SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2700/98

af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen

(1. september 1998)

Om: Uenighed mellem Italien og Kommissionen om stomatologisk og ortodontisk behandling

Foer 1980, hvor de foerste universitetsuddannelser i tandlaegevidenskab startede med et staerkt begraenset antal pladser, og foer gennemfoerelsen af EU-direktiverne, var tandlaegevidenskaben paa nogle medicinske fakulteter det speciale, der noed den ringeste anseelse. Nu forlyder det imidlertid, at alle laeger, der er opfoert i erhvervsregistret for tandlaeger (30.000 i Italien), skal slettes, fordi de ikke opfylder EU-direktiverne.

Kan Kommissionen under henvisning til direktiv 75/362/EOEF(1) og direktiv 75/363/EOEF(2), der fastsaetter bestemmelser for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser og etableringsretten for laeger, og som bl.a. omhandler udoevelse af odontostomologi-specialet, oplyse, om den i juridisk henseende med denne betegnelse mente noget andet en diagnosticering, behandling og istandsaettelse af mund, taender og kaeber udfoert af laeger?

Der oenskes et praecist svar, eftersom fortolkningen kan give anledning til ubehagelige situationer baade ud fra et professionalt synspunkt, og fordi den kan faa skaebnesvangre retlige foelger.

Kan Kommissionen for at skabe mere klarhed endvidere oplyse, om tandlaegedirektiverne, direktiv 78/686/EOEF(3) og direktiv 78/687/EOEF(4) af 25. juli 1978, indeholder bestemmelser, der direkte eller indirekte kan regulere udoevelsen af laegegerningen i medlemsstaterne?

(1) EFT L 167 af 30.6.1975, s. 1.

(2) EFT L 167 af 30.6.1975, s. 14.

(3) EFT L 233 af 24.8.1978, s. 1.

(4) EFT L 233 af 24.8.1978, s. 10.

Samlet svar

afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti paa skriftlige forespoergsler E-2698/98, E-2699/98 og E-2700/98

(27. oktober 1998)

Ifoelge de oplysninger Kommissionen har til raadighed, er Spanien foruden Italien den eneste medlemsstat, hvor tandlaeger, der henhoerer under "tandlaege"-direktiv 78/686/EOEF og 78/687/EOEF (nemlig "licenciados en odontología"), og laeger med speciale i tand-, mund-, og kaebekirurgi, er opfoert i samme erhvervsregister ("Colegio de Odontólogos y Estomatólogos"). Kommissionen oensker at henlede opmaerksomheden paa, at situationen i henholdsvis Italien og Spanien ikke er sammenlignelig. I Spanien forholder det sig saadan, at laeger med speciale i tand-, mund- og kaebekirurgi paa den ene side udelukkende er opfoert i det ovennaevnte erhversregister, og paa den anden side har laeger uden speciale i tand-, mund- og kaebekirurgi aldrig kunnet udoeve tandlaegehvervet som hovederhverv, eftersom den nationale lovgivning forbyder det. Hvad angaar lovgivningen i Frankrig og Luxembourg har Kommissionen ikke kendskab til bestemmelser af en saadan art, som omtalt af det aerede parlamentsmedlem.

Direktiv 78/686/EOEF og 78/687/EOEF om tandlaeger, der har til formaal at skabe et saerligt tandlaegeerhverv adskilt fra laegeerhvervet, henfoerer visse ydelser under erhvervsbetegnelsen "tandlaege". Disse direktiver er blevet fortolket af Domstolen i dens dom af 1. juni 1995 i sag C-40/93, Kommissionen mod Den Italienske Republik(1). Det foelger af denne dom, at tandlaegen for at have ret til at udoeve sit erhverv skal vaere i besiddelse af en af de under artikel 2 i direktiv 78/686/EOEF hoerende titler, medmindre en undtagelse udtrykkeligt forefindes i direktivet - herunder artikel 19 vedroerende Italien - og at medlemsstaterne under ingen omstaendigheder kan skabe tandlaegekategorier, som ikke svarer til nogen af de kategorier, der er foreskrevet i de paagaeldende direktiver. Domstolen konkluderede derfor, at Italien har tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 19 i direktiv 78/686/EOEF, idet den ved lov nr. 471 af 31. oktober 1988 for saa vidt angaar medicinske og kirugiske kandidater har udsat den frist, der er fastlagt i naevnte artikel 19, til det akademiske aar 1984/1985. Forholdet er nemlig det, at paa det tidspunkt, hvor man vedtog direktiv 78/686/EOEF og 78/687/EOEF, som paaboed Italien at skabe et selvstaendigt tandlaegeerhverv, blev tandlaegeerhvervet i denne medlemsstat udoevet af laeger. Som en overgangsbestemmelse gav artikel 19 i direktiv 78/686/EOEF disse laeger ret til fortsat at udoeve tandlaegeerhvervet og til at nedsaette sig som tandlaeger i andre medlemsstater, forudsat at de bl.a. havde paabegyndt deres laegeuddannelse foer 28. januar 1980. Efter den gaeldende faellesskabret er det udelukkende laeger, der har paabegyndt deres laegeuddannelse i Italien foer 28. januar 1980, der kan have fordel af artikel 19 (paa de betingelser, der er fastsat i denne artikel) og saaledes udoeve tandlaegeerhvervet og nedsaette sig som tandlaege i andre medlemsstater.

Direktiv 93/16/EOEF(2), der konsoliderer direktiv 75/362 og 75/363/EOEF, praeciserer ikke laegers virkefelter, men udstikker udelukkende mindstekrav til uddannelse. "Tandlaege"-direktiv 78/686/EOEF og 78/687/EOEF har for deres vedkommende heller ikke til formaal at fastsaette regler for laegers virkefelter. Imidlertid noedvendiggjorde de specielle forhold for Italien paa det tidspunkt, hvor "tandlaege"-direktiverne blev vedtaget, en overgangsbestemmelse (artikel 19 i direktiv 78/686/EOEF). Hvad angaar spoergsmaalene vedroerende optagelse i erhvervsregistre, henviser Kommissionen det aerede parlamentsmedlem til besvarelsen af skriftlig forespoergsel E-1522/96 fra Cristiana Muscardini(3). Kommissionen henviser desuden det aerede parlamentsmedlem til besvarelserne af de skriftlige forespoergsler E-1324/95(4), 836/96(5), 3592/96(6), 3593/966 og 1649/97 fra Cristiana Muscardini(7), der alle omhandler odonstomatologi i Italien.

(1) Sml. 1995, s. I-I3I9.

(2) EFT L 165 af 7.7.1993.

(3) EFT C 356 af 25.11.1996.

(4) EFT C 277 af 23.10.1995.

(5) EFT C 280 af 25.9.1996.

(6) EFT C 186 af 18.6.1997.

(7) EFT C 391 af 23.12.1997.