SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0706/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(3. marts 2000)

Om:Ændring af Nederlandenes almindelige lov om særlige sygdomsudgifter (AWBZ)

I Nederlandene er alle omfattet af ydelserne efter den almindelige lov om særlige sygdomsudgifter (AWBZ). Fra 1. januar 2000 er nederlandske statsborgere, der bor i udlandet og ikke er forsikret i en sygekasse, udelukket fra AWBZ-lovens ydelser. Nederlandske statsborgere, som bor i Belgien, kan imidlertid ikke tilslutte sig en sygekasse, da dette ifølge den belgiske socialsikringslovgivning er uforeneligt med de nederlandske AWBZ-ydelser.

Der er tydeligvis tale om en såkaldt catch 22-situation, hvor årsag og virkning afstedkommer et uløseligt problem: nederlandske statsborgere med bopæl i Belgien skal tilslutte sig en sygekasse for at have ret til AWBZ-ydelser, men de belgiske sygekasser vil ikke optage dem, fordi de har ret til AWBZ-ydelser.

1. Er det i strid med EU-retten og bl.a. borgeres og patienters mulighed for at bosætte sig og modtage behandling i andre EU-medlemsstater (jf. Domstolens dom af 28. april 1998 i sag C-158/96), når den nederlandske regering har bestemt, at nederlandske statsborgere, der bor i udlandet og ikke er forsikret i en sygekasse, fra 1. januar 2000 er udelukket fra AWBZ-lovens ydelser? a) Hvilke skridt vil Kommissionen i bekræftende fald tage for at sikre, at denne situation bringes til ophør? b) Finder Kommissionen i benægtende fald, at den nederlandske lovændring ikke er i strid med EU-retten og bl.a. borgeres og patienters mulighed for at bosætte sig og modtage behandling i andre EU-medlemsstater (jf. Domstolens dom af 28. april 1998 i sag 158/96)?

2. Er de nederlandske myndigheders afgørelse i strid med princippet om berettiget forventning, eftersom de pågældende personer i god tro har bosat sig i udlandet i forventning om at kunne bevare en fuldstændig dækning af sygdomsudgifter i henhold til AWBZ-loven? Finder Kommissionen i benægtende fald, at den nederlandske afgørelse ikke er i strid med ovennævnte princip?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. april 2000)

Det fremgår af Kommissionens oplysninger, at personer, der er berettiget til ydelser fra den nederlandske socialsikringsordning (WAO, AOW), og som er bosat i en anden medlemsstat igennem en længere periode og ikke er omfattet af den obligatoriske sygesikringsordning, men er privat forsikret, fra den 1. januar 2000 ikke længere har ret til at få dækket særlige sygdomsudgifter (AWBZ), ligesom de ikke længere er forpligtet til at betale de dermed forbundne sociale bidrag. I forbindelse med indførelsen af denne bopælsklausul blev der fastsat en overgangsordning, som giver personer, der frivilligt har tilmeldt sig inden 1. januar 2000, mulighed for at bevare retten til godtgørelse for udgifter i forbindelse med visse former for igangværende hospitalsbehandlinger, så længe disse behandlinger er nødvendige.

I den anledning har Kommissionen ligeledes modtaget mange klager fra personer, der er berørt af den nederlandske reform.

Kommissionen gør det ærede parlamentsmedlem opmærksom på eksistensen af fællesskabsbestemmelser, der vedrører samordningen af de nationale socialsikringsordninger, navnlig forordningerne (EØF) nr. 1408/71 og 574/72, der har til formål at samordne medlemsstaternes lovbestemte socialsikringsordninger (seneste konsoliderede affattelse: forordning (EF) nr. 118/97)(1).

I betragtning af, at de pågældende personer er omfattet af lovgivningen om særlige sygdomsudgifter på privat grundlag, kan den beskyttelse, der er garanteret af ovennævnte forordning (EF) nr. 1408/71 ikke påberåbes i denne sag.

I øvrigt begrænser fællesskabsretten ikke medlemsstaternes kompetence til at udforme deres socialsikringsordninger. I mangel af en harmonisering på fællesskabsniveau inden for socialsikringsområdet fastsætter den enkelte medlemsstat i lovgivningen dels vilkårene for retten eller forpligtelsen til at blive tilsluttet en social sikringsordning dels de betingelser, som en person skal opfylde for at være berettiget til ydelser. Disse principper følger af Domstolens faste retspraksis, som der blandt andet henvises til i punkt 17 og 18 i dom af 28. april 1998, C-158/96.

Det fremgår af ovenstående, at det ikke er i strid med fællesskabsretten, at Nederlandene hvor socialsikringsordningen er baseret på et bopælskriterium lader retten til at være omfattet af deres lovgivning om særlige sygdomsudgifter være underlagt betingelsen om fast bopæl i landet.

Med hensyn til princippet om berettiget forventning kan dette ikke fortolkes således, at det udelukker lovændringer, der er i overensstemmelse med fællesskabsretten.

(1) EFT L 28 af 30.1.1997.