SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2654/96 af Michèle Lindeperg (PSE) til Kommissionen (15. oktober 1996)

Om: Skiundervisning og problemer med arbejdstagernes frie bevaegelighed

Skiundervisning er et hverv, der udoeves i et risikomiljoe, og de paagaeldende elever kan kun betros fagfolk med en behoerig uddannelse og attesteret kompetence.

I modsat fald loeber skieleverne en stor risiko (jf. ulykken i Valmorel).

Princippet om arbejdstagernes frie bevaegelighed paa hele det europaeiske territorium maa ikke gennemfoeres paa bekostning af sikkerheden.

Derfor er det absolut noedvendigt, at der traeffes foranstaltninger for at garantere kompetencen hos de fagfolk, der er uddannet i Faellesskabet.

Agter Kommissionen at traeffe foranstaltninger i henblik herpaa?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (28. november 1996)

Kommissionen mener ligesom det aerede medlem, at skiundervisning er en virksomhed, der udoeves i et risikomiljoe, og at eleverne derfor kun maa betros fagfolk. Kommissionen erkender ligeledes, at princippet om arbejdskraftens frie bevaegelighed i EF ikke maa haandhaeves paa bekostning af sikkerheden. Den bekymring, der kommer til udtryk i forbindelse med anvendelsen af direktiverne om den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser paa omraadet for skiundervisning, synes imidlertid ikke at vaere saerlig berettiget. Selv om formaalet med direktiverne er at fremme arbejdskraftens frie bevaegelighed, har disse dog indfoert mekanismer, hvorved medlemsstaterne kan sikre sig, at ansoegere om anerkendelse har et tilstraekkeligt hoejt kvalifikationsniveau.

Det skal erindres, at der ved Raadets direktiv 89/48/EOEF af 21. december 1988 ((EFT L 19 af 24.1.1989. )) indfoertes en generel ordning for anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregaaende uddannelser af mindst tre aars varighed. Siden blev dette direktiv suppleret med Raadets direktiv 92/51/EOEF af 18. juni 1992 ((EFT L 209 af 24.7.1992. )) om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser. Skilaerere er omfattet af dette andet direktiv.

I henhold til den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser skal en person, der er fuldt kvalificeret til at udoeve et erhverv i en medlemsstat, i princippet kunne udoeve samme erhverv i en anden medlemsstat. Der findes dog nogle undtagelser fra dette princip. Det er bl.a. tilfaeldet, naar den uddannelse, ansoegeren om anerkendelse har modtaget i den medlemsstat, han kommer fra, vedroerer emner, der er vaesentligt forskellige fra dem, der er omfattet af det eksamensbevis, der kraeves i vaertslandet. I saa tilfaelde har vaertslandet mulighed for at kraeve, at ansoegeren gennemgaar en proevetid eller indstiller sig til en egnethedsproeve (udligningsforanstaltninger). Bortset fra ganske saerlige tilfaelde, der omhandles i direktiv 89/48/EOEF og 92/51/EOEF, kan indvandreren frit vaelge mellem proevetid og egnethedsproeve.

Kommissionen bestrider ikke, at som foelge af skilaereres saerlige ansvar, maa disse have saerlige kvalifikationer, der giver de personer, de underviser, stoerst mulig sikkerhed. Den mener imidlertid, at bestemmelserne i direktiv 92/51/EOEF tager tilstraekkeligt hensyn til sikkerhedskravene i den uddannelse, en ansoeger om anerkendelse maatte have. Stoerre huller paa dette omraade i den uddannelse, en eksamensbevisindehaver fra en anden medlemsstat maatte have, kan udgoere vaesentlige forskelle i forhold til indholdet af den franske uddannelse og saaledes give anledning til krav om proevetid eller egnethedsproeve. For saa vidt som direktiv 92/51/EOEF goer det muligt at imoedekomme saavel skilaerernes som de franske myndigheders oensker, agter Kommissionen ikke at vedtage supplerende foranstaltninger.