ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2075/98

af Roberta Angelilli (NI) til Kommissionen

(7. juli 1998)

Om: Skattediskriminering af familier med kun en indkomst

Den italienske forfatningsret har med dom nr. 358 af 13. og 14. juli 1995 om lovligheden af lovdekret nr. 597 af 29.9.1973, saerlig artikel 3, fastslaaet, at de gaeldende skatteregler for familier med én indkomst er fuldstaendig uretfaerdige, hvad angaar tilbagebetalingen af 50 % af den personlige indkomstskat (IFPF), og den har henvist eventuelle afgoerelser til den lovgivende myndighed. Disse skatteregler skulle saaledes vaere i modstrid med artikel 3 (ligestilling af aegtefaellerne), artikel 29 og 33 (beskyttelse af familien) og artikel 53 (retfaerdig beskatning) i den italienske forfatning.

Paa baggrund af den italienske forfatningsdomstols klare dom, udtalelserne fra Europa-Kommissionen om beskatning og initiativerne fra visse fagforbund, saasom S.A.P.E.F. (Det Uafhaengige Forbund af Pensionerede Jernbanearbejdere) bedes Kommissionen oplyse foelgende:

1. anser den det ikke for hensigtsmaessigt at anmode de italienske myndigheder standse denne ulovlige og uretfaerdige behandling af de italienske borgere?

2. findes der europaeiske direktiver, som paalaegger lige skatteregler i medlemsstaterne?

3. hvorledes stiller Kommissionen sig generelt til dette spoergsmaal?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(23. september 1998)

Kommissionen henviser det aerede medlem til svar paa skriftlig forespoergsel E-2510/97(1) fra Rauti.

Under henvisning til den dom, der omtales af det aerede medlem, kan den endvidere konstatere, at den italienske forfatningsdomstol har afvist at redegoere for en kraenkelse af de forfatningsmaessige rettigheder. Forfatningsdomstolen har noejedes med at fremhaeve, at den italienske lovgivende myndighed har kompetence til at aendre den nuvaerende utilfredsstillende behandling af familier med én indkomst. Kommissionen har under alle omstaendigheder ikke befoejelse til at gribe ind over for de italienske myndigheder i tilfaelde af, at den italienske forfatning eventuelt er overtraadt.

(1) EFT C 117 af 16.4.1998.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3065/98

af Werner Langen (PPE) til Kommissionen

(8. oktober 1998)

Om: Planerne om at lade lotteri regulere af den europaeiske konkurrenceret

Indledningen af en traktatbrudsprocedure mod Irland i henhold til EF-traktatens artikel 169, en finsk domstols anmodning om en praejudiciel afgoerelse fra EF-Domstolen og overvejelserne om at lade lotteri regulere af den europaeiske konkurrenceret og ikke af de enkelte medlemsstaters nationale ret, har foert til en voldsom debat i Forbundsrepublikken Tyskland.

De tyske delstater har ifoelge mine informationer hidtil ikke haft til hensigt at aabne det tyske lotterimarked for udenlandske konkurrencearrangoerer. Afgoerende herfor er en raekke faktorer, men foerst og fremmest finansielle overvejelser.

Jeg spoerger derfor Kommissionen om foelgende:

1. Hvad har foranlediget Kommissionen til at fravige sin oprindelige erklaering paa EU-topmoedet i Edinburgh den 12. december 1992 om at opgive at vedtage bestemmelser om hasardspil?

2. Hvorledes forloeber traktatbrudsproceduren mod Irland i henhold til EF-traktatens artikel 169?

3. Hvilken udtalelse har Kommissionen afgivet i retssagen Laeaerae C-124/97, hvor en finsk ret har anmodet EF-Domstolen om en praejudiciel afgoerelse?

4. Har spoergsmaalet vaeret droeftet i OEkofin-Raadet, eller hvornaar forventes det i benaegtende fald droeftet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(19. november 1998)

Kommissionen vil gerne oplyse det aerede medlem om, at den ikke har fraveget sin erklaering fra 1992 om, at gennemfoerelsen af det indre marked paa omraadet for hasardspil ikke kraever nogen lovgivningsmaessige indgreb. Dette ses af, at der ikke er fremsat noget forslag for Raadet eller Parlamentet til undersoegelse eller beslutning. Denne holdning kan ikke desto mindre tages op til revision i lyset af nye forhold.

Domstolen fastslog i sin afgoerelse fra 24. marts 1994 i Schindler-sagen (sag C-275/92), at lotterier (lige som andre former for hasardspil) er en tjenesteydelse, der er omfattet af faellesskabsretten, og som har visse saerlige traek, der kan foranledige medlemsstaterne til at indfoere begraensninger, der dog ikke maa vaere diskriminerende.

Hvis Kommissionen modtager en klage, og en undersoegelse heraf foerer til en formodning om, at der foreligger ubegrundede diskriminerende foranstaltninger paa omraadet, kan Kommissionen indlede en procedure mod den paagaeldende medlemsstat, som dog altid har mulighed for at fremsaette sine bemaerkninger. Proceduren mod Irland, som har svaret paa den begrundede udtalelse, vil finde sted i lyset af Schindler-sagen og den kommende dom i Laeaerae-sagen, som det aerede medlem naevner.

Det skal bemaerkes, at Kommissionen i forbindelse med den sidstnaevnte sag mener, at det at give monopol til en offentligretlig forening paa omraadet for spillemaskiner ikke udgoer en begraensning, der er uforenelig med principperne om fri etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser efter henholdsvis artikel 52 og 59 i EF-traktaten.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2455/98

af Roberta Angelilli (NI) til Kommissionen

(30. juli 1998)

Om: Rehabilitation af personer i Italien, som har vaeret omtalt i en notifikation

I Italien er ca. 12 mio personer, som har vaeret omtalt i en notifikation, udelukket fra at faa kredit, ofte blot som foelge af bankers og offentlige administrationers fejl, forsinkelser eller manglende opfyldelse, i oevrigt ofte i forbindelse med smaa beloeb. Blandt disse personer er der sikkert mange, der tvunget af omstaendighederne er blevet ofre for aager. Som foelge heraf vil ca. en fjerdedel af den italienske befolkning de facto vaere udelukket fra at drage fordel af den nye valuta, euroen, eftersom de italienske myndigheder ikke har planlagt nogen omstoedelse af deres diskvalificering forud for den nye oekonomiske kurs. Ogsaa det italienske banksystem synes at vaere bagud for sin tid paa dette omraade som foelge af den italienske Centralbanks manglende kontrol med den udbredte praksis blandt pengeinstitutter gaaende ud paa at forhindre personer, som har vaeret omtalt i en notifikation, i endog at have en bankkonto og foretage simple banktransaktioner, hvilket ogsaa er blevet paatalt af organisationen SNARP - Sindacato Nazionale Antiusura e Riabilitazione Protestati (den nationale sammenslutning til afskaffelse af aager og til rehabilitation af personer, som har vaeret omtalt i en notifikation).

Vil Kommissionen paa baggrund af ovenstaaende oplyse foelgende:

1. Har Kommissionen planlagt foranstaltninger til fordel for personer, som har vaeret omtalt i en notifikation og soeger at blive rehabiliteret?

2. Har Kommissionen planlagt saerlige foranstaltninger til at daemme op for faenomenet aager?

3. Hvilken rolle kunne Den Europaeiske Centralbank spille i forbindelse med kontrollen med borgernes mulighed for at goere brug af kredit generelt?

4. Mener Kommissionen ikke, at det under alle omstaendigheder er hensigtsmaessigt at undersoege, hvilke specifikke foranstaltninger der kan traeffes i forbindelse med Italien, i betragtning af det meget store antal borgere og erhvervsdrivende (ca. en fjerdedel af den voksne befolkning), som rent faktisk er udelukket fra produktionsvirksomhed med uundgaaelige konsekvenser for oekonomien og beskaeftigelsen?

5. Hvad er Kommissionens generelle vurdering af dette spoergsmaal?
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3096/98

af Umberto Bossi (NI) til Raadet

(19. oktober 1998)

Om: CONIs monopolstilling i Italien, fodboldklubber og fri konkurrence

Det monopol inden for konkurrencesport for professionelle og amatoerer, der blev fastlagt i Italien med lov nr. 426 af 16. februar 1942, kan ikke laengere forsvares ikke mindst paa baggrund af de store stoettebeloeb, den italienske stat hvert aar giver til CONI (den italienske olympiske komité). Konkurrence- og markedstilsynet, som ofte gennem forespoergsler i parlamentet er blevet opfordret til handling, har aldrig gjort noget for at styrke det princip, at lovgiveren boer fremme konkurrence og nedbryde markedsdominans. De foranstaltninger, tilsynet har truffet med hensyn til fodboldligaen i serie A og B vedroerende det evige problem med "pay-per-view"-tv-rettigheder, har ikke vaeret effektive, da de har vaeret rettet mod et organ tilhoerende Det Italienske Fodboldforbund (vedvaegtens artikel 6, afsnit II), som reelt har et monopol inden for fodbold (vedtaegtens artikel 1 og 2). Tilsynets foranstaltninger forsvarer ikke princippet vedroerende den frie konkurrence og er til fordel for et beskedent antal grupper, som er aktive inden for dette omraade af sportssektoren.

Kan Raadet oplyse, om det staar alle og enhver frit for at arrangere lejlighedsvise sportsstaevner for professionelle og amatoerer i et frit markedssystem i modsaetning til det monopolistiske system i Italien, som er domineret af CONI i betragtning af de mange milliarder lire stoette, der ydes til denne organisation?

Svar

(7. december 1998)

Under hensyn til kompetencefordelingen mellem institutionerne som fastsat i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab kan Raadet kun meddele det aerede parlamentsmedlem, at dette spoergsmaal hoerer under Kommissionens kompetenceomraade i henhold til bl.a. EF-traktatens artikel 89 og 90.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2699/98

af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen

(1. september 1998)

Om: Uenighed mellem Italien og Kommissionen om stomatologisk og ortodontisk behandling

Direktiv 75/362/EOEF om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for laeger(1) og direktiv 75/363/EOEF(2) om samordning af medlemsstaternes bestemmelser om virksomhed som laege indeholder bl.a. bestemmelser for udoevelsen af odontostomologi (almindelig mund- og tandpleje, der foretages af laeger uden saerlige begraensninger).

Direktiverne rummer ikke nogen definition af aktivitetsomraaderne, men kun nogle uddannelseskriterier, eftersom ingen af medlemsstaterne nogensinde har taenkt paa at fastlaegge en anatomisk afgraensning af virksomhedsomraadet for en laege, der skal behandle en person. Kun i Italien har man faaet den tanke, at naar behandlingen af en del af legemet (taender, mund) overdrages til en sagkyndig, der ikke er laege, maa det automatisk i retlig henseende vaere laeger forbudt at behandle denne legemsdel.

Kan Kommissionen oplyse, om der paa EU-plan findes bestemmelser eller adfaerdskodeks, der i nogen henseende paalaegger medlemsstaterne et regelsaet, der tvinger dem til udtrykkeligt at forbyde laeger at beskaeftige sig med behandling af mund og taender?

(1) EFT L 167 af 30.6.1975, s. 1.

(2) EFT L 167 af 30.6.1975, s. 14.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3103/98

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(8. oktober 1998)

Om: Salg af fodboldklubben Manchester United

Kan Kommissionen i betragtning af salget af fodboldklubben Manchester United til Rupert Murdoch bekraefte, at ethvert forsoeg paa at hindre tv-stationer (ud over dem, der indgaar i Rupert Murdoch's medieimperium) i at erhverve tv-rettigheder ville vaere et brud paa traktatens artikel 86?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert

(28. oktober 1998)

I henhold til EF-traktatens artikel 86 er virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf forbudt i den udstraekning, samhandelen mellem medlemsstater kan paavirkes herved.

For at artikel 86 kan anvendes paa enkeltsager, skal der foretages en vurdering af de relevante juridiske og oekonomiske omstaendigheder frem for alt med henblik paa at konstatere, om virksomheden ogsaa reelt har en dominerende stilling, og om virksomhedens adfaerd udgoer misbrug af en saadan dominerende stilling.

Det kan derfor paa nuvaerende tidspunkt ikke afgoeres, om BSkyB's eventuelle fremtidige adfaerd vil vaere i strid med EF-traktatens artikel 86, hvis BSkyB's bud paa fodboldklubben Manchester United accepteres og godkendes.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2776/98

af Johanna Maij-Weggen (PPE) til Kommissionen

(14. september 1998)

Om: Faengslingen af Petrus Hariyanto i Indonesien

Amnesty International har gjort opmaerksom paa den indonesiske student Petrus Hariyanto, som afsoner en otteaarig faengselsstraf i Cipinang-faengslet i Jakarta, fordi han er medstifter af det politiske parti PRD.

Saa vidt vides har han aldrig gjort sig skyldig i vold, og har heller aldrig opfordret til voldsanvendelse.

Vil Kommissionen paa baggrund af regeringens mere demokratiske holdning anmode de indonesiske myndigheder om at loeslade denne politiske fange?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Manuel Marín

(16. oktober 1998)

Kommissionen anmoder regelmaessigt de indonesiske myndigheder om at loeslade alle politiske fanger i Indonesien og vil fortsaette hermed. Indtil videre er der kun loesladt et begraenset antal politiske fanger, mens mange fortsat er faengslet.

Petrus Hariyanto, én af lederne af det politiske parti PRD, blev idoemt otte aars faengsel i 1997 i henhold til loven om forbud mod omstyrtning af samfundsordenen. Skoent PRD ikke laengere er et forbudt politisk parti, er hr. Hariyanto og de andre faengslede PRD-ledere endnu ikke blevet loesladt.

Kommissionen vil fortsat opfoere Petrus Hariyanto paa listen over politiske fanger, som kraeves loesladt af den indonesiske regering.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2619/98

af Soeren Wibe (PSE) til Kommissionen

(1. september 1998)

Om: Loenforholdene for ansatte

Opinionen i Sverige har taget anstoed af, at svenske statsborgere, der arbejder i Kommissionens henholdsvis Parlamentets informationskontorer i Stockholm, har en vaesentligt hoejere loen og samtidig betaler vaesentligt lavere skat end almindelige borgere. I Sveriges tilfaelde betyder det, at cheferne for de to naevnte informationskontorer har hoejere loen efter skat end den svenske statsminister.

Boer de EU-tjenestemaend, der er stationeret i deres respektive hjemlande, ikke ogsaa betale skat efter de skattebestemmelser, der gaelder i de paagaeldende lande?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne Af Errki Liikanen

(22. september 1998)

I henhold til protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter(1), beskattes loen, vederlag og honorarer, som Faellesskaberne udbetaler sine tjenestemaend, til fordel for Faellesskaberne. Skatten fratraekkes ved kilden, og provenuet indbetales til Faellesskabernes budget. Der anvendes 14 beskatningssatser paa mellem 8 % og 45 % paa de paa de enkelte indkomstintervaller.

Tjenestemaendene er fritaget fra direkte national beskatning af loen, vederlag og honorarer, som de modtager fra Faellesskaberne. Naturligvis betaler de indirekte skatter (som f.eks. moms) i henhold til de nationale beskatningsregler.

Hvad isaer angaar tjenestemaend udstationeret i Kommissionens kontorer, er det Kommissionens politik at begraense antallet af udstationerede i deres egen medlemsstat(2) mest muligt og at praktisere et fire aars rotationssystem.

(1) Se artikel 13 i Kap. V. Protokollen om De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter er knyttet som bilag til traktaten undertegnet den 8. april 1965 om oprettelse af et enkelt raad og en enkel kommission for De Europaeiske Faellesskaber og blev tiltraadt af Sverige med tiltraedelsestraktaten.

(2) Under 1 % af tjenestemaendene er udstationeret til kontorerne, og endda faerre til deres egen medlemsstat.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2014/98

af José Apolinário (PSE) til Kommissionen

(30. juni 1998)

Om: Det regionale BIP

Er det sandt, at en af de undersoegelser, som Kommissionen har faaet foretaget med henblik paa gennemfoerelsen af samhoerighedsberetningen, entydigt bekraefter, at produktet og den disponible indkomst paa regionalt plan er to vidt forskellige begreber?

Er det sandt, at denne undersoegelse har bekraeftet, at sammenblandingen af produkter og indkomst har bevirket en kunstig stigning i "indkomsten", formodentlig indkomsten for de mest produktive regioner i de mindst velstaaende lande, mens det modsatte har vaeret tilfaeldet for de mindre produktive regioner i de mere velstaaende lande?

Samlet svar

afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies paa skriftlige forespoergsler E-2010/98, E-2011/98, E-2013/98 og E-2014/98

(9. september 1998)

Bruttonationalproduktet er vaerdien af den produktion, som frembringes af indenlandske produktionsenheder. Vaerdien af produktionen er lig summen af de indkomster (loenninger, huslejer og fortjenester) som skabes under produktionsprocessen. Denne aekvivalens medfoerer, at ordene "bruttonationalprodukt" og "indkomst" sommetider bruges i flaeng. Indkomsterne af produktionen er dog ikke det samme som borgernes disponible indkomster. Borgerens disponible indkomst er lig med produktionsindkomsten efter fradrag af skat og overfoersler.

Naar man i Agenda 2000(1) refererer til indkomster i forbindelse med EU's strukturpolitik, er der helt klart tale om BNP. Det er isaer relevant, naar man i forbindelse med maal 1 skal fastlaegge, hvilke regioner der er regioner med udviklingsefterslaeb, eftersom BNP er et udmaerket maal for udviklingsniveauet. Foelgelig er de foreslaaede maal 1-kriterier i Agenda 2000 entydigt udtrykt i BNP pr. indbygger.

Forskellene mellem indkomsten af produktionen og den disponible indkomst fremgaar klart af Kommissionens foerste samhoerighedsberetning fra 1996 og af den tilgrundliggende undersoegelse, som det aerede medlem henviser til. I beretningen anfoeres det, at fordelingen af den personlige disponible indkomst (PDI) kan vaere markant forskellig fra fordelingen af indkomsten foer skat og indkomstoverfoersler. Mens den disponible indkomst angiver, hvad folk, som bor i en region, reelt kan koebe for, angiver BNP, hvor meget der produceres i en region, og dermed - udtrykt pr. indbygger - regionens oekonomiske udviklingsniveau.

Undersoegelsen vil blive offentliggjort i naer fremtid. Det aerede medlem og Parlamentets sekretariat vil imidlertid inden da faa tilsendt en kopi af undersoegelsen.

(1) KOM(97) 2000 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2829/98

af Nikitas Kaklamanis (UPE) til Kommissionen

(28. september 1998)

Om: AAr 2000 - problemet og dets foelger for EU

Som bekendt vil hele verden (og naturligvis ogsaa EU) den 1. januar 2000 blive konfronteret med en kaotisk situation. En stor del af arkiverne i medlemsstaternes offentlige forvaltning, i bankerne, i virksomhederne og i EU's forvaltning vil gaa tabt paa grund af det kendte aar 2000 - problem, hvilket er begrundet af, at edb-systemerne ikke er blevet tilpasset aartusindskiftet.

Kan Kommissionen derfor besvare foelgende spoergsmaal:

1. Hvilke foranstaltninger har EU's tjenestegrene ivaerksat for at afvaerge faren for en paralysering af den europaeiske forvaltning som foelge af ovenstaaende problem?

2. Har Kommissionens tjenestegrene vurderet foelgerne for EU's banksektor og EU's virksomheder? Hvor store er de forventede omkostninger?

3. Hvor langt fremme er medlemsstaterne og disses forvaltninger i deres forberedelse af overgangen til det 21. aarhundrede under hensyntagen til ovennaevnte problem?

4. Har EU paataget sig en koordinerende rolle med henblik paa at imoedegaa de generende foelger af en desorganisation af medlemsstaternes forvaltninger?

5. Hvilke konkrete beloeb har eller vil man opfoere paa EU's og medlemsstaternes budgetter med henblik paa at imoedegaa problemet?

6. Vil der blive taget initiativ til at orientere virksomhederne om dette enorme problem, og vil der blive givet incitamenter til forebyggelse eller loesning af det problem, de vil have med arkiver?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann

(12. november 1998)

Kommissionen vil gerne henlede det aerede medlems opmaerksomhed paa dens meddelelse til Raadet, Europa-Parlamentet, Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (OESU) og Regionsud-valget om "aar 2000 - computer-problemer"(1).

Kommissionen skal ligeledes henvise det aerede medlem til dens svar paa skriftlig forespoergsel nr. E-421/98(2), E-422/98, E-425/98(3) og E-424/98(4) fra hr. Watson.

Kommissionen er i gang med at udarbejde en rapport til Det Europaeiske Raads moede i Wien i december 1998 om medlemsstaternes beredskab i den henseende for at skabe klarhed over situationen.

Endelig henvises det aerede medlem til Kommissionens web-side (http://www.ispo.cec.be/y2keuro).

(1) KOM(98) 102 endelig udg.

(2) EFT C 310 af 9.10.1998, s. 61.

(3) EFT C 304 af 2.10.1998, s. 98.

(4) EFT C 310 af 9.10.1998, s. 62.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2234/98

af MaLou Lindholm (V) til Kommissionen

(16. juli 1998)

Om: Surstroemming

Fra den 1. juli 1998 skal fremstillingen af surstroemming overholde de samme bestemmelser som andre fiskeprodukter i EU. Det indebaerer, at den ikke maa laegges i gamle traetoender, som man har gjort det siden 1500 - tallet, hvis de skal saelges i foedevarebutikker. Surstroemmingen maa heller ikke behandles i lokaler med traegulv saasom i gamle soeboder. Dette rammer et tusindaarigt svensk erhverv og tradition. Det bliver navnlig vanskeligt for de smaa lokale producenter. EU taler om subsidiaritet og om, at man ikke skal beskaeftige sig med detaljer, men handler modsat.

Mener Kommissionen, at denne detaljerede regulering er forenelig med subsidiaritetsprincippet? I benaegtende fald agter Kommissionen da at standse surstroemmingsdirektivet?
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2236/98

af Hans Lindqvist (ELDR) til Kommissionen

(16. juli 1998)

Om: Bestemmelser for fremstilling af surstroemming

Fra den 1. juli 1998 skal fremstillingen af surstroemming overholde de samme bestemmelser som andre fiskeprodukter i EU. Det indebaerer, at den ikke maa laegges i gamle traetoender, som man har gjort det siden 1500 - tallet, hvis de skal saelges i foedevarebutikker. Surstroemmingen maa heller ikke behandles i lokaler med traegulv saasom i gamle soeboder. Dette rammer et tusindaarigt svensk erhverv og tradition. Det bliver navnlig vanskeligt for de smaa lokale producenter. EU taler om subsidiaritet og om, at man ikke skal beskaeftige sig med detaljer, men handler modsat.

Mener Kommissionen, at denne detaljerede regulering er forenelig med subsidiaritetsprincippet? I benaegtende fald agter Kommissionen da at standse surstroemmingsdirektivet?

Samlet svar

afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler paa skriftlige forespoergsler E-2234/98 og E-2236/98

(21. september 1998)

Direktiv 91/493/EOEF af 22. juli 1991 om sundhedsmaessige betingelser for produktion og afsaetning af fiskerivarer(1) indeholder ikke noget specifikt krav om cementgulve. Det paahviler de nationale myndigheder at afgoere, om et gulv er i overensstemmelse med direktivets hygiejnemaal. Direktivet indeholder endvidere ikke et specifikt krav om anvendelse af plastiktoender.

I bilagets kapitel III, som omhandler de generelle betingelser for virksomheder paa land, anfoeres det i punkt 2, litra a), at disse virksomheder i "de lokaler, hvor de omhandlede varer haandteres, tilberedes og forarbejdes, skal have: a) et gulv af vandtaet materiale, der er let at rengoere og desinficere, og som har fornoedent fald til afloeb af vand eller er forsynet med udstyr til bortledning af vand."

I bilagets kapitel IV, punkt 6, litra c), er det fastsat, at:

"6. Saltkarrene skal vaere udformet paa en saadan maade, at der ikke er risiko for forurening af varerne under saltningen.

2. I bilagets kapitel VI, punkt 2, er det fastsat, at Emballagen og produkter, der kan komme i kontakt med fiskerivarerne, skal opfylde alle hygiejnekrav, og navnlig

- ikke kunne aendre fiskerivarernes organoleptiske egenskaber

- ikke kunne overfoere stoffer, der er skadelige for den menneskelige sundhed, til fiskerivarerne

- vaere tilstraekkeligt solide til at yde effektiv beskyttelse af fiskerivarerne."

Det er ikke formaalet med EU-lovgivningen paa dette omraade at skade fremstillingen af en traditionel svensk delikatesse, hvis den blot er i overensstemmelse med kravene til levnedsmiddelhygiejne. De naevnte bestemmelser giver desuden de svenske myndigheder tilstraekkelige muligheder for fortolkning ved anvendelsen heraf, og Kommissionen mener derfor, at subsidiaritetsprincippet er respekteret.

(1) EFT L 268 af 24.9.1991.