ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1523/03

af Mario Mauro (PPE-DE) til Rådet

(6. maj 2003)

Om: Sagen med Oriel de Armas Peraza

Europa-Parlamentet vedtog under mødeperioden i april en uopsættelig beslutning om menneskerettighederne i Cuba, hvor det udtrykkeligt fordømte Castro-regimets overgreb.

I betragtning af, at de arresterede personer i første række anklages for lovovertrædelser som åbenlys uenighed i den officielle politik på øen og udøvelse af retten til ytringsfrihed, og at de dermed i henhold til lov nr. 88 om beskyttelse af den nationale uafhængighed anklages for samfundsnedbrydende aktiviteter, gøres Rådet opmærksom på det særlige tilfælde med Oriel de Armas Peraza.

Den kubanske flygtning Oriel de Armas Peraza, som i et år har boet i Vicenza (Italien) sammen med sin kone og deres lille datter på fire år, er aktivt medlem af menneskerettighedsorganisationen Alianza patriotica cubana og afventer svar på den ansøgning om politisk asyl, han har indgivet til de kompetente italienske myndigheder. Oriel de Armas er sikker på at blive arresteret som følge af sin politiske aktivitet, hvis han vender tilbage til Cuba, på grund af de mange anklager, han har fremsat mod Castro-regimet.

Hans situation er imidlertid kendetegnet af et særligt problem, fordi han ikke er i stand til at lade sin datter, der lider af astma, få lægebehandling, da han ikke har nogen sygesikring.

Den opholdstilladelse, der er indrømmet Oriel de Armas Peraza, udløb den 8. august 2002, men er af politiet i Vicenza blevet forlænget til den 14. februar 2003, indtil der træffes en afgørelse om indrømmelse af politisk asyl.

Kan Rådet også i forbindelse med Italiens forestående formandskab udvirke, at regeringerne i Italien og Tyskland behandler dette problem, for at der i tilsvarende tilfælde af ekstreme krænkelser af menneskerettighederne indrømmes et europæisk politisk asyl, som i dette tilfælde kan gøre det muligt for den cubanske flygtning Oriel de Armas Peraza og hans familie at forny deres opholdstilladelse?

Svar

(29. september 2003)

Rådet kan ikke gribe ind i individuelle asylsager i medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2525/03

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(22. juli 2003)

Om: Direktiv om ædle metaller

Er Kommissionen klar over, at det italienske formandskab har planer om at genoplive det henlagte EF-forslag om holdighedsstempling(1), der senest blev drøftet i Rådet i 1995?

I visse medlemsstater er der en lang tradition for at garantere kvaliteten af smykker, der sælges til forbrugerne, som f.eks. det ældgamle holdighedsstemplingssystem i Det Forenede Kongerige er Kommissionen overbevist om, at det foreslåede direktiv ikke vil virke undergravende på kvalitetsstandarderne?

Hvorfor skulle medlemsstater med uafhængige kvalitetskontrolmekanismer acceptere produkter, som er kontrolleret af industrien selv inden for rammerne af langt lempeligere selvreguleringssystemer i andre medlemsstater?

(1) KOM(1993) 322 endelig udg., EFT C 318 af 25.11.1993, s. 5.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(13. august 2003)

Kommissionen har kendskab til det italienske formandskabs initiativ til at fortsætte arbejdet med direktivforslaget fra 1993 om genstande af ædle metaller.

I forslaget var Kommissionen meget omhyggelig med at udforme vurderingsprocedurer, som både afspejler de forskellige nationale traditioner og har samme virkning som disse. Formålet med forslaget er ikke at forringe beskyttelsen, men i stedet at sikre disse produkters frie bevægelighed på grundlag af vurderingsprocedurer og derved sikre en effektiv forbrugerbeskyttelse.

Der er intet, som bekræfter det ærede medlems påstand om, at lande, der anvender tvungen holdighedsstempling, bedre kan sikre kvaliteten af smykker. Tværtimod viser erfaringer fra andre lande, at et system med producentens deklaration og effektivt efterfølgende markedstilsyn på hensigtsmæssig måde kan garantere en passende forbrugerbeskyttelse.

Desuden bemærker Kommissionen, at forskellene mellem de nationale lovgivninger er en kilde til adskillige klager.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1789/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om: Brændstof-fattigdom

Brændstof-fattigdom er, når borgere ikke har råd til ordentlig opvarmning og lys på grund af prispolitikken for energi og lave indkomster.

Har Kommissionen et syn på, eller har den undersøgt spørgsmålet om, brændsstof-fattigdom i EU-landene?

Er Kommissionen opmærksom på, at multinationale selskaber som Electricité de France har forskellige prispolitikker og forskellige politikker, når det drejer sig om at lukke for strømmen som følge af ubetalte el-regninger, i f.eks. byerne Paris og London?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. juli 2003)

I Kommissionens øjne indgår spørgsmålet om brændstoffattigdom i den bredere debat om offentlig service inden for energipolitikken. Kommissionen har i sine forslag om ændring af elektricitets- og gasdirektiverne(1) kraftigt styrket de nugældende direktivers aspekter med hensyn til offentlig service for at sikre, at sårbare kunder bliver tilstrækkeligt beskyttet på et marked med helt fri konkurrence. Således forpligtes medlemsstaterne i henhold til elektricitetsdirektivet til at sikre, at alle forbrugere har ret til at blive forsynet med elektricitet. Både elektricitets- og gasdirektivet indeholder en bestemmelse, i henhold til hvilken medlemsstaterne forpligtes til at beskytte de endelige forbrugere og specielt sørge for, at der findes tilstrækkelige sikkerhedsbestemmelser til beskyttelse af sårbare kunder, bl.a. foranstaltninger til at undgå afbrydelse af forsyningen. Det er op til medlemsstaterne at håndhæve denne bestemmelse på en sådan måde, at det bedst svarer til deres særlige situation.

Som allerede nævnt henhører politikken vedrørende manglende betaling af elektricitetsregninger under de nationale myndigheder. Hver medlemsstat følger sine egne regler for at beskytte sårbare kunder i tilfælde af forsyningsafbrydelse som følge af manglende betaling af elektricitetsregninger. Multinationale selskaber skal overholde den nationale lovgivning. Denne varierer fra land til land, og de multinationale selskaber må derfor indrette deres politik for prisfastsættelse og forsyningsafbrydelse som følge af manglende betaling af regninger herefter.

(1) EFT C 240 E af 28.8.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1818/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(2. juni 2003)

Om: Partikler

Vil Kommissionen oplyse, om der findes europæiske bestemmelser vedrørende vurdering af luftforureningen i nærheden af veje, og i så fald hvilke? Vil den desuden angive de vigtigste grænseværdier for de stoffer, der betragtes som de mest sundhedsskadelige? Hvilken procedure anvendes i forbindelse med kontrol og evaluering af overholdelsen af sådanne grænseværdier? Hvorledes påtænker Kommissionen eventuelt at revidere disse grænseværdier i lyset af nyere videnskabelig forskning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(8. juli 2003)

Den nuværende ramme for vurdering af luftforurening er rammedirektivet 96/62/EF (Rådets direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet(1)), der indeholder bestemmelser om overvågning af en række forskellige forureningskilder og om anvendelsen af grænseværdier. Der er vedtaget grænseværdier for de vigtigste forurenende stoffer (Rådets direktiv 1999/30/EF af 22. april 1999 om luftkvalitetsgrænseværdier for svovldioxid, nitrogendioxid og nitrogenoxider, partikler og bly i luften(2) samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/69/EF af 16. november 2000 om grænseværdier for benzen og carbonmonoxid i luften(3)). Desuden er der vedtaget en målværdi for ozon (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/3/EF af 12. februar 2002 om luftens indhold af ozon(4)). Endnu et planlagt direktiv vil omfatte de øvrige forurenende stoffer, der er anført i rammedirektivet (polyaromatisk kulbrinte og tungmetaller). Alle grænseværdier og målværdier er gældende overalt i luften, herunder også i nærheden af veje. Hvert direktiv indeholder bestemmelser om kvaliteten af overvågningssystemer og om indberetningsprocedurer med henblik på at sikre overholdelsen af grænseværdierne. Direktiverne bliver taget op til revision i forbindelse med CAFE-programmet (Clean Air for Europe), der vil munde ud i en tematisk strategi om luftforurening, jf. det sjette miljøhandlingsprogram.

Yderligere oplysninger om Fællesskabets luftkvalitetspolitik, både den gældende lovgivning og politikkens udvikling for fremtiden, findes på Europa-webstedet: (http://europa.eu.int/comm/environment/air/).

(1) EFT L 296 af 21.11.1996.

(2) EFT L 163 af 29.6.1999.

(3) EFT L 313 af 13.12.2000.

(4) EFT L 67 af 9.3.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1956/03

af María Sornosa Martínez (PSE) til Rådet

(13. juni 2003)

Om: Udsendelse af enkeltskroget spansk olietankskib med henblik på deltagelse i krigen i Irak

Den spanske regering vedtog, at flådens olietankskib Marqués de la Ensenada skulle bistå de allierede tropper i Irak-krigen. Dette fartøj er en enkeltskroget olietanker bygget i 1990. Der henvises til, at

- Kommissionen for tiden udfører et prisværdigt stykke arbejde for at afskaffe enkeltskrogede olietankskibe, navnlig hvad angår udformningen af ændringen af forordning (EF) nr. 417/2002(1),

- denne forordning hverken finder anvendelse på krigsskibe eller hjælpefartøjer,

- enhver krigssituation indebærer øget risiko for et forlis forårsaget af angreb og følgelig for en ny olieforurening.

Er Rådet parat til at gribe ind over for de forskellige medlemsstater for at få dem til at afskaffe enkeltskrogede olietankskibe i deres flådeenheder og erstatte dem med tankskibe med dobbelt skrog som foreskrevet i EU-lovgivningen?

(1) EFT L 64 af 7.3.2002, s. 1.

Svar

(7. oktober 2003)

Det er som anført i spørgsmålet rigtigt, at den EF-lovgivning(1), der tager sigte på at fremskynde udfasningen af olietankskibe med enkeltskrog, ikke finder anvendelse på skibe, der ejes eller sejles af en stat og anvendes til statslig ikke-kommerciel tjeneste, herunder krigsskibe og flådehjælpefartøjer. Denne undtagelse findes også i andre dele af Fællesskabets søtransportlovgivning og er helt i overensstemmelse med de internationale bestemmelser, i det foreliggende tilfælde Marpol.

Forordning (EF) nr. 417/2002 er i øjeblikket ved at blive revideret efter den fælles beslutningsprocedure, og retsakten forventedes vedtaget ved førstebehandlingen den 22. juli 2003 efter Rådets godkendelse af de ændringer af Kommissionens forslag, som Parlamentet vedtog den 4. juni 2003. Krigsskibe og flådehjælpefartøjer vil efter denne revision fortsat ikke være omfattet af forordningen.

Imidlertid skal medlemsstaterne i henhold til forordning (EF) nr. 417/2002 om fremskyndet indfasning af krav om dobbeltskrogs- eller tilsvarende design for olietankskibe med enkeltskrog, for så vidt det er rimeligt og muligt, bestræbe sig på at overholde EF-lovgivningen på dette område.

Det kan tilføjes, at olietankskibe med enkeltskrog, der er omfattet af EF-forordningen og bygget i 1990, i øjeblikket skal udfases inden 2007 (tankskibe af kategori 1) eller 2015 (tankskibe af kategori 2 og 3). Når forordningen om ændring af forordning (EF) nr. 417/2002 er trådt i kraft, vil enkeltskrogede olietankskibe af kategori 1 fra 1990 blive udfaset i 2005 og tankskibe af kategori 2 og 3 i 2010. Imidlertid vil det med øjeblikkelig virkning blive forbudt for sådanne enkeltskrogede tankskibe at transportere svære olier, hvis de har en dødvægt på over 5 000 ton, eller senest i 2008, hvis de har en dødvægt på under 5 000 ton.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 417/2002 af 18. februar 2002 om fremskyndet indfasning af krav om dobbeltskrogs- eller tilsvarende design for olietankskibe med enkeltskrog og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2978/94 (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 1).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2461/03

af Antonios Trakatellis (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om: Finansiering og gennemførelse af metroprojektet i Thessaloniki

Ifølge Kommissionens svar på mit spørgsmål om Thessalonikis metro (H-0824/02(1)) har de græske myndigheder meddelt Kommissionen, at de har afsluttet forhandlingerne med koncessionshaveren og bankerne om den endelige udformning af projektet, og at de berørte parter er blevet enige om en ændret koncessionskontrakt for anlæg af Thessalonikis metro, samt at de græske myndigheder har forelagt Kommissionen den pågældende tekst. Den 30. april 2003 traf Kommissionen på grundlag af de forhåndenværende oplysninger og efter indgående undersøgelser afgørelse om, at der ikke er nogen tegn på, at kontrakten er i strid med EU-lovgivningen.

I betragtning af at forhandlingerne om finansiering ved kredit fra koncessionshaveren, Den Europæiske Investeringsbank (EIB) og de kommercielle banker allerede er afsluttet, og der nu er gået 11 år siden offentliggørelsen af udbuddet om gennemførelse af projektet med EU-samfinansiering, hvorfor tager det da Kommissionen så lang tid at godkende medfinansieringen af projektet, og hvad er grundene til, at selve projektet og påbegyndelsen heraf er blevet forsinket?

(1) Skriftligt svar af 17.12.2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(22. august 2003)

Kommissionen har på nuværende tidspunkt ikke modtaget nogen formel anmeldelse fra de græske myndigheder til bekræftelse af størrelsen af strukturfondsstøtten til det af det ærede medlem nævnte projekt.

Som det ærede medlem bemærker, besluttede Kommissionen den 30. april 2003, at den udbudsprocedure, der førte til koncessionskontrakten for Thessalonikis metro, ikke indebar nogen overtrædelse af EU's regler om offentlige kontrakter. Den beslutning påvirker imidlertid ikke andre aspekter af fællesskabslovgivningen såsom statsstøttereglerne.

Derefter foretog de græske myndighederne den 4. juni 2003 en anmeldelse til Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3, om statsstøtte af de finansielle arrangementer i forbindelse med koncessionskontrakten for Thessalonikis metro.

Kommissionen gennemgår for tiden disse arrangementer på basis af EU's statsstøtteregler og vil efter denne gennemgang træffe beslutning om EU-finansieringen af dette projekt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1899/03

af Jillian Evans (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om: Delfiner i trawlnet

Hvert år skylles et stort antal døde delfiner op på kysterne ved Den Engelske Kanal, og det ser ud til, at der er en vis sammenhæng mellem dette fænomen og det faktum, at store pelagiske trawlere også fisker i området. Obduktioner af disse delfiner viser, at de næsten alle har været fanget som bifangst. Da antallet af døde delfiner, der skylles op på land, måske udgør mindre end 5 % af det totale antal, er det bydende nødvendigt, at der bliver gjort noget ved problemet.

Har Kommissionen til hensigt at etablere en obligatorisk obervatørordning for europæiske pelagiske trawlere med henblik på at gøre det nemmere at indsamle data og hermed iværksætte grundigere og langsigtede tiltag for at løse problemet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(3. juli 2003)

Kommissionen har kendskab til problemet med delfiner, der skylles op på kysterne i medlemsstaterne, navnlig om vinteren langs Den Engelske Kanal.

Ifølge habitatdirektivet(1) skal medlemsstaterne træffe foranstaltninger til at beskytte småhvaler og sikre dem en gunstig bevaringsstatus (herunder vurdering af bestanden, overvågning af utilsigtet aflivning, afhjælpende foranstaltninger og beskyttelse af levestederne).

Kommissionen mener imidlertid, at der navnlig inden for fiskeriet er behov for yderligere sammenhængende og samarbejdsbaserede foranstaltninger på EU-plan til at forbedre bevaringen af småhvaler.

Der er således forslag fremme om indførelse af obligatoriske ordninger med observatører om bord på skibene inden for visse fiskerier. Kommissionens forslag om dette spørgsmål ventes at foreligge om nogle få uger.

Endvidere udsendte Kommissionen den 22. maj 2003 et åbent udbud om en undersøgelse af flydetrawls påvirkning af bestanden af småhvaler, baseret på et program med ombordværende observatører(2). Efter planen skal undersøgelsen begynde i slutningen af 2003, hvis alle de nødvendige betingelser for indgåelse af en sådan kontrakt er til stede.

(1) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, EFT L 206 af 22.7.1992.

(2) Åbent udbud FISH/2003/09 EUT S 98 af 22.5.2003.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2179/03

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(30. juni 2003)

Om: Aftale om videnskabeligt og teknisk samarbejde mellem EU og Korea

Hvornår forventer Kommissionen at underskrive aftalen om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem EU og Korea? Er Kommissionen enig i, at det ville være et skridt i den rigtige retning at få en sådan aftale i stand så hurtigt som muligt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(29. juli 2003)

Muligheden for en aftale om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem EU og Korea blev første gang på begæring af Korea drøftet på et møde i Bruxelles den 16. maj 2003 mellem den koreanske minister for videnskab, H. Park, og det medlem af Kommissionen, hvorunder forskning sorterer.

Korea har som et vigtigt industriland og som medlem af Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD) en betydelig videnskabelig og teknologisk kapacitet på specifikke områder. Landet bruger tæt ved 3 % af sit bruttonationalprodukt (BNP) på forskning, heraf 3/4 inden for den private sektor.

Korea har udviklet et bemærkelsesværdigt og dynamisk videnskabeligt samarbejde med forskellige EU-medlemsstater (Tyskland, Frankrig, Italien, Det Forenede Kongerige m.fl.), men ønsker tillige at udbygge sit videnskabelige samarbejde med EU som sådan for at skabe en bedre ligevægt i samarbejdet med sine øvrige partnere såsom USA og Japan.

Forskningskommissæren og den koreanske minister i erkendelse af, at EU og Korea har sammenfaldende videnskabelige prioritetsområder (bioteknologi, nanoteknologi, miljø, rumforskning, informationsteknologi samt vedvarende energi (Korea har netop besluttet at deltage i ITER-projektet)) ligesom de står over for en række ens udfordringer på det forskningspolitiske område var enige om at undersøge betingelserne for en videnskabelig og teknologisk samarbejdsaftale.

Vurderingen af en sådan aftales gennemførlighed (hvilket i givet fald vil indebære en generel samarbejdsramme og lette Koreas deltagelse i EU's forskningsprogrammer og omvendt) er i fuld gang.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1811/03

af Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. juni 2003)

Om: Erasmus Mundus-programmet

Rådet har for nylig truffet en politisk aftale om iværksættelsen af Erasmus Mundus-programmet. Formålet med dette program er at etablere et forum af høj kvalitet for at tiltrække flere universitetsstuderende fra hele verden.

Fra forskellige kredse forlyder det, at programmet kan give mulighed for at forbedre konkurrenceevnen ud over at bidrage til opfyldelsen af de målsætninger, som Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000 opstillede, nemlig at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden.

Formålet med ovennævnte program er at indføre stipendier til universiteternes Master-uddannelse på betingelse af, at uddannelsen foregår på to af Unionens officielle sprog. Det katalanske sprog bliver dermed tilsyneladende forfordelt med hensyn til Master-uddannelsen og andre uddannelser. Katalansk er modersmål for mere end 7 mio. indbyggere, samtidig med at det er officielt sprog i Cataluña, regionen Valencia og på Baleaerne; det er imidlertid endnu ikke blevet anerkendt som officielt sprog på europæisk plan og vil derfor ikke kunne komme i betragtning til ovennævnte støtte. Dermed lider vort tusind år gamle sprog og kultur på ny uret, især når man tager i betragtning, at universitetet i Barcelona, hvor der hovedsageligt bliver undervist på katalansk, er det mest populære sted for Erasmus-studerende i Spanien.

1. Påtænker Kommissionen at iværksætte foranstaltninger til at afhjælpe denne uret, der begås mod universitetsundervisningen på katalansk i sammenligning med andre europæiske sprog?

2. Er dette projekt ifølge Kommissionen foreneligt med Kommissionens egne bestræbelser på at fremme multilinguisme og indlæringen af mindretalssprog i EU's forskellige lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(30. juli 2003)

I bilaget til Rådets fælles holdning om Erasmus Mundus-programmet(1) hedder det under aktion 1 Erasmus Mundus masteruddannelser punkt 2. i) som følger:

[2. I forbindelse med dette program skal Erasmus Mundus masteruddannelserne:]

uden at dette anfægter undervisningssproget, sørge for brug af mindst to europæiske sprog, der tales i de medlemsstater, hvor de videregående uddannelsesinstitutioner, der deltager i Erasmus Mundus masteruddannelsen, er beliggende, og om nødvendigt sørge for de studerendes sproglige forberedelse og bistand.

Kommissionen støtter denne ordlyd fuldt og helt. Der tales ikke i teksten om officielle EU-sprog, men derimod om europæiske sprog, og der er intet i teksten, der hindrer eller udelukker brugen af noget bestemt sprog som undervisningssprog. Der opfordres til brug af mindst to europæiske sprog, der tales i de medlemsstater, hvor de videregående uddannelsesinstitutioner, der deltager i Erasmus Mundus masteruddannelsen, er beliggende.

Kommissionen mener ikke, at noget europæisk sprog lider som følge af denne bestemmelse. Tværtimod er en sådan bestemmelse i tråd med andre kommissionsinitiativer, der skal fremme flersprogethed og tilegnelse af europæiske sprog.

(1) 2002/0165 (COD).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1438/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Rådet

(24. april 2003)

Om: Ændring af proceduren for disciplinærsager

Som led i reformen af personalevedtægten har Kommissionen også foreslået ændring af vedtægtens bestemmelser om disciplinærsager.

Efter de gældende bestemmelser kan afsluttede disciplinærsager genoptages ikke kun efter anmodning fra den berørte tjenestemand, men også på ansættelsesmyndighedens initiativ, såfremt der fremkommer nye velunderbyggede oplysninger, som kaster nyt lys over tjenestemandens handlemåde.

Ifølge Kommissionens forslag skal det for fremtiden kun være den berørte tjenestemand, der har mulighed for at få en disciplinærsag genoptaget.

Det vil i praksis betyde, at ansættelsesmyndigheden intet vil kunne gøre, hvis den får adgang til nye belastende oplysninger om fejl begået af en tjenestemand, som tidligere er sluppet ustraffet fra en disciplinærsag.

Anser Rådet en sådan ændring af de gældende bestemmelser for hensigtsmæssig? I bekræftende fald med hvilken begrundelse?

Vil det i benægtende fald opfordre Kommissionen til at tage sit forslag tilbage?

Svar

(2. oktober 2003)

Rådet minder det ærede parlamentsmedlem om, at vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og ansættelsesvilkårene for disse Fællesskabers øvrige ansatte i overensstemmelse med artikel 283 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab udfærdiges af Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen og efter at have indhentet udtalelse fra de øvrige interesserede institutioner.

Forslaget til Rådets forordning om ændring af vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne (revision af vedtægten) behandles netop nu i Rådets organer. Europa-Parlamentet vil kunne gøre sin holdning til spørgsmålet gældende inden for rammerne af den fastsatte fremgangsmåde.