SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1172/02

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. april 2002)

Om: Arbejdstid og ferie for Kommissionens tjenestemænd

Kommissionen har formentlig indgået nye overenskomster med flertallet af fagforeningerne. Er der i disse overenskomster fastsat samme arbejdstider og ferie samt samme mængde overarbejde for alle tjenestemænd, eller afhænger disse af de enkelte overenskomster, der er indgået? Hvor mange fagforeninger indgår Kommissionen overenskomster med, og hvor mange medarbejdere i fagforeningerne aflønnes af Kommissionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(10. juli 2002)

Reglerne om almindelig arbejdstid, ferie, orlov og overarbejde for tjenestemænd fastlægges ikke gennem kollektive aftaler. De er fastlagt i personalevedtægten, som indgår i fællesskabslovgivningen, og de tilhørende gennemførelsesbestemmelser.

Siden 1. oktober 1986 har arbejdstiden for en fuldtidsansat tjenestemand været 37,5 timer ugentlig. Selvom man tilstræber at respektere denne bestemmelse, nødvendiggør forskellige arbejdsopgaver og tjenestegrenenes interesser i praksis, at mange af Kommissionens medarbejdere arbejder betydeligt mere end det.

Tjenestemænd er berettiget til fireogtyve arbejdsdages ferie pr. kalenderår(1) plus en til seks ekstra dages ferie afhængig af alder og lønklasse(2) samt højst seks rejsedage(3). Tjenestemænd kan også bevilliges tjenestefrihed i særlige situationer.

For tjenestemænd i kategori C og D kan overarbejde honoreres i form af fritid eller vederlag(4). Nogle tjenestegrene har deres egne praktiske ordninger for overarbejdsbetaling, som dog ligger inden for aftalerammerne.

Kommissionsbeslutninger, som berører de ansatte, forudsætter altid høring af de repræsentative tjenestemandsfagforeninger eller evt. personaleudvalg. Kommissionens beslutning om flekstid blev for eksempel først vedtaget efter høring af tjenestemændenes fagforeninger(5).

Efter forhandlinger med tjenestemændenes fagforeninger den 4. april 2001(6) indgik Kommissionen en ny aftale om de ressourcer, som er til rådighed til personalerepræsentation. Aftalen er underskrevet af seks repræsentative tjenestemandsfagforeninger. Aftalen indebærer bl.a. en reduktion af det maksimale antal stillinger, som tjenestemændenes fagforeninger kan besætte, fra 21 til 12. Støtten til de valgte repræsentanter i personaleudvalget er blevet styrket. Ordningerne svarer nu til dem, som findes i flere medlemsstaters forvaltninger.

Efter Kommissionens beslutning af 5. december 2001 er en anden generel aftale, den såkaldte rammeaftale, ved at blive forhandlet på plads med syv fagforeninger med det formål at ajourføre Kommissionens forhold til tjenestemandsfagforeningerne, som fortrinsvis har været baseret på en aftale indgået for næsten 30 år siden i 1974. Med samme beslutning har Kommissionen formelt vedtaget generelle bestemmelser for samrådsforanstaltninger (operationelle regler) og bestemmelser for aktionsret, som tidligere var aftalt efter forhandlinger med de repræsenterede tjenestemandsfagforeninger. Disse forbedringer er alle gennemført.

Kommissionen aflønner ikke personale, som er ansat direkte af fagforeningerne (OSP'er). Efter de oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, beskæftiger kun en enkelt OSP-repræsentant ekstern arbejdskraft, og den pågældendes ansættelse er finansieret af medlemsbidrag.

På grundlag af aftalen om ressourcer indgået mellem Kommissionen og tjenestemandsfagforeningerne kan de omfattede fagforeninger være repræsenteret med op til 12 tjenestemænd fra Kommissionen og råde over nærmere fastsatte, begrænsede økonomiske ressourcer, som bl.a. kan dække aftaler med Kommissionens hjælpeansatte. I medfør af denne aftale gør i øjeblikket 12 tjenestemænd formelt midlertidig tjeneste i og 4 hjælpeansatte arbejder for fagforeningerne. Aftalen gør det også muligt at fritage tjenestemænd fra deres faste opgaver i klart fastlagte perioder til fast aftalte opgaver; for tiden er fem tjenestemænd formelt fritaget fra deres tjeneste (heraf en på deltid), mens de afventer enten at vende tilbage, eller at der træffes endelig beslutning om deres midlertidige tjeneste i personaleudvalget.

Endelig er det på nogle af Kommissionens arbejdspladser med få ansatte sådan, at fagforeninger stadig på ad hoc-basis og efter aftale med de lokale ledere tilbydes støtte til udøvelsen af deres aktiviteter. Dette er ikke længere foreneligt med den generelle aftale og vil blive bragt til ophør.

(1) Personalevedtægten, art. 57.

(2) Kommissionens beslutning af 13. januar 1967.

(3) Personalevedtægten, bilag V.

(4) Personalevedtægten, artikel 56, og bilag VI.

(5) Administrative oplysninger nr. 672 af 25. april 1991.

(6) Kommissionens beslutning af 15. juni 2001.