SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0421/03

af Giovanni Pittella (PSE)og Elena Paciotti (PSE) til Kommissionen

(17. februar 2003)

Om: Erhvervsuddannelse for kommende speciallæger

Italien har gennem lovdekret 368 af 17. august 1999 gennemført direktiv 93/16/EØF(1) om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser som ændret ved direktiv 97/50/EF(2), direktiv 98/21/EF(3), direktiv 98/63/EF(4) og direktiv 1999/46/EF(5);

på grundlag af denne bestemmelse svarer den kontraktlige status for kommende speciallæger til den, der er fastsat i erhvervsuddannelseskontrakter;

gennemførelsen af bestemmelserne i lovdekret 368/99 er bundet til vedtagelsen af bestemmelsen om finansiel dækning, som den italienske regering imidlertid ikke har indføjet i budgetoverslagene.

Hvilke initiativer agter Europa-Kommissionen at tage for at få Italien til at gennemføre direktiv 93/16/EØF gennem tilvejebringelse af en passende finansiel dækning af lovdekret 368/99, således at læger under uddannelse kan nyde godt af de kontrakt- og sikringsmæssige bestemmelser, der gælder for erhvervsuddannelseskontrakter?

(1) EFT L 165 af 7.7.1993, s. 1.

(2) EFT L 291 af 24.10.1997, s. 35.

(3) EFT L 119 af 22.4.1998, s. 15.

(4) EFT L 253 af 15.9.1998, s. 24.

(5) EFT L 139 af 2.6.1999, s. 25.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. marts 2003)

I henhold til bilag I til Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser (også kaldet lægedirektivet) skal speciallægeuddannelsen finde sted under arbejde i bestemte

stillinger, der er anerkendt af de kompetente myndigheder. Mens der ikke siges noget specifikt om de kontrakt- og sikringsmæssige bestemmelser, fastsættes det udtrykkeligt i ovennævnte bilag, at denne uddannelse aflønnes med et passende beløb. Det ærede medlems opmærksomhed henledes i den forbindelse på EF-Domstolens afgørelse i sag C-131/97 (Carbonari), hvor det blev fastslået, at forpligtelsen til at betale en passende løn under uddannelsen til speciallæge er ubetinget. Domstolen påpegede ligeledes, at det står fast, at lægedirektivet ikke indeholder nogen fællesskabsretlig definition hverken af den løn, som skal betragtes som passende, eller af metoderne til fastsættelse af lønnen. Sådanne definitioner henhører i princippet under medlemsstaternes kompetence, som på dette område skal vedtage særlige gennemførelsesforanstaltninger. Medlemsstaterne råder samtidig over en stor skønsfrihed, når de udpeger, hvem der skal være debitor for den løn, der skal ydes under speciallægeuddannelsen.

Heraf følger, at en medlemsstat kan vælge enten at aflønne læger under speciallægeuddannelse med et borsa di studio (uddannelsesstipendium) eller i overensstemmelse med en contratto di formazione (uddannelseskontrakt) under overholdelse af ovenstående principper. På baggrund af de foreliggende oplysninger ser Kommissionen ingen grund til at gribe ind, da det ikke kan konkluderes, at Italien i øjeblikket overtræder de principper, der følger af Domstolens retspraksis.