SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1141/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Rådet

(22. april 2002)

Om: Fjernelse af personer fra boliger, husvildesituationen og fremme af etniske konflikter som følge af den eksterne indblanding i begge delrepublikker Bosnien-Herzegovina

1. Kan Rådet bekræfte, at der i 2002 er blevet indledt en aktiv politik med fjernelse af personer fra boliger både i den serbiske og den muslimsk-kroatiske delstat i Republikken Bosnien-Herzegovina, hvorved mennesker med kort frist må forlade deres boliger, hvis de ikke kan bevise, at de er de retmæssige ejere, og at denne politik først og fremmest rammer mennesker, som efter at have mistet eller være blevet tvunget til at forlade deres gamle bolig i områder, hvor deres etniske gruppe udgjorde et mindretal, har fundet sikker logi i boliger, som på det tidspunkt stod tomme i områder, hvor deres etniske gruppe udgør et flertal?

2. Kan Rådet ligeledes bekræfte, at disse fjernelser endog finder sted, når de har til følge, at det rømmede hus herefter bliver stående tomt, fordi de oprindelige beboere for så vidt som de har overlevet krigen nu hellere vil blive boende i områder, hvor de føler sig mere sikre, fordi deres etniske gruppe ikke der udgør et mindretal?

3. Med hvor mange mennesker vil det nuværende antal på 450 000 interne flygtninge i Bosnien-Herzegovina stige, hvis denne politik med fjernelse af personer fra boliger gennemføres konsekvent for alle de boliger, der her kommer på tale?

4. I hvilket omfang bærer organer, som udefra blander sig i dette lands anliggender, herunder Den Europæiske Union, ansvaret for denne politik med tvungen modsatrettet etnisk udrensning, som mennesker fra alle etniske grupper hader, og som igen bringer mennesker ud i elendighed på grund af deres etniske baggrund, og som skaber grobund for bitterhed over for mennesker, som kommer fra andre befolkningsgrupper?

5. Mener Rådet, at der er mulighed for at sørge for, at der træffes bestemmelser om ejendomsretten på en måde, der er acceptabel for alle, gennem samråd, frivilligt salg og bytte af ejendomme, således at så mange mennesker som muligt kan forblive i ro og fred på det sted, som de nu foretrækker?

6. Med hvilke yderligere initiativer agter Rådet at imødegå nye problemer med hensyn til husvildesituationen, flygtningestrømmene og de etniske konflikter?

Kilde: TV Nederland 3, nyhedsudsendelsen Nova af 5.4.2002.

Svar

(30. september 2002)

Rådet har ikke hørt, at der er blevet indledt en aktiv politik med fjernelse af personer fra boliger i begge delrepublikkerne Bosnien og Herzegovina. Rådet ser imidlertid positivt på, at det ærede parlamentsmedlem interesserer sig for spørgsmålet om flygtninges tilbagevenden.

Bilag 7 i den generelle rammeaftale (Dayton/Paris-aftalen) omhandler flygtninge og fordrevne personer. Signatarerne, som var de stridende parter, aftalte i denne, at alle flygtninge og fordrevne personer har ret til frit at vende tilbage til deres tidligere hjem, og at de har ret til at få den ejendom, de var blevet frataget under fjendtlighederne siden 1991, tilbage eller til at få erstatning for ejendom, som de ikke kan få tilbage. Parterne fastslog, at flygtninges og fordrevnes tilbagevenden er et vigtigt mål i forbindelse med bilæggelsen af konflikten i Bosnien og Herzegovina.

Denne opfattelse deles af EU, som gentagne gange, og senest på samlingen den 15. april, har erklæret, at den tillægger retten til at vende tilbage stor betydning. En hvilken som helst anden politik vil nemlig kun konsolidere resultaterne af den etniske udrensning, der blev iværksat under krigen. Hvis personer, der tvinges til at forlade ejendomme, som ikke er deres, føler sig krænket, må personer, der stadig nægtes adgang til deres ejendom, som de måtte forlade som følge af udrensningen under krigen, føle sig endnu mere bitre.

Det internationale samfund behandler disse spørgsmål inden for den OHR-ledede Task Force for Genopbygning og Tilbagevenden (RRTF), et interinstitutionelt organ, der blev oprettet i 1997. Det består af OHR, De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR), Europa-Kommissionen, Europa-Kommissionens Kontor for Humanitær Bistand (ECHO), den tyske, amerikanske og nederlandske regering, Verdensbanken, FN's mission i Bosnien-Hercegovina (UNMIBH) og dens internationale politistyrke (IPTF), Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa (OSCE), De Forenede Nationers udviklingsprogram (UNDP), Den Internationale Styringsgruppe (IMG), Den Internationale Organisation for Migration (IOM), Kommissionen for Internt Fordrevne Personers og Flygtninges Krav på Fast Ejendom (CRPC) og SFOR. Det understreges, at Rådet ikke er medlem af dette organ.

Selv om Rådet ikke er medlem af det pågældende organ, vil det forsøge at svare på det ærede parlamentsmedlems spørgsmål, så godt det kan.

Siden ejendomsloven blev indført i 1998 har alle personer, der boede i ejendomme, der tilhører fordrevne personer og flygtninge, eller som disse har gjort krav på, måttet rømme dem inden for en fastsat frist. Disse frister afhænger af beboerens status og varierer fra 90 dage (til tider kombineret med retten til en alternativ bolig, som kommunen sørger for, alt efter beboerens sociale situation) til 15 dage (for personer, der benyttede ejendommen ulovligt, og/eller som selv kan finde en bolig). Ifølge OHR er langt de fleste personer, der er blevet bedt om at rømme fremmed ejendom, i stand til at klare sig selv (enten fordi de selv eller deres familie har fast ejendom, eller fordi deres indkomst er tilstrækkelig til, at de kan bo til leje).

Lovgivningen er ikke altid blevet korrekt anvendt af de lokale myndigheder, som ikke nødvendigvis var ivrige efter at vende om på resultaterne af krigen. Den høje repræsentant for Bosnien-Herzegovina, Wolfgang Petritsch, foretog i december 2001 en ændring af ejendomslovgivningen, som strammer kriterierne, så det det ikke bliver så let for myndighederne at manipulere med eller lægge hindringer i vejen for den administrative proces.

Formålet med ejendomsloven er at give alle, der rejser krav herom, deres ejendom tilbage, ved at sætte en stopper for den omfattende fratagelsesproces, der blev gennemført under krigen. Hvis den, der kan gøre krav på en ejendom, vælger ikke at vende tilbage til den, kan han/hun sælge eller udleje den. Rådet har ikke siden fået oplysninger, der lader formode, at lovgivningen har ført til den situation, det ærede parlamentsmedlem beskriver i sin forespørgsel.

Processen med gennemførelse af ejendomslovgivningen har taget fart i de seneste år i takt med, at den lokale accept og støtte er vokset. EU tilkendegiver sin tilfredshed hermed. Denne politik vil imidlertid ikke øge antallet af de 450 000 interne flygtninge, som det ærede parlamentsmedlem hævder, da dette tal allerede omfatter dem, der bor i ejendomme, som andre gør krav på.

Ud over at arbejde for genovertagelse af ejendom beskæftiger Task Forcen for Genopbygning og Tilbagevenden sig især med at give de tilbagevendte adgang til alle ydelser og tjenester, der er nødvendige for en normal reintegration i samfundet sundhedspleje, pensioner, acceptabel uddannelse, mulighed for lønnet beskæftigelse etc. Det ærede parlamentsmedlem bør rette sit spørgsmål direkte til denne task force, hvis han ønsker mere udførlige oplysninger.