SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1382/98

af Spalato Belleré (NI) , Cristiana Muscardini (NI) og Roberta Angelilli (NI) til Kommissionen

(7. maj 1998)

Om: Omkostninger i forbindelse med lire-euro-konvertering

Den siddende italienske regering har pålagt skatteyderne at betale en såkaldt euroskat på 12.000 milliarder lire.

Nu belaver samme regering sig på via et lovdekret fra skatteministeren at pålægge de italienske borgere at betale samtlige obligatoriske konverteringer fra lire til euro i form af ekstra bankprovisioner for alle transaktionerne. Herudover har den vedtaget, at der skal foretages konvertering af hvert enkelt værdipapir og ikke af hele porteføljen, hvorved den således ikke har imødekommet Kommissionens henstilling vedrørende problemet valutaopdeling, hvorved der fastlagdes en mindste transaktionsenhed svarende til en hundrededel euro.

Under disse omstændigheder påhviler omkostningerne i forbindelse med omveksling til euro udelukkende borgerne, fordi skatteministeren ikke har til hensigt at gøre disse transaktioner gratis.

Kan Kommissionen på grundlag af ovenstående betragtninger oplyse, hvilke bestemmelser den agter at vedtage for at beskytte fællesskabsborgerne mod konverteringsmetoder, der sigter mod at pålægge borgerne omkostningerne i forbindelse med overgangen til den fælles valuta?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy

(24. juni 1998)

Kommissionen deler det ærede medlems synspunkt, at indførelsen af euroen skal være så effektiv som muligt, og at forbrugerne ikke bør straffes. For at kortlægge hvordan dette bedst kan ske, har Kommissionen foretaget en grundig undersøgelse af de praktiske aspekter ved euroens indførelse med bistand fra ekspertgrupper. Spørgsmålet om bankgebyrer for omregning har været drøftet nøje.

Kommissionen vedtog den 23. april 1998 en henstilling, hvori der fastsættes en standard for god praksis om bankgebyrer for omregning til euro. Standarden omfatter såvel praksis, som Kommissionen anser for lovpligtig på grundlag af forordningerne om euroen (dvs. omregning af indgående betalinger i overgangsperioden og af konti ved overgangsperiodens udløb) og anden anbefalet praksis, som bankerne efter Kommissionens mening bør følge for at lette en gnidningsløs indførelse af euroen. Med hensyn til betalinger og omregning af konti anbefaler Kommissionen gebyrfri omregning af indgående og udgående betalinger i overgangsperioden og af konti fra den nationale valutaenhed til euroenheden i overgangsperioden og ved dennes udløb.

Situationen synes nu at være, at et stort flertal af banker agter at følge denne anbefalede praksis, selv når der ikke er truffet lovgivningsmæssige foranstaltninger. Kommissionen er ikke bekendt med, at det italienske finansministerium skulle kræve gebyrer for obligatoriske omregninger. Kommissionen agter at overvåge bankernes anvendelse af den anbefalede standard for god praksis og har med dette for øje anmodet banksammenslutningerne om at rapportere til Kommissionen om deres medlemmers iværksættelse af anbefalingerne den 1. november 1998.

Med hensyn til omregningen af offentlig gæld har Kommissionen anbefalet en omvendt teknik, hvor omregningen kan finde sted med udgangspunkt i den enkelte obligation eller den enkelte portefølje. Omregning af den enkelte portefølje vil give anledning til mindre afrundinger. Der vil således være et mindre misforhold mellem den samlede udstedelse og summen af de enkelte omregnede porteføljer end mellem den samlede udstedelse og summen af de enkelte omregnede obligationer. Det er op til medlemsstaterne at afgøre, hvilken omregningsteknik de vil anvende, og de skal træffe deres afgørelse under hensyntagen til alle aspekter i omregningsforløbet, herunder afregnings- og noteringssystemer, således at omregningen gennemføres mest effektivt.

Italien har besluttet at følge den teknik, som Kommissionen anbefaler med hensyn til omregningen, dvs. med udgangspunkt i de enkelte obligationer. Det er blevet understreget, at den omregningsteknik, de italienske myndigheder påtænker at anvende, og som er baseret på konvertering af den mindste transaktionsenhed og en omregningsenhed med pålydende på en cent, ikke nødvendigvis vil være til skade for obligationshaverne. Resultatet kan være såvel positivt som negativt for investoren afhængigt af omregningskursen og beløbet for den mindste transaktionsenhed. Selv ved nedrunding vil virkningen endvidere være meget begrænset for obligationshaveren, da det højst vil kunne dreje sig om en halv cent per transaktionsenhed.