SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0724/02

af Johannes Swoboda (PSE) til Kommissionen

(14. marts 2002)

Om: Atomkraftværket Temelin (atomenergi)

Findes der ekspertudtalelser (teknisk-videnskabeligt data), som er baseret på den EU-ledede undersøgelse af atomkraftværket Temelin, og som kan stilles til rådighed for medlemmerne af Europa-Parlamentet?

Findes der statistikker over de forskellige former for uheld, som har ført til afkobling af atomkraftværker:

a) uden radioaktivt udslip?

b) med radioaktivt udslip?

Skelnes der imellem, om uheldene skyldes mangel på råstoffer, driftsfejl eller sikkerhedssvigt?

Hvilke simulationsmodeller anvendtes der til vurdering af belastningen af miljøet med skadelige stoffer som følge af uheldene, specielt hvad angår spredningen af skadelige (radioaktive) stoffer?

Foreligger der resultater og sammenligninger af målinger og beregninger af radioaktiviteten i forskellig afstand fra det sted, hvor uheldene skete?

Har man kendskab til registrerede sundhedsmæssige følger og anerkendte sygdomstilfælde, som er forårsaget af radioaktiv belastning, der sættes i relation til konkrete uheld?

Hvilke fælles sikkerhedsstandarder vil Kommissionen fremover kræve for atomkraftværker?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(2. maj 2002)

For så vidt angår atomkraftværket i Temelin, har Kommissionen inden for rammerne af den såkaldte Melk-proces været formand for en trilateral ekspertgruppe, der behandlede 29 spørgsmål, som Østrig havde udtrykt bekymring over. Denne formandsrolle var et led i den mægling, som Kommissionen havde tilbudt at påtage sig med henblik på at fremme den bilaterale dialog. Under arbejdet i ekspertgruppen udvekslede begge sider en mængde tekniske dokumenter, der naturligvis var henvendt til den respektive modpart. En mægler i en sag, der ender med at føre til bilæggelsen af en international tvist, kan derfor ikke udlevere dokumenter af denne art. Konklusionerne og opfølgningen af Melk-processen er offentligt tilgængelige og afspejler den aftale, som de østrigske og tjekkiske regeringer indgik den 29. november 2001.

I overensstemmelse med internationale aftaler klassificeres alle hændelser, der kan have indvirkning på sikkerheden i et atomkraftværk, ifølge den internationale nukleare skala (International Nuclear Event Scale (INES)). Årlige statistikker over sådanne hændelser offentliggøres som regel af den nationale tilsynsmyndighed, de indberettes til. De syv trin i INES-skalaen gør det muligt at skelne mellem hændelser (typisk uregelmæssigheder eller afvigelser), hvor der ikke sker udslip til omgivelserne, og mere alvorlige hændelser (typisk ulykker), hvor der er et sådant udslip. Sådanne hændelser og ulykker skal analyseres for at finde frem til deres grundliggende årsager, herunder materielle og driftsmæssige faktorer, og at kontrollere, om sikkerhedssystemerne fungerer.

Der er foretaget en række videnskabelige undersøgelser af de sundhedsmæssige virkninger af forskellige bestrålingskilder. Disse undersøgelser varierer naturligvis betydeligt, både hvad angår fremgangsmåde og videnskabelig metode. Som bekendt er det vanskeligt med sikkerhed at påvise, at der er en forbindelse mellem en given faktor og en specifik sygdom, da der findes en række naturlige bestrålingskilder i miljøet, og menneskers sundhed påvirkes af mange andre faktorer.

Kommissionen har siden 1975 konstant bidraget til arbejdet med at harmonisere kravene til og kriterierne for sikkerheden i atomkraftværker. Den har allerede opnået meget, og andre organisationer og sammenslutninger gør også en harmoniseringsindsats, f.eks. Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA), Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling/Kerneenergiagenturet (OECD/NEA), Western European Nuclear Regulators Association (WENRA) og erhvervssammenslutninger. Denne opgave er kompliceret, da det er nødvendigt at bygge bro mellem forskellige teknologiske, retlige og tilsynsmæssige traditioner i de lande, der har atomkraftværker. Et vigtigt aspekt, der ligger til grund for enhver indsats af denne art, er at gøre brug af den bedst mulige praksis for at opnå et højt nukleart sikkerhedsniveau. Ansvaret for sikkerheden i forbindelse med udformning, opførelse, drift og afvikling af atomkraftværk påhviler i øjeblikket operatøren og den nationale tilsynsmyndighed i den stat, som anlægget er beliggende i.

Kommissionen er imidlertid parat til at bidrage aktivt til at give den nukleare sikkerhed en EU-dimension, som vil tage hensyn til behovet for at fastsætte fælles sikkerhedsstandarder for atomkraftværk i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Laeken.