SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0187/00

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(31. januar 2000)

Om: Dioxin-frygt og PVC

WHO anbefaler i øjeblikket, at udsættelse for dioxin og dioxinlignende stoffer ikke overstiger 1,4 TEQ (giftækvivalent) pr. kg kropsvægt pr. dag. I en nylig rapport fra den 30. november 1999 skønnede EU-eksperter, at forbrugernes gennemsnitlige udsættelse for disse stoffer i maden var så høj som 2,6 TEQ pr. kg kropsvægt pr. dag. Den gennemsnitlige EU-borger indtager derfor mere dioxin og flere dioxinlignende stoffer, end WHO finder acceptabelt. Det betyder, at de mest sårbare gruppers, herunder babyers og børns, daglige indtagelse af disse farlige stoffer ligger klart over den af WHO anbefalede grænseværdi. Denne situation må ændres hurtigst muligt.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at begrænse de negative indvirkninger på sundheden som følge af udsættelse for dioxiner?

Kan Kommissionen oplyse eller give et skøn over, hvorledes den nuværende situation kunne forbedres ved hjælp af et af følgende tre alternativer: et EU-forbud mod bløde PVC'er, et EU-forbud mod hårde PVC'er eller et EU-forbud mod alle PVC'er?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. april 2000)

Kommissionens politik med hensyn til at begrænse sundhedsskadelige virkninger i forbindelse med dioxin er koncentreret om at begrænse menneskers udsættelse for dioxinforbindelser (dioxinser og dioxinlignenede PCB).

Over 90 % af menneskers udsættelse for dioxin stammer fra fødevarer, medens resten kommer fra indånding af luft og nedsvælgelse af støv, nedsvælgelse af forurenet jord og optagelse gennem huden. Endvidere stammer omkring 90 % af udsættelsen fra fødevarer fra fødevarer af animalsk oprindelse. Dyrene er selv blevet forurenet gennem foder og almindelig miljøforurening.

Undersøgelser af fødevareforurening og fødevareindtagelse synes nu at bekræfte en stigning i menneskers udsættelse for dioxin med en faktor på 2 til 3 fra 70'erne til 80'erne og sidst i 90'erne selv om der er visse huller i oplysningerne. Forbrugernes skønnede gennemsnitlige udsættelse via kosten inden for Fællesskabet ligger for øjeblikket på 1 3 pg TEQ pr. kg kropsvægt pr. dag. Dette omfatter ikke dioxinlignende PCB, som skønnes at bidrage med omkring 50 % af den samlede udsættelse via kosten målt som TEQ. Hvis dioxinlignende PCB medregnes er udsættelsen måske på 2 6 pg TEQ pr. kg kropsvægt pr. dag. WHO (Verdenssundhedsorganisationen) anbefaler, at udsættelsen ikke overskrider 1 4 pg TEQ pr. kg kropsvægt pr. dag, inklusive både dioxin og dioxinlignende PCB.

Begrænsning i menneskers udsættelse for dioxin kan opnås ad to veje, for det første en reduktion i udledningen af dioxin til fødekæden gennem nye forslag om at begrænse dioxinindholdet i foder (mulighederne for grænser for indholdet i fødevarer undersøges også) og for det andet en yderligere stramning af miljøemissionsnormer. En konkret foranstaltning er vedtagelsen af direktivforslaget om forbrænding af affald(1), der forventes senere på året. En yderligere generel reduktion af emissionerne som følge af den europæiske miljøpolitik (f. eks. gennem den gradvise anvendelse af IPPC-direktivet) vil også bidrage til at forbedre situationen på lang sigt.

Et forbud mod produkter af polyvinylchlorid (PVC) ville ikke få direkte indflydelse på udsættelsen for dioxin, da PVC ikke indeholder eller udslipper dioxin under brugen. PVC er den største kilde til den chlor, der forbrændes i forbrændingsanlæg (50 %) og dets bidrag til det samlede dioxinemissionsniveau har været et centralt emne i en større videnskabelig debat. Andre affaldsstrømme (f. eks. papir med 11 % og forrådnelige produkter med 17 %) står imidlertid for væsentlige fraktioner af den chlor, der forbrændes i forbrændingsanlæg, og det nye direktiv om forbrænding af affald vil medføre en betydelig begrænsning af denne kildes samlede bidrag til dioxinemissioner.

For yderligere at begrænse de potentielle sundhedsskadelige virkninger fra udsættelse for dioxin, har Kommissionen også ydet støtte til forskning i faren ved dioxin i miljøet. Et projekt fra det fjerde FTU-rammeprogram er for nylig afsluttet (farerne ved dioxin i miljøet: kombination af epidemiologi med toksicitetsundersøgelser for at opnå nøjagtigere risikovurdering) og et nyt projekt (omfattende risikoanalyse af dioxiner: udvikling af metoder til vurdering af genetisk disponerethed for at udvikle lidelser og kræft) er netop startet. Den første undersøgelse underbyggede ikke den fremherskende hypotese om, at dioxiner ved de nuværende koncentrationer udgør en risikofaktor for blødvævssarkom, men viste faktisk, at befolkningens normale baggrundseksponering for dioxin er forbundet med lavere kræftrisiko end koncentrationer nær ved nul. Formålet med den nye undersøgelse er at fastsætte videnskabeligt forsvarlige grænser for sikker udsættelse for dioxin, for så vidt angår udviklingsmæssige virkninger og kræft.

(1) EFT C 372 af 2.12.1998.