SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3447/00

af Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) til Kommissionen

(7. november 2000)

Om: Den fjerde fiskeriprotokol med Grønland Redernes bidrag til finansieringen

På trods af, at Kommissionen i samtlige såkaldte Syd-fiskeriaftaler gradvis har øget redernes bidrag til finansieringen af aftalernes omkostninger, som i dag svinger mellem 17 og 25 % af de samlede omkostninger, kan det igen i den nye fiskeriprotokol med Grønland konstateres, at de redere, der udelukkende er omfattet af denne aftale, ikke skal betale noget som helst. Kommissionen bedes i den forbindelse oplyse følgende:

Kan den forklare årsagerne til, at den endnu engang accepterer denne forskelsbehandling mellem rederne fra Unionens nordlige og sydlige lande?

Er Kommissionen klar over, at den fremmer en opfattelse, hvor man klart kan tale om, at Kommissionen opererer med første- og andenklasses EF-redere, med de følger, som dette indebærer, når bestemte fiskerfartøjer føler sig svigtet og fuldstændig mister tilliden til Kommissionens fiskeripolitik?

Hvad betyder det efter Kommissionens mening, når det i den fælles erklæring om konklusionerne anføres, at Grønland ikke er parat til at overveje et nyt system på dette område?

Man må gå ud fra, at så længe et tredjeland modtager den finansielle godtgørelse, som det finder passende, begynder det ikke at diskutere den interne fordeling af omkostningerne, som Den Europæiske Union ønsker at foretage, så når rederne i Syd-aftalerne skal dække en del af omkostningerne, er det fordi Kommissionen har ønsket det således. Hvorfor har den gjort det i nogle tilfælde og ikke i andre?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-3443/00, E-3444/00, E-3445/00, E-3446/00, E-3447/00 og E-3448/00

(19. december 2000)

Kommissionen mener, at den paraferede fjerde Grønlandsprotokol opfylder de forhandlingsretningslinjer, som Rådet vedtog den 4. august 2000. Hvad den finansielle godtgørelse angår, forsøgte EF at indføje en sondring mellem den egentlige fiskeridel og de øvrige bestemmelser i protokollen. Den grønlandske delegation var fra starten stor modstander af denne løsning, fordi den ønskede at bevare det finansielle forholds stabilitet og ikke foregribe resultatet den revision, der er fastsat i protokollens artikel 14. På denne baggrund fremsatte EF en ensidig erklæring, hvori værdien af den nuværende fiskeridel anslås til 28 mio. EUR. Den grønlandske delegation betvivlede det hensigtsmæssige i at opstille en selektiv beregning af værdien af visse kvoter, der, som den sagde, ikke ville være i harmoni med den samlede karakter af det hidtil kendte forhold.

Den finansielle godtgørelse i den fjerde protokol blev i faste priser fastholdt på samme niveau som godtgørelsen i den tredje protokol. Det fremgik klart af Rådets retningslinjer, at et af formålene med forhandlingerne ville være at bevare et nært og stabilt samarbejde mellem EF og Grønland.

Et skema med oplysninger om fangster opdelt efter art, medlemsstat og år sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat.

Fiskeriaftalen indeholder ikke noget krav om, at Grønland skal fremlægge oplysninger om anvendelsen af EF-midlerne. Det lykkedes ikke for EF at få den finansielle godtgørelse struktureret på en sådan måde, at den egentlige fiskeridel kan skelnes fra resten. Det var derfor ikke muligt at få indføjet en henvisning til, at midlerne skal anvendes som udviklingsbistand. Dette spørgsmål vil under alle omstændigheder blive drøftet nærmere under den midtvejsrevision, der er fastsat i den fjerde protokol. Det er klart, at den grønlandske delegation ikke ønskede at foregribe resultatet af midtvejsrevisionen ved at godkende sådanne fundamentale ændringer på dette tidspunkt.

Den historiske oprindelse af aftalerne med landene på den nordlige halvkugle og landene på den sydlige halvkugle er meget forskellig. For Grønlands vedkommende ville indførelsen af licensgebyrer have medført, at også fiskere fra Norge, Island og Færøerne skulle have betalt sådanne gebyrer, da de gennem aftalen med Grønland er underlagt den samme ordning som EF-fiskerne. Det forhold kunne derpå have foranlediget disse lande til at indføre licensgebyrer for EF-fiskere, der fisker i de pågældende landes farvande ifølge aftalerne mellem disse lande og EF. Det viser, at en ensidig licensgebyrordning er uhensigtsmæssig i forbindelse med gensidige aftaler om fiskeri i de samme farvande, hvor forvaltningen af fælles bestande spiller en vigtig rolle. Alternativt ville det forhold, at kun EF-fiskere skulle betale licensgebyrer, kunne skabe ny forskelsbehandling mellem dem og andre, der fisker i de samme farvande og under den samme ordning.

Kommissionen modtager gennem en række kanaler og tager hensyn til udtalelser og kommentarer fra mange samfundssektorer.

Grønland var modstander af indførelsen af licensgebyrer af principielle og en række praktiske grunde, men især fordi det ville skabe usikkerhed for Grønland om den samlede godtgørelse efter aftalen.

I artikel 10, stk. 2, henvises der til samarbejdet mellem regionale fiskeriorganisationer, som begge parter er medlemmer af. Hensigten med denne artikel er at bekræfte og styrke samarbejdsbestræbelserne.

De grønlandske myndigheder udøver alle suveræne rettigheder, herunder kontrol og håndhævelse, i Grønlands eksklusive økonomiske zone. Artiklen indfører ikke nye eller supplerende kontrol- eller håndhævelsesforpligtelser for EF eller medlemsstaterne i Grønlands eksklusive økonomiske zone.