tvivl om, at den midlertidige defensive ordning er forenelig med de juridiske krav.

Hvis Fællesskabet vedtager en foranstaltning mod Korea inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen (WTO), kan Kommissionen bevilge statsstøtte med op til 6 % af kontraktværdien på betingelse af, at de i forordning (EF) nr. 1177/02 fastsatte vilkår er opfyldte. Medlemsstater, der ønsker at bevilge støtte i henhold til den midlertidige defensive ordning, skulle kunne gøre dette efter indgivet anmeldelse og nødvendig tilladelse som fastsat i procedureforordningen om statsstøtte(2). Den midlertidige defensive ordning er en klar målrettet foranstaltning, som er begrænset i tid (den udløber den 31. marts 2004) og omfang (den tillader kun støtte i de sektorer, der kan betegnes som havende lidt væsentlig skade som følge af Koreas illoyale forretningsmetoder). Skønt Kommissionen ikke kan forudse omfanget af subsidier fra individuelle medlemsstater, er det klart, at eventuel anvendelse af den midlertidige defensive ordning vil skulle gennemføres på ensartet måde i hele Fællesskabet.

Sammenhængen mellem truslen om en WTO-procedure mod Korea og indførelsen af den midlertidige defensive ordning er snarere et tegn på politiske og strategiske overvejelser end juridiske krav. Denne såkaldte tostrengede strategi indebærer ikke, at Fællesskabet ikke kan indlede en WTO-procedure mod Korea uden en ledsagende støtteordning, eller at den midlertidige defensive ordning skulle være uforenelig med WTO-reglerne, når der indledes en tvistbilæggelsesprocedure. Fællesskabets ret til at indlede en tvistbilæggelsesprocedure kan på ingen måde ses som en begrænsning af Fællesskabets normale rettigheder og forpligtelser i henhold til WTO-aftalerne, herunder retten til at vedtage politiske foranstaltninger, såsom tildeling af støtte. Efter Kommissionens opfattelse er den midlertidige defensive ordning fuldt forenelig med WTO-reglerne. I henhold til WTO er støtteordninger, under forudsætning af at de ikke er forbudte og ikke medfører negative virkninger, lovlige nationale politiske instrumenter.

Den midlertidige defensive ordning skulle gøre det lettere at nå frem til en gensidig tilfredsstillende løsning, hvorved genindførelsen af statsstøtte til Fællesskabets skibsbygningsindustri kunne undgås. Skulle de kommende forhandlinger imidlertid ikke have givet anledning til et positivt resultat inden den 30. september 2002, vil Fællesskabet indlede en tvistbilæggelsesprocedure mod Korea i henhold til reglerne om og procedurerne for bilæggelse af tvister og andre relevante WTO-bestemmelser, og samtidig vil den midlertidige defensive ordning gøre det muligt for Fællesskabets industri at modtage midlertidig støtte under sagens behandling.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1177/2002 af 27. juni 2002 om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien, EFT L 172 af 2.7.2002.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 88 (tidl. artikel 93), EFT L 83 af 27.3.1999.