SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2512/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (22. juli 1997)

Om: Fri bevaegelighed for fodboldspillere

Der henvises til oplysningerne fra de internationale medier om Ronaldo-sagen. Baggrunden er foelgende:

- Der foreligger en kontrakt, som i fuld frihed er indgaaet for en aarraekke mellem Barcelona og Ronaldo.

- Kontraktens punkt 6 indeholder en bestemmelse om ophaevelse fra fodboldspillerens side mod betaling af et fastsat beloeb.

- Der gaelder ingen saerlige betingelser eller begraensninger herfor, og det staar spilleren frit for at bruge den.

Kommissionen bedes oplyse:

1. Hvorfor Barcelona og det spanske fodboldforbund naegter overfoerelse til det italienske fodboldforbund og til den klub, som Ronaldo har valgt efter skriftligt at have meddelt Barcelona sit oenske om at opsige kontrakten, idet det antydes, at bestemmelsen kun gaelder i Spanien?

2. Hvorfor har FIFA, som moedes igen i juli, ikke straks afgivet en juridisk udtalelse for at bekraefte en kontrakt underskrevet af en arbejdstager, som udoever sin ret til at fortsaette sine erhvervsaktiviteter i Det Europaeiske Faellesskab, og hvorfor oensker FIFA i stedet en aftale mellem klubberne? Dette indebaerer en forvanskning af opsigelsesbegrebet i kontrakten, som frit er indgaaet af de to parter (virksomhed, arbejdstager) og fremmer en »kontraktoverdragelse« med tilhoerende underhandlinger mellem klubberne og paa bekostning af spillerne, hvad der er en kraenkelse af den enkelte spillers rettigheder og af retten som saadan.

3. Kommissionen opfordres til at stoette en kontrakt, som er indgaaet frit, og hvis bestemmelser alle er gyldige, idet den ikke indeholder begraensninger og derfor har international gyldighed. Naar den er gyldig i Spanien, maa den betragtes som gyldig i hele EU, og paastanden om ren national gyldighed er derfor absurd. Paa denne maade bekraeftes en af traktatens grundpiller, nemlig fri bevaegelighed for arbejdstagere i de 15 medlemslande.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (11. september 1997)

Kommissionen vil gerne paapege over for det aerede medlem, at arbejdskraftens frie bevaegelighed, som denne er beskrevet i EF-traktatens artikel 48, ikke finder anvendelse paa en brasiliansk statsborger, der oensker at bevaege sig mellem to medlemsstater.

Vurderingen af, om en restriktiv praksis er forenelig med EF-traktatens konkurrenceregler, saerlig artikel 85, kan kun foretages, hvis en sags omstaendigheder, herunder de oekonomiske og juridiske omstaendigheder, der danner baggrund for den paagaeldende praksis, foreligger fuldt oplyst. Det kan dog ikke udelukkes, at regler eller afgoerelser fra Det Internationale Fodboldforbunds (FIFA) side, som forhindrer fodboldspillere (hvad enten de er fra et EU-land eller ej) i at faa udstedt internationalt transfercertifikat i tilfaelde af foertidig ophaevelse af deres arbejdskontrakt, eller som inden for Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade (EOES) - for fodboldspillere, som ikke kommer fra et EU-land - opretholder det internationale transfersystem, som for EU-fodboldspilleres vedkommende er blevet erklaeret ulovligt af Domstolen, udgoer en overtraedelse af denne bestemmelse i traktaten, hvis deres anvendelse har restriktive virkninger for klubber fra EOES-lande. Punkt 1 i rundskrivelse nr. 616 fra FIFA indeholder sidstnaevnte regel (opretholdelse af det internationale transfersystem for fodboldspillere, der ikke kommer fra et EU-land) og punkt 2 foerstnaevnte regel (situationen med foertidig ophaevelse af arbejdskontrakten).

Den 2. juli 1997 sendte Kommissionen FIFA en skrivelse, der indeholder en i det vaesentlige negativ foreloebig vurdering af baade punkt 1 i denne rundskrivelse i forhold til EF-traktatens artikel 85 (artikel 53 i EOES-aftalen) og punkt 2 i rundskrivelsen i forhold til EF-traktatens artikel 48 og 85 (artikel 53 i EOES-aftalen).