SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3048/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(28. september 2000)

Om: Tandlæger og kliniske tandteknikere

I 1991 fastslog en regeringsrapport i Det Forenede Kongerige behovet for kliniske tandteknikere inden for tandlægefaget og anbefalede anerkendelsen heraf som et erhverv.

General Dental Council (GDC) nedsatte en gruppe om spørgsmålet og tilsluttede sig konklusionerne i regeringsrapporten. Siden da har GDC henvist anbefalingerne til fornyet udvalgsbehandling og har drøftet dem ved flere lejligheder. På et endeligt møde vedtog GDC, at kliniske tandteknikere ikke måtte nedsætte sig som tandlæger og lade sig betale direkte for deres ydelser af patienterne.

Sundhedsministeriet har dog fastslået, at tandlægeerhvervet ikke hører under GDC's kompetenceområde, eftersom dette er et offentligt organ.

Hører dette spørgsmål under EU's beføjelser og ansvarsområde?

Har Kommssionen i givet fald til hensigt at modernisere tandlægeerhvervet, således at patienterne får adgang til en række nye personale- og faggrupper, med ekspertise inden for tandlægefaget, herunder kliniske tandteknikere i Det Forenede Kongerige?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. oktober 2000)

Eftersom erhvervet som klinisk tandtekniker (clinical dental technician) ikke er omfattet af en harmonisering på fællesskabsplan, har kun medlemsstaterne kompetence til at give dette erhverv officiel status og til at regulere det (krav til uddannelsen, adgang til og udøvelse af erhvervet).

Medlemsstaternes kompetence på området er dog i en vis grad begrænset på grund af harmoniseringen af tandlægeerhvervet inden for EU. Rådets direktiv 78/687/EØF af 25. juli 1978 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tandlæge(1), som vedrører koordinering af tandlægeuddannelsen, fastsætter de uddannelseskrav, som medlemsstaterne skal gøre adgangen til udøvelse af tandlægevirksomhed afhængig af. Direktivet er en forudsætning for automatisk gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for tandlæger i henhold til Rådets direktiv 78/686/EØF af 25. juli 1978 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlæger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser(4), og fastsætter de mindstekrav, der sikrer et højt kvalitetsniveau for den behandling, der gives af den pågældende erhvervsgruppe.

Som følge af denne harmonisering har medlemsstaterne ikke længere kompetence til at oprette eller bevare et erhverv, der er forskelligt fra og uafhængigt af tandlægeerhvervet, men hvis arbejdsområde ligger tæt op ad eller er det samme som en tandlæges. Selv om medlemsstater frit kan oprette og regulere et erhverv som f.eks. tandtekniker eller tandplejer, kan de ikke automatisk give tilladelse til, at en erhvervsgruppe som hverken har det uddannelsesniveau eller det kvalifikationsbevis, der kræves i henhold til tandlægedirektiverne udøver den samme form for virksomhed som tandlæger. Dette ville være i modstrid med de pågældende direktivers ånd og opbygning og ville ophæve enhver reel virkning af disse direktiver.

Det bør til sidst præciseres, at det i tilfælde af en officiel anerkendelse af dette erhverv er Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed(2) og Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF(3) om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, der finder anvendelse på medlemsstaternes gensidige anerkendelse af de pågældende kvalifikationer.

(1) EFT L 233 af 24.8.1978.

(2) EFT L 19 af 24.1.1989.

(3) EFT L 209 af 24.7.1992.

(4) EFT L 233 af 24.8.1978.