SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0991/98

af Pieter Dankert (PSE) og Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen

(2. april 1998)

Om: Forligsorganet vedroerende landbrugsudgifter

Ved beslutning af 1. juli 1994 (EFT L 182 af 16.7.1994) oprettede Kommissionen et forligsorgan, der som led i regnskabsafslutningsproceduren har til opgave at forlige Kommissionen og medlemsstaterne i tilfaelde af divergerende opfattelser med hensyn til de finansielle korrektioner af de udgifter, medlemsstaterne oplyser, at de har afholdt under Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget.

1. Vil Kommissionen saette forligsorganet ind i tilfaelde af divergerende opfattelser med hensyn til de finansielle korrektioner af de udgifter, medlemsstaterne oplyser, at de har afholdt over budgetposter under artikel B2-51 (Gennemfoerelse af det indre marked paa landbrugsomraadet)?

2. Hvilke motiver ligger i benaegtende fald til grund for denne forskel i klagemulighederne? Er det ikke mere logisk, at der er den samme klagemulighed i forbindelse med alle landbrugsudgifter paa budgettet?

3. Hvilke andre muligheder har medlemsstaterne for at klage over de finansielle korrektioner af de udgifter, de oplyser, at de har afholdt over budgetposter under artikel B2-51 (Gennemfoerelse af det indre marked paa landbrugsomraadet)?

4. Er Kommissionen af den opfattelse, at forligsproceduren i fremtiden ogsaa boer anvendes paa de udgifter, medlemsstaterne oplyser, at de har afholdt over budgetposter under artikel B2-51 (Gennemfoerelse af det indre marked paa landbrugsomraadet)? Hvilke foranstaltninger vil den i bekraeftende fald traeffe? I benaegtende fald, hvorfor ikke?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler

(27. maj 1998)

Den ordning, der blev indfoert ved artikel 5, stk. 2, litra c), tredje afsnit, i Raadets forordning (EOEF) 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik(1), hvorefter der kan indledes en forligsprocedure i tilfaelde af uenighed mellem Kommissionen og en medlemsstat, gaelder kun for udgifter henhoerende under EUGFL, Garantisektionen. Udgifter under Udviklingssektionen og alle oevrige landbrugsudgifter, heraf udgifter henhoerende under kapitel B2-51 i budgettet, er saaledes ikke omfattet af ordningen.

Indfoerelsen af forligsproceduren, som skal ses paa baggrund af de betydelige beloeb, der hvert aar anvendes til aktioner henhoerende under Garantisektionen, skulle bl. a. hindre, at et alt for stort antal sager indbringes for Domstolen som foelge af, at Kommissionen afslaar at godkende alle eller en del af de udgifter, som angives af de enkelte medlemsstater.

Som naevnt i artikel 1 i Kommissionens beslutning 94/442/EF af 1. juli 1994(2) har medlemsstaterne mulighed for at forelaegge eventuelle tvister for forligsorganet. Resultatet af denne procedure foregriber ikke Kommissionens endelige beslutning om regnskabsafslutningen, idet denne beslutning kan afvige fra forligsorganets konklusioner.

Saavel udgifterne under Udviklingssektionen som de meget forskelligartede udgifter under kapitel B2-51 er omfattet af andre lovtekster og andre beslutningsprocedurer.

En udvidelse af garantiordningen til ogsaa at omfatte disse udgifter, som det aerede medlem foreslaar, ville kraeve en gennemgribende revision af hele det beroerte lovkompleks og involvere saavel Raadet som Parlamentet.

Det ville i oevrigt heller ikke vaere hensigtsmaessigt at ivaerksaette en saadan foranstaltning netop nu, hvor Kommissionen i forbindelse med Agenda 2000(3) har foreslaaet en omstrukturering af udgifterne under Garantisektionen.

Som tidligere naevnt er forelaeggelsen af en sag for forligsorganet ikke en "klageprocedure", og hvis parterne ikke naar til enighed om, hvorvidt EF skal finansiere de af medlemsstaten afholdte udgifter, hvad enten disse henhoerer under Garantisektionen, Udviklingssektionen, B2-51 eller andre budgetposter, indbringes sagen for Domstolen, hvilket er den normale procedure i henhold til retsforskrifterne.

Medlemsstaterne kan til enhver tid klage til Domstolen. De faar herved mulighed for offentligt at begrunde deres krav, ligesom Kommissionen offentligt skal begrunde sit afslag.

(1) EFT L 94 af 28.4.1970.

(2) EFT L 182 af 16.7.1994.

(3) KOM(97) 2000 endelig udg.