SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1610/02

af Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(31. maj 2002)

Om: Strukturfondenes betalinger

Det fremgår af de seneste beløb for opfølgning af budgettet, at strukturfondsprogrammernes gennemførelse og betalinger i denne Agenda-periode har været alt for langsom. Man kan ikke længere give programmernes langsomme godkendelsesproces skylden, når de uindfriede forpligtelser (UF) er steget i maj i år i forhold til sidste år.

Parlamentet vil komme i en besynderlig situation, når den skal meddele Kommissionen decharge for gennemførelse af politikken for strukturfonde. Det vil være tilfældet til trods for, at forsinkelserne oftest skyldes medlemsstaterne og ikke Kommissionen.

Det er nu ved at blive et problem, at hvis betalingerne ophobes i slutningen af denne Agenda-periode, vil de årlige rammer for betalingsbevillinger ikke være tilstrækkelige. Herudover vil n+2-reglen blive et problem, som medfører, at adskillige medlemsstaters midler til regionalpolitik vil blive nedskåret, selv om de lokale og regionale aktører ikke er ansvarlige for de problemer, der skyldes en kompliceret ordning.

Kan Kommissionen oplyse, hvad den gør for at finde en løsning på den situation, der snart vil blive til et politisk problem? Kan Kommissionen åbent og klart give Parlamentet og medlemsstaterne en redegørelse for situationen? Kan strukturpolitikken forenkes inden udgangen af denne strukturfondsperiode, for at projekterne faktisk kan iværksættes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(4. juli 2002)

Opfattelsen af, at omfanget af uindfriede forpligtelser stiger hurtigt ved regnskabsårets begyndelse, er forkert, for så vidt angår vurderingen af, hvor hurtigt strukturaktiviteterne iværksættes. Det er rent faktisk

reglen om automatisk indgåelse af forpligtelser i årlige trancher for programmerne, som i starten skaber uindfriede forpligtelser, for da betalingerne sker på grundlag af modtagernes reelle gennemførelse af aktiviteterne, udstrækkes de til hele året.

I løbet af de første måneder af 2002 var der indgået forpligtelser for næsten alle strukturfondenes betalingsbevillinger til et samlet beløb på 30,4 mia. EUR, mens betalingerne beløb sig til 6,2 mia. EUR. Forskellen i forhold til forpligtelserne 24,2 mia. EUR udgør den midlertidige stigning i uindfriede forpligtelser i denne periode. Resten af året vil forpligtelserne ikke stige mere, mens betalingerne vil skride frem som vanligt og dermed gradvist mindske omfanget af uindfriede forpligtelser indtil årets udgang.

Denne mekanisme med automatisk indgåede bevillinger tilskynder sammen med n+2-reglen om automatisk frigivelse til at foretage betalingerne ved årets udgang og gør det muligt at mindske de uindfriede bevillinger ved at mindske forpligtelserne.

Kommissionen vil gerne understrege, at den i overensstemmelse med gældende lovgivning konstant overvåger aktiviteternes fremadskriden og regelmæssigt erindrer medlemsstaterne om vigtigheden af at gennemføre aktiviteterne i et tilfredsstillende tempo og de finansielle følger af, at lovgivningen ikke overholdes. Kommissionen er for øvrigt ved at udarbejde en meddelelse om dette emne.

Vedrørende det ærede medlems ønske om forenkling er der allerede truffet adskillige foranstaltninger med hensyn til behandlingen af programtillæg i forbindelse med den for strukturfondene gældende lovgivning. Kommissionen samarbejder desuden med de nationale myndigheder, navnlig i Komitéen for Udvikling og Omstilling i Regionerne, om at forenkle de øvrige aspekter af gennemførelsen af programmer, der samfinansieres med strukturfondene, og den opfordrer medlemsstaterne til at gøre det samme med de nationale bestemmelser. Den vil naturligvis holde Parlamentet orienteret om resultaterne af dette arbejde.