SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2515/98

af Gianni Tamino (V) til Kommissionen

(30. juli 1998)

Om: Forurening fra varmekraftvaerkerne i Ostiglia og Sermide-Carbonara Po (Italien)

I kommunerne Ostiglia og Sermide samt Carbonara Po, der ligger ca. 10 km fra hinanden, i Mantova-provinsen driver ENEL (det italienske nationale elselskab) to varmekraftvaerker med en nominel effekt paa henved 1300 MW hver. Til trods for, at der ikke er installeret nogen filtre (af den simple grund, at der ikke er plads hertil) paa skorstenene paa Ostiglia-kraftvaerket, som har vaeret i drift siden begyndelsen af 1970erne, anvender det braendselsolie med en svaerhedsgrad paa 50 %, medens kraftvaerket i Sermide-Carbonara Po, der har vaeret i drift siden begyndelsen af 1980erne og kun er udstyret med ét elektrostatisk filter, anvender braendselsolie med en svaerhedsgrad paa 80 %. I slutningen af 1975 blev der indgaaet en aftale mellem ENEL og kommunerne Sermide og Carbonara Po, som forpligtede ENEL til at installere en lang raekke filtre, men som aldrig er blevet overholdt. I henhold til oplysninger fra Mantovas hygiejne- og forebyggelsesstyrelse (PMIP), udledte de to kraftvaerker i tidsrummet 1988-1996 aarligt 37.100 t SO2, 21.500 t NOX og 1.600 t stoev. Hvad angaar tungmetaller udledes der i oejeblikket aarligt 41 t vanadium, 35 t nikkel, flere hundreder t zink, flere halve snese t bly og nogle faa t krom og kadmium. Disse maengder alene udgoer 30 % af den svovldioxid og 100 % af de tungmetaller, som det italienske Federchimicas 299 kemiske anlaeg udledte i 1996. Sundhedsvaesenet i det paagaeldende omraade har konstateret saerlig mange tilfaelde af svulst- og lunge/bronkielidelser samt beslaegtede misdannelser. Bilag 3 til anordningen af 27. juli 1990 om gennemfoerelse af direktiv 88/609/EOEF af 24. november 1988(1) giver ENEL en meget lang frist for tilpasning af sine anlaeg, idet de foerst skal overholde de i anordningen fastsatte emissionsgraensevaerdier inden udgangen af aar 2002. Heraf foelger, at der paa Sermide-kraftvaerket f.eks. tillades emissionsgraensevaerdier paa 3.100 mg/mc for SO2, 1.050 mg/mc for NOX og 100 mg/mc for stoev, medens de paagaeldende vaerdier i ovennaevnte anordning er fastsat til henholdsvis 400, 200 og 50 mg/mc (PMIP-oplysninger fra februar 1998).

Mener Kommissionen ikke, at fristen for tilpasning af ENEL's to kraftvaerker fordrejer aand og bogstav i direktiv 88/609/EOEF? Vil den traeffe foranstaltninger med henblik paa at fremskynde de to kraftvaerkers tilpasning til de tilladte emissionslofter og i den forbindelse anmode om en undersoegelse af de to kraftvaerkers virkninger paa miljoeet og menneskers sundhed i henhold til bestemmelserne i direktiv 85/337/EOEF(2)?

Finder den det ikke paa sin plads, at der i medfoer af EF-traktatens artikel 169 indledes en overtraedelsesprocedure mod Italien for manglende overholdelse af EF-traktatens artikel 130 R for saa vidt angaar beskyttelse af menneskers sundhed og principperne om forsigtighed og forebyggende indsats i forbindelse med miljoeskader?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard

(30. oktober 1998)

Direktiv 88/609/EOEF om begraensning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlaeg paalaegger kun emissionsgraensevaerdier for nye anlaeg, det vil sige anlaeg, der er blevet godkendt efter den 1. juli 1987. Anlaeg, der eksisterede foer denne dato, er kun underlagt begraensninger med hensyn til emissioner af svovldioxid (SO2) og nitrogenoxid (NOX) gennem nationale lofter for alle beroerte "bestaaende" anlaeg (artikel 3).

Under hensyn til hvert anlaegs saerlige forhold paahviler det de nationale myndigheder at paalaegge hvert anlaeg det emissionsniveau, de finder mest passende for at overholde det nationale reduktionsprogram, der er udfaerdiget med henblik paa ikke at overskride de naevnte lofter. Set ud fra denne synsvinkel kan Kommissionen ikke saette spoergsmaalstegn ved planer for tilpasning af saerlige anlaeg, saafremt der er udfaerdiget et samlet nationalt program, og dette foerer til, at de i direktiv 88/609/EOEF foreskrevne emissionslofter faktisk overholdes. Dette er tilfaeldet i Italien.

I oevrigt har de nationale myndigheder ligeledes ansvar for at sikre, at emissioner fra hvert industrianlaeg ikke skader kvaliteten af den omgivende luft omkring disse anlaeg.

Kommissionen henleder det aerede medlems opmaerksomhed paa, at Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet kun vedroerer projekter, der er godkendt efter 3. juli 1988 og ikke kan goeres gaeldende med tilbagevirkende kraft. Som foelge heraf kan det omtalte projekt ikke anses for at vaere omfattet af direktivet.

For saa vidt angaar det sidste spoergsmaal, oensker Kommissionen at understrege, at EF-Traktatens artikel 130 R ikke kan opfattes som et juridisk grundlag for at indlede en overtraedelsesprocedure i medfoer af artikel 169. Som Domstolen har erklaeret i sag C-379/92, fastlaegges i artikel 130 R alene de almindelige formaal med Faellesskabets virke paa miljoeomraadet.

(1) EFT L 336 af 7.12.1988, s. 1.

(2) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.