SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2291/97 af Florus Wijsenbeek (ELDR) til Kommissionen (2. juli 1997)

Om: Bestemmelse om ikke-forskelsbehandling ved betaling med kreditkort

Er Kommissionen klar over, at den nederlandske ankeinstans for erhvervslivet den 15. maj 1997 (den nederlandske statstidende af 29. maj 1997) har fastlagt, at:

- den bestemmelse om ikke-forskelsbehandling, som kreditkortselskaber medtager i deres kontrakter med virksomheder og forretninger, der accepterer kreditkort, skal betragtes som en salgsprisordning,

- at saadanne salgsprisordninger er erklaeret for ikke-bindende ved oekonomiministerens afgoerelse om horisontal prisbinding,

- begaeringen fra personer eller virksomheder, der har indanket afgoerelsen, om at blive fritaget herfor er blevet afvist med det resultat, at bestemmelsen om ikke-forskelsbehandling udgaar af kontrakterne, saaledes at de handlende fremover kan forhandle med kunder, der oensker at betale med kreditkort, om en eventuel forhoejelse eller nedsaettelse af salgsprisen?

Er Kommissionen enig i ankeinstansens afgoerelse og navnlig i, at ankeinstansen i denne forbindelse i vaesentlig grad har lagt den antagelse til grund, at Kommissionen sandsynligvis vil anse bestemmelsen om ikke-forskelsbehandling for at vaere i strid med EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og ikke ser nogen grund til at yde fritagelse paa grundlag af denne artikels artikel 3?

Agter Kommissionen i bekraeftende fald at indlede en procedure som fastsat i artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 17 ((EFT 13 af 21.2.1962, s. 204. )) i forbindelse med bestemmelsen om ikke-forskelsbehandling for at undgaa, at der traeffes modstridende afgoerelser af EU-instanser og nationale myndigheder om ydelse af en fritagelse?

I benaegtende fald, hvorfor ikke?

Kan Kommissionen oplyse, hvornaar statusrapporten om dette spoergsmaal (ikke-forskelsbehandling ved betalinger med kreditkort og ved bankoverfoersler) forelaegges, hvori det bl.a. foreslaas ikke at yde nogen fritagelse paa grundlag af artikel 85, stk. 3, for bestemmelsen om ikke-forskelsbehandling, saaledes som Kommissionen har forsikret i et brev af 9. august 1993 til den nederlandske oekonomiminister?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (23. juli 1997)

Kommissionen er bekendt med den afgoerelse, der den 15. maj 1997 blev truffet af det nederlandske College van Beroep voor het Bedrifjsleven, og hvorved man afviste en raekke kreditkortselskabers anke mod den nederlandske konkurrencemyndigheds beslutning om ikke at indroemme fritagelse for bestemmelsen om ikke-forskelsbehandling.

Ovennaevnte afgoerelse er baseret paa den nederlandske konkurrencelov, isaer den oekonomiske konkurrencelov (Wet economische mededinging) og bestemmelsen om horisontal prisbinding (Besluit horizontale prijsbinding). Det er naturligvis ikke hensigtsmaessigt, at Kommissionen udtaler sig om en afgoerelse, der er truffet af en national domstol paa grundlag af den nationale konkurrencelovgivning. En national domstol er ikke forpligtet til at tage hensyn til Kommissionens udtalelser eller synspunkter. Kommissionen har endnu ikke taget officielt stilling til bestemmelsen om ikke-forskelsbehandling. Inden for rammerne af Faellesskabets konkurrencelovgivning er Kommissionen imidlertid i oejeblikket i faerd med at undersoege en raekke betalingskortsystemer, der er blevet anmeldt paa grundlag af artikel 4 i Raadets forordning nr. 17 om gennemfoerelse af EF-traktatens artikel 85 og 86 af 6. februar 1962 ((EFT 13 af 21.2.1962. )). Disse betalingssystemer omfatter blandt andet Visa og Europay, som begge opererer med en bestemmelse om ikke-forskelsbehandling. Kommissionen har indledt droeftelser med alle beroerte parter med henblik paa at naa frem til en velafvejet beslutning.