SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2776/01

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(9. oktober 2001)

Om: Håndhævelse af miljølovgivningen i Grækenland

Hvor stort er det samlede beløb, den græske regering har betalt i forbindelse med betalingen af den bøde, Domstolen pålagde den græske regering for at forsømme forebyggelsen af forurening fra uhensigtsmæssig opbevaring af affald på Kreta, og er dele af betalingen fortsat udestående?

Hvilket forebyggende arbejde er der foretaget for at hindre gentagelser af problemet, og er Kommissionen tilfreds med den hidtidige indsats?

Hvornår begyndte Kommissionen at indskærpe håndhævelsen for at sikre det pålagte arbejdes udførelse, og er Kommissionen i stand til at give et skøn af udgifterne, udregnet på grundlag af den arbejdstid, dens tjenestemænd har brugt på den pågældende sag i de foregående år?

Hvad har Kommissionen lært af denne sag, og kan det bidrage til det kommende arbejde med at gennemtvinge håndhævelsen af miljølovgivningen?

Hvor mange lignende sager har Kommissionen i øjeblikket, og er der nogle EU-lande, som der ikke er truffet tvangsforanstaltninger overfor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(3. december 2001)

I Domstolens dom(1) af 4. juli 2000 (anden dom afsagt i medfør af EF-traktatens artikel 228 (tidl. artikel 171)) hedder det, at Grækenland ved ikke at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at affald bortskaffes i Chania-området uden risiko for sundhed og miljø i overensstemmelse med artikel 4 i Rådets direktiv 75/442/EØF(2), og ved ikke at udarbejde planer for bortskaffelse af affald for det pågældende område i medfør af artikel 6 i direktiv 75/442/EØF og planer for bortskaffelse af giftigt og farligt affald i medfør af artikel 12 i Rådets direktiv 78/319/EØF(3), ikke har gennemført

alle de nødvendige foranstaltninger til at opfylde dommen i sag C-45/91 (første dom i medfør af EF-traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169)) og har forsømt sine forpligtelser i medfør af EF-traktatens artikel 171.

Domstolen pålagde Grækenland at betale Kommissionen en bøde, som skulle indbetales på kontoen for Fællesskabets egne indtægter. Bøden var fastsat til 20 000 EUR for hver dags forsinkelse i gennemførelse af de nødvendige foranstaltninger til at opfylde dommen af 7. april 1992 i sag C-45/91(4), fra afsigelsen af den 2. dom indtil opfyldelsen af den 1. dom.

Kommissionen har med jævne mellemrum sendt de græske myndigheder anmodninger om betaling af dagbøderne på 20 000 EUR fra den 4. juli 2000 til februar 2001 inkl., som Grækenland har indbetalt inden for de fastsatte frister. Grækenland har dermed i alt indbetalt 5 400 000 EUR til Kommissionen.

Med skrivelser afsendt i juli 2000, oktober 2000 og marts 2001 har de græske myndigheder meddelt Kommissionen oplysninger om godkendelsen af planer for håndtering af fast og farligt affald for distriktet Chania, om den endelige nedlukning af den ulovlige losseplads ved Kouroupitos, om idriftsætningen af det nye midlertidige anlæg i Messomouri, tidsplanen for opførelsen af et permanent deponeringsanlæg i Korakia, kombineret med et komposteringsanlæg. For at kontrollere det tekniske og faktuelle grundlag for disse oplysninger udvalgte Kommissionen to uafhængige eksperter, som efter at have inspiceret det pågældende område (23.-25. juni 2001) fremlagde en rapport (9. juli 2001) vedlagt fotografisk dokumentation. I lyset af ovenstående sluttede Kommissionen, at Grækenland opfyldte kravene i Domstolens dom.

Der er indledt et lille antal overtrædelsesprocedurer mod medlemsstater i medfør af EF-traktatens artikel 228, opregnet i den 18. beretning om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten (2000)(5). Dette er imidlertid den første dom, som Domstolen har afsagt på grundlag af denne artikel med bødepålæg til en medlemsstat. Som følge af de særlige og enestående træk ved denne sag har Kommissionen håndteret den med stor omhu, med inddragelse af mange medarbejdere og en betydelig tidsmæssig investering. Det skal tilføjes, at proceduren til sikring af, at Grækenland traf de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme Fællesskabets affaldslovgivning, blev indledt i 1989.

Erfaringerne med denne sag vil gøre det lettere for Kommissionen at drage konklusioner vedrørende behandlingen af lignende sager i fremtiden og vil hjælpe den med at håndhæve miljølovgivningen. Kouroupitos-sagen skaber tungtvejende præcedens for især Grækenland, hvor der stadig er mange problemer som følge af ukontrollerede lossepladser. Den samme konklusion gælder også for andre medlemsstater, hvor lignende problemer gør sig gældende. Medlemsstaterne er således hurtige til at efterkomme deres fællesskabsforpligtelser, når bødetruslen i EF-traktatens artikel 228 gør sig gældende. Indførelsen af denne nye procedure med Maastricht-traktaten har med andre ord givet gode resultater. Det skal bemærkes, at to sager vedrørende anvendelsen af Rådets direktiv 76/160/EØF(6) i det Forenede Kongerige (C-85/2001) og i Spanien (C-278/2001) er indbragt for Domstolen i medfør af EF-traktatens artikel 228.

Kommissionen har således indledt en lang række procedurer vedrørende ukontrolleret bortskaffelse af affald. Ud af 1330 verserende sager vedrørende overtrædelse af Fællesskabets miljøret vedrører 146 sager ulovlige lossepladser. Nærmere betegnet angår 42 sager Spanien, 27 Italien, 21 Grækenland, 12 Frankrig, 11 Irland, 10 Det Forenede Kongerige, 8 Tyskland, 6 Belgien, 2 henholdsvis Østrig, Danmark, Luxembourg og Portugal og 1 sag Nederlandene. Der er ikke fremkommet klager mod Finland og Sverige på dette område. Det nye rådsdirektiv 1999/31/EF(7), som trådte i kraft den 16. juli 2001, opstiller mindstekravene til udformning, drift, nedlukning og efterbehandling af deponeringsanlæg og vil bidrage til at forbedre forvaltningen af nye deponeringsanlæg i Fællesskabet.

(1) Dom af 4. juli 2000, C-387/97, Sml. s. 5047. Artikel 171, som er nævnt i dommen, er siden blevet til artikel 228.

(2) Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, EFT L 194 af 25.7.1975.

(3) Rådets direktiv 78/319/EØF af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald, EFT L 84 af 31.3.1978.

(4) Dom af 7. april 1992, C-45/91, Sml. s. 2509.

(5) KOM(2001) 309 endelig udg. (Bind I).

(6) Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 om kvaliteten af badevand, EFT L 31 af 5.2.1976.

(7) Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, EFT L 182 af 16.7.1999.