ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1071/02

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(17. april 2002)

Om: Fiskeriaftaler i Stillehavsregionen

Vil Kommissionen venligst redegøre for, hvordan den agter at sikre overensstemmelse mellem EU's mål for udvikling og de fiskeriaftaler, som der på nuværende tidspunkt forhandles om med Kiribati?

Hvordan forestilller Kommissionen sig, at fiskeriaftaler kan bidrage til mindre fattigdom i Stillehavsregionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frantz Fischler

(29. maj 2002)

Ved indgåelse af en fiskeriaftale mellem Fællesskabet og Kiribati vil der blive taget vare på, at fiskeri, der udfoldes af fartøjer fra Fællesskabet, er foreneligt med tunfiskeriets bæredygtighed på lang sigt i Stillehavsregionen såvel som med alle de tekniske fangstforskrifter og bevaringsbestemmelser, der gælder for denne region.

Under forhandlingerne med Kiribati vil Kommissionen tage hensyn til de udviklingsmæssige aspekter, navnlig fattigdomsbekæmpelse og skabelse af økonomiske fordele for det lokale erhvervsliv.

Ud over den sædvanlige udbetaling af et finansielt bidrag til statskassen i Kiribati vil en sådan aftale formodentlig også omfatte sociale bestemmelser vedrørende beskæftigelse af indfødte fra Kiribati på fartøjer fra Fællesskabet og oplæring af lokale sømænd. Desuden kan fællesskabsfartøjerne ventes at foretage en stor del af deres omlastning i havnene i Kiribati.

Kommissionen agter ligeledes at anspore Kiribati til at skabe komplementaritet og synergi mellem landets nationale indikative program (National Indicative Programme (NIP)) og det regionale indikative program (Regional Indicative Programme (RIP)) for Stillehavsregionen gennem finansiering af fiskerirelaterede programmer, som bør fastlægges nærmere i forbindelse med en mulig fremtidig fiskeriaftale mellem Fællesskabet og Kiribati.

Kommissionen støtter ligeledes Kiribati i dets bestræbelser hen imod øget komplementaritet og synergi gennem andre finansierings- og forretningsmuligheder, via institutioner og organer som f.eks. Den Europæiske Investeringsbank (EIB) og Centret for Virksomhedsudvikling (CDE).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1953/02

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(3. juli 2002)

Om: Bevidsthed om europæisk borgerskab

Er Kommissionen enig i, at udviklingen af et frivilligt modul for bevidsthed om europæisk borgerskab som del af skolernes undervisningsplan i EU-lande ikke kun vil forøge værdien af uddannelsen for alle børn i medlemsstaterne, men også styrke ideen ingen krige i fremtidens Europa?

Svar afgivet af Viviane Reding på Kommissionens vegne

(2. august 2002)

Kommissionen er så afgjort enig i, at børn bør lære værdien af fred og konfliktløsning i skolerne, og Kommissionen mener også, at øget bevidsthed om europæisk borgerskab og om EU's grundlæggeres historie og bevæggrunde kan bidrage hertil.

Men i EF-traktatens artikel 149 fastlægges det, at medlemsstaterne er ansvarlige for indholdet og tilrettelæggelsen af deres uddannelsessystemer. Dette spørgsmål er derfor et anliggende, som medlemsstaterne eller deres kompetente myndigheder må tage stilling til.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1162/02

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. april 2002)

Om: Et overdimensioneret svineavlsanlæg

Ifølge offentliggørelser i pressen og klager fra lokale producenter og miljøorganisationer er der i Megala Kalivia Trikalon i Thessalien ved at blive opført et kæmpemæssigt svineavlsanlæg, som medfører risici for miljøet og den offentlige sundhed. Et areal på 80 ha. skal huse 8 500 modersøer. Dette betyder i praksis, at der på dette areal i alt vil befinde sig 100 000 dyr.

I et anlæg af et sådant omfang vil risikoen for, at der udbryder dyresygdomme blive mangedoblet; der vil opstå problemer med affaldsbehandlingen, og der er fare for forurening af grundvandet i Thessalien. Desuden er man overalt i Europa ved at gå bort fra de kæmpestore husdyravlsanlæg. På denne baggrund bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Vil den pågældende investering direkte eller indirekte blive knyttet til fællesskabsmidler?

2. Hvordan vurderer Kommissionen dette svineavlsanlægs konkrete karakteristika?

3. Agter Kommissionen at anmode de græske myndigheder om forklaringer på baggrund af den tvivl, der næres hos de lokale organisationer, og som fremgår af miljørisikovurderingen, hvad angår sikring af den offentlige sundhed og miljøet imod følgerne af denne investering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(4. juni 2002)

1. Ifølge foreløbige oplysninger har den pågældende investering hverken fået direkte eller indirekte støtte af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), som er den eneste fællesskabsfond, der kan yde støtte til landbrugsproduktion, herunder også svineavl.

2. og 3. Hvis projektet ønskes samfinansieret, skal de nationale og/eller regionale myndigheder anvende EUGFL's regler for at sikre, at der er tilstrækkelige afsætningsmuligheder uden risiko for overproduktion, og at de miljømæssige bestemmelser overholdes. Med hensyn til EU's miljøregler findes de lovgivningsmæssige rammer for sådanne virksomheders indvirkning på miljøet navnlig i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1) og i Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget(2). Disse direktiver skal overholdes, før der kan gives tilladelse til etablering af sådanne svinefarme og bortskaffelse af gødning.

Kommissionen opfordrer det ærede medlem til at fremlægge mere detaljerede oplysninger om den planlagte svinefarm ved Megala Kalyvia. Disse oplysninger vil blive analyseret med henblik på at vurdere, om Grækenland har opfyldt sine forpligtelser i forhold til Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og miljølovgivningen.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985, ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, EFT L 73 af 14.3.1997.

(2) EFT L 375 af 31.12.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1444/02

af Emilia Müller (PPE-DE) til Kommissionen

(23. maj 2002)

Om: Import af oksekød fra Argentina

1. Har Kommissionen kendskab til, at der i de seneste uger igen i tiltagende grad er blevet importeret argentinsk oksekød til det europæiske marked og dermed også specielt til det tyske marked?

2. Med hvilken saglig begrundelse er importbegrænsningerne for argentinsk oksekød blevet lempet?

3. Hvad agter Kommissionen at foretage sig for at kompensere for afsætningsvilkårene for de europæiske producenter, som er blevet dårligere som følge af den stigende import af oksekød?

4. Bør det ikke være et langsigtet mål primært at dække efterspørgslen efter fødevarer på det europæiske marked med produkter, som fremstilles i EU's medlemsstater (bedre oprindelseskontrol, kvalitet, større fødevaresikkerhed, bedre kontrolmekanismer, kortere transportafstande)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(28. juni 2002)

1. og 2. Import af oksekød, fårekød og gedekød fra Argentina blev straks efter meddelelsen den 14. marts 2001 om udbrud af mund- og klovsyge forbudt ved Kommissionens beslutning 2001/276/EF af 4. april 2001 om ændring af beslutning 93/402/EØF om dyresundhedsmæssige betingelser og udstedelse af sundhedscertifikat ved indførsel af fersk kød fra bestemte lande i Sydamerika for at tage hensyn til dyresundhedssituationen i Argentina(1).

På grundlag af kontrolbesøg aflagt af Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret samt de garantier, der er givet af de argentinske veterinærmyndigheder, blev der ved Kommissionens beslutning 2002/45/EF af 22. Januar 2002 om ændring af beslutning 93/402/EØF(2) givet tilladelse til import til konsum af modnet og udbenet oksekød, bortset fra slagteaffald, fra visse regioner i Argentina. Importen er kun blevet

genoptaget fra regioner uden udbrud af mund- og klovsyge, og som opfylder de fastsatte kriterier for at være smittefrie (med vaccination). Der opnåedes enighed herom på et møde i Den Stående Veterinærkomité, som afholdtes den 16. januar 2002, og ophævelsen af forbudet trådte i kraft den 1. februar 2002.

Argentina kan inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationens (WTO) kvote for oksekød af høj kvalitet på årsbasis fra 1. juli til 30. juni eksportere 28 000 tons oksekød af høj kvalitet til Fællesskabet. På grund af mund- og klovsygeepidemien i 2001 kunne Argentina først starte med eksporten inden for rammerne af kvoteåret 2001/2002 fra begyndelsen af februar 2002, efter at forbudet i forbindelse med mund- og klovsygen var ophævet. Derfor blev der af indlysende grunde importeret mere oksekød fra Argentina i foråret 2002 end i samme periode årene før.

3. De nuværende producentpriser, der er indberettet til Kommissionen, viser ikke en særlige forringelse.

4. I sin forvaltning af markedet skal Fællesskabet overholde de forpligtelser, det har indgået i forbindelse med multilaterale handelsaftaler, som f.eks. i forbindelse med præferentiel import af oksekød af høj kvalitet.

(1) EFT L 95 af 5.4.2001.

(2) EFT L 20 af 23.1.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1825/02

af Ian Hudghton (Verts/ALE) til Kommissionen

(27. juni 2002)

Om: Biomedicinsk primatforskning

Kommissionen har betegnet anvendelsen af dyreprimater i forskningen som et følsomt spørgsmål og er klar over offentlighedens modvilje mod anvendelsen af dyr i laboratorieforskning, særlig i det biomedicinske center for primatforskning i Rijswijk, Nederlandene.

Den nederlandske minister for undervisning, kultur og videnskab har indrømmet, at der ikke længere er nogen grund til at foretage forsøg på chimpanser i Nederlandene, og at de vil bringe disse forsøg til ophør.

Mener Kommissionen på denne baggrund og i forbindelse med dens igangværende ændring af direktiv 86/609/EØF(1) om anvendelse af dyr til forsøg, at afgørelsen fra det biomedicinske center for primatforskning i Rijswijk om senere på året at inficere seks chimpanser med hepatitis C-virus bør udsættes, indtil ændringen af direktivet er afsluttet?

(1) EFT L 358 af 18.12.1986, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(25. juli 2002)

I Rådets direktiv 86/609/EØF af 24. november 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om beskyttelse af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål, hedder det i artikel 6: Den enkelte medlemsstat udpeger den eller de myndigheder, der er ansvarlige for tilsynet med gennemførelsen af bestemmelserne i dette direktiv. I artikel 12 hedder det videre: Hvis dyr skal anvendes til forsøg, hvorunder de vil eller kan få stærke og muligvis langvarige smerter, skal forsøget særskilt anmeldes til og begrundes over for myndigheden, eller tillades særskilt af denne.

Det sorterer derfor under de kompetente myndigheder i Nederlandene at afgøre, om Rijswijk-centrets forsøg med inficering af primater med hepatitis C-virus skal godkendes.

Ifølge Kommissionens oplysninger har de nederlandske myndigheder endnu ikke truffet beslutning om, hvorvidt de vil godkende en fortsættelse af BPRCs forskning omkring udvikling af en hepatitis C-vaccine, som vil indebære, at seks chimpanser inficeres med virusen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2173/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juli 2002)

Om: Europæisk kort for handicappede

I Europa gælder ikke samme regler overalt for udstedelse af kort, som berettiger mennesker med handicap til forskellige faciliteter og begunstigelser (f.eks. handicapparkeringspladser, reduceret entré i museer og til arrangementer, osv.).

I Italien eksisterer et sådant kort med generel gyldighed slet ikke.

Dette bevirker, at EU-borgere, der har et handicap, ofte ikke kan få gavn af de forskellige faciliteter og begunstigelser i andre EU-lande.

Findes på europæisk plan et handicapkort, som anerkendes i alle medlemslande og giver adgang til ovennævnte faciliteter og begunstigelser?

I bekræftende fald: Hvad er det relevante lovgrundlag? Til hvem skal en ansøgning om udstedelse af kortet stiles, og hvilke dokumenter og bilag skal forelægges?

I benægtende fald: Ville det ikke være hensigtsmæssigt at indføre et sådant kort på EU-plan f.eks. i form af et internationalt europæisk handicapkort?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(21. august 2002)

I henhold til subsidiaritetsprincippet træffes beslutningen vedrørende definitionen af handicap og som følge heraf berettigelsen til handicapkort på nationalt plan. Dette betyder, at betingelserne for udstedelse af handicapkort fastlægges af den enkelte medlemsstat, og at der ikke eksisterer en gensidig anerkendelse af disse kort, som giver indehaverne ret til de forskellige begunstigelser i andre medlemsstater end den, hvor kortet er udstedt.

I henhold til fællesskabsretten er en persons personlige situation afgørende for, om vedkommende har ret til sociale ydelser. For at Kommissionen kan afgøre, om der er tale om en overtrædelse af fællesskabsretten, når indehavere af f.eks. et tysk handicapkort nægtes adgang til de begunstigelser, der indrømmes indehavere af et italiensk handicapkort, må den have mere detaljerede oplysninger om den pågældende sag.

Generelt set er ifølge artikel 12 (tidl. artikel 6) i EF-traktaten alle former for forskelsbehandling, der udøves på grundlag af nationalitet, forbudt inden for EF-traktatens anvendelsesområde. Således bør grundlæggende fordele, der gives handicappede, såsom privilegerede parkeringspladser og kørestolsfaciliteter i lufthavne,

være tilgængelige for alle handicappede fællesskabsborgere uanset nationalitet. Hvis ovennævnte grundlæggende fordele således nægtes fællesskabsborgere, der besøger en anden medlemsstat som modtagere af tjenesteydelser, kan dette betragtes som forskelsbehandling på grundlag af nationalitet ifølge definitionen i EF-traktatens artikel 12 sammenholdt med EF-traktatens artikel 49 (tidl. artikel 59).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1289/02

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(7. maj 2002)

Om: Motorvejsprojekt mellem Los Realejos og Icod de los Vinos (Tenerife Spanien)

Den kanariske lokalregering offentliggjorde i slutningen af det forgangne år i det officielle kanariske tidende (Boletín Oficial) den særlige lokalplan og undersøgelse vedrørende motorvejsstrækningen Los Realejos-Icod de los Vinos i den nordlige del af Tenerife.

Anlægget af denne motorvejsstrækning på 10,8 km omfatter 2,9 km tunneller, 2,9 km viadukter og fire motorvejskryds, som vil lægge beslag på et areal på næsten 300 000 m2. Disse arbejder indebærer et alvorligt økologisk og miljømæssigt overgreb i et af de få uberørte områder, der

stadig er tilbage på Tenerife. De beskyttede områder Rambla de Castro, los Campeches, Tigaiga og Ruiz, der alle er udlagt som lokaliteter af fællesskabsbetydning som led i det europæiske Natura 2000-net, og som endvidere anerkendes som områder af videnskabelig interesse, vil blive ramt af dette projekt. Samtidig vil mere end 135 800 m2 beskyttet areal og skov blive ødelagt.

Der er således tale om et projekt med meget negative konsekvenser, som kun vil afkorte den tid, det tager at tilbagelægge strækningen til Santa Cruz de Tenerife, med 15 minutter i forhold til de nuværende forhold.

Kan Kommissionen oplyse, om dette projekt finansieres med EU-midler?

Hvilke foranstaltninger kan Kommissionen træffe for at sikre overholdelse af direktiv 85/337/EØF(1) om vurdering af projekters indvirkning på miljøet og direktiv 92/43/EØF(2) om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter?

(1) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. juni 2002)

For så vidt angår Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1) og Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(2), skal det understreges, at disse udmærket kan finde anvendelse i dette tilfælde. Derfor vil Kommissionen henvende sig til de spanske myndigheder snarest muligt for at sikre sig, at fællesskabsretten anvendes korrekt.

I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(3) sorterer såvel valget af projekter som gennemførelsen heraf under medlemsstaternes ansvar. Kommissionen har henvendt sig til de spanske myndigheder for at få oplysninger om en eventuel samfinansiering af dette projekt og vil underrette det ærede medlem herom, så snart den har modtaget svar.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992.

(3) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1976/02

af Christos Folias (PPE-DE) til Kommissionen

(8. juli 2002)

Om: Tilladte grænseværdier for støjemission fra natklubber

I henhold til den gældende græske lovgivning er maksimumsgrænsen for udsendelse af musikstøj fra de etablissementer, der har fået autorisation som kentra diaskedáseos (natklubber), 100 dB og for støjemission fra andre etablissementer, dvs. caféer, barer osv., 80 dB ved kilden (højtalerne).

1. Findes der fællesskabslovgivning om de tilladte maksimumsgrænser for støjemission ved kilden (højttalere) for de store danseklubber med levende musik eller med dj?

2. Kan Kommissionen oplyse, hvilke bestemmelser for støjemission, der gælder i de enkelte EU-lande, samt hvilke sanktioner der gælder for dem, der overtræder de nationale bestemmelser på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(8. august 2002)

Kommissionen har med interesse taget den skriftlige forespørgsel til efterretning, det ærede medlem har fremsat med hensyn til de tilladte støjniveauer i forbindelse med forlystelsesetablissementer med musik.

I dag findes der på fællesskabsniveau ingen lovgivning om den maksimale styrke for udsendelse af musik. Således er anvendelsesområdet for Rådets direktiv 2002/49/EF af 29. juni 2002 om vurdering og styring af ekstern støj(1) kun støjgener fra forskellige transportformer (landevej, jernbane og fly) og fra industriaktiviteter.

Regler herfor henhører da under medlemsstaternes egen kompetence, og Kommissionen råder ikke over information om, hvilke forholdsregler der måtte være truffet lokalt for at forebygge støjgener fra høj musik.

Alligevel henleder Kommissionen det ærede medlems opmærksomhed på, at der findes lovgivning på fællesskabsplan til beskyttelse af arbejdstageres sundhed og sikkerhed under arbejdet. Der er dels tale om rammedirektivet 89/391/EØF(2) om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på arbejdet, dels Rådets direktiv 86/188/EØF(3) om beskyttelse af arbejdstagere mod risici ved at være udsat for støj under arbejdet. Dette direktiv gælder for alle arbejdstagere, undtagen inden for skibsfart og luftfart, således også for arbejdstagere i natklubber og lignende (cafeterier, barer m.v. ).

Kommissionen finder, at medlemsstaterne selv må sørge for at fremme og kontrollere korrekt og effektiv anvendelse af de bestemmelser, der gennemfører dette direktiv på nationalt plan.

Endelig henledes det ærede medlems opmærksomhed på, at Rådets direktiv 86/188/EØF om støj netop er ved at blive revideret på forslag fra Kommissionen med henblik på at forbedre sikkerheden på arbejdet, bl.a. ved en udvidelse af dets anvendelsesområde. Rådet vedtog en fælles holdning herom den 29. oktober 2001(4), og sagen er for øjeblikket under behandling efter proceduren med fælles beslutningstagning (artikel 251 i EF-traktaten).

(1) EFT L 189 af 18.7.2002.

(2) Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989, EFT L 183 af 29.6.1989.

(3) Rådets direktiv 86/188/EØF af 12. maj 1986, EFT L 137 af 24.5.1986.

(4) Fælles holdning (EF) nr. 8/2002 af 29. oktober 2001, EFT C 45 E af 19.2.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0899/02

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(4. april 2002)

Om: Angivelige forfølgelser i Laos

Har Kommissionen gennem sin repræsentation eller direkte modtaget vidnesbyrd, der tyder på, at religiøse minoritetsgrupper i Laos har været eller stadig bliver udsat for overgreb?

Hvad har Kommissionen foretaget sig over for de laotiske myndigheder i den anledning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(24. april 2002)

Kommissionen er bekendt med meddelelserne om, at religionsfriheden i Laos er begrænset, og at medlemmerne af kristne grupper forfølges og/eller anholdes på grund af deres religiøse overbevisning.

Medens den laotiske forfatning bestemmer, at enhver har ret og frihed til at have en religion, begrænser myndighederne tilsyneladende denne ret i praksis, særligt hvad angår ikke-buddhistiske fællesskaber.

Tolerancetærskelen over for religiøse skikke varierer i de enkelte områder. Der har været rapporteret om arrestation og anholdelse af troende og deres åndelige ledere uden forudgående anklager. Nogle kristne er også blevet dømt for at give anledning til social uro. Ifølge nogle rapporter har visse religiøse grupper også vanskeligt ved at finde nye steder til afholdelse af gudstjenester.

Den katolske kirke, der i den sydlige del af landet har tre bispedømmer, hvor katolikker åbent kan afholde gudstjenester, har tilsyneladende vanskeligere ved at etablere sig i højlandet og den nordlige del. Efter forlydende kan protestantiske menigheder, hvoraf to er officielt anerkendt, afholde gudstjenester i hele landet.

I en erklæring før det 57. møde i FN's Menneskerettighedskommission den 29. marts 2001 understregede EU behovet for at styrke respekten for civile og politiske rettigheder, herunder religionsfrihed. Kommissionen udtrykte også sin bekymring herfor på mødet i Det Blandede Udvalg EF-Den Demokratiske Folkerepublik Laos den 15. maj 2001.

Kommissionens delegation i Bangkok, der varetager forbindelserne med Den Demokratiske Folkerepublik Laos og de diplomatiske missioner fra medlemsstaterne, følger nøje dette og andre menneskerettighedsrelaterede forhold i Laos. Kommissionen deltager også fuldt ud i alle EU's aktioner for at tilkendegive sin bekymring over for de laotiske myndigheder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1028/02

af Anna Karamanou (PSE) til Rådet

(15. april 2002)

Om: 14 pigers tragiske død i Saudiarabien

Ifølge offentliggørelser i avisen Arab News og fra Amnesty International mistede 14 piger livet, og mange andre kom til skade under en brand i deres skole i Mekka den 11. marts 2002, da det religiøse politi

(al-Mutawa'een) forhindrede dem i at flygte fra branden, fordi de ikke bar tørklæder, og der ikke var nogen mandlige slægtninge til stede, der kunne tage imod dem. Det religiøse politi forbød desuden redningsmandskabet at komme ind på skolen, eftersom mænd ikke må komme på steder, hvor der er kvinder. Denne tragiske hændelse er et åbenlyst eksempel på de tragiske følger af diskrimination på grundlag af køn, som også kan indebære tab af menneskeliv. Det understreges, at Saudiarabien er part i konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder (CEDAW).

Agter Rådet at lægge pres på Saudiarabiens regering for at få den til at foretage en hurtig efterforskning af disse tragiske dødsfald og derefter stille de ansvarlige for retten med henblik på at undgå lignende fænomener i fremtiden? Har Rådet til hensigt at skride ind over for den ovennævnte regering for at udvirke, at enhver politik og praksis med nedværdigende behandling og fortsat diskrimination imod kvinder, ophører?

Svar

(22. juli 2002)

Som allerede anført i svaret på forespørgsel nr. 0185/02 fra Carlos Carnero González vedrørende Saudi-Arabien behandles menneskerettighedsspørgsmål, herunder kvindernes status og forskelsbehandling af kvinder, med jævne mellemrum i bilaterale sammenhænge og i forbindelse med den politiske dialog med Golfens Samarbejdsråd, som Saudi-Arabien er medlem af.