ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3064/00

af Francesco Rutelli (ELDR) til Kommissionen

(2. oktober 2000)

Om: Dødsstraf

Bekæmpelse af anvendelsen af dødsstraf har i længere tid være en prioritet for Europa-Parlamentet og for EU's udenrigspolitik. For at bidrage aktivt til at bekræfte princippet om menneskelivets ukrænkelighed vedtog Parlamentet i 1999 en række

ændringsforslag, for at budgetposterne B7-702, B7-703, B7-704, B7-705 og B7-707 også ville blive anvendt til kampagner og initiativer til fordel for et moratorium for eksekution af dødsdomme. Rent moralsk er der her tale om et yderst vigtigt forehavende bestående i aktiv støtte til dem, der kæmper mod dødsstraf i hele verden. Vil Kommissionen derfor give en detaljeret oversigt over de initiativer, som er blevet gennemført over de forskellige budgetposter til opfølgning af Europa-Parlamentets ændringsforslag?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(18. oktober 2000)

Det har siden 1995 via fællesskabsbudgettet (post B7-7040) været muligt at finansiere visse foranstaltninger truffet af ikke-statslige organisationer til fordel for dødsstraffens afskaffelse. Ved de forordninger(1), som Rådet udstedte den 29. april 1999, er der fastlagt et retsgrundlag, som gør det muligt at videreføre og udbygge aktiviteterne på menneskerettighedsområdet. Ifølge disse forordninger skal en sådan støtte til initiativer til fordel for dødsstraffens afskaffelse videreføres.

I 1999 finansierede Kommissionen sammen med Europarådet et fælles program til afskaffelse af dødsstraffen (aktion til mobilisering af opinionen i Europarådets medlemslande). I 2000 er der vedtaget to aktioner, nemlig én for bistand til dødsdømte fanger i Vestindien, som ikke har tilstrækkeligt med økonomiske midler til at anfægte anklagerne mod dem (512 952 EUR), og én for bevidstgørelse af opinionen og støtte til de personer, der kæmper for at afskaffe dødsstraffen i Filippinerne, De Forenede Stater, Vestindien og Europa (675 859 EUR).

(1) Rådets forordning (EF) nr. 975/1999 af 29. avril 1999 om kravene til gennemførelsen af udviklingssamarbejdsaktioner, der bidrager til de generelle mål om udvikling og befæstelse af demokratiet og af retsstaten samt respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, og Rådets forordning (EF) nr. 976/1999 af 29. april 1999 om kravene til gennemførelsen af andre fællesskabsaktioner end udviklingssamarbejdsaktioner, der inden for rammerne af Fællesskabets samarbejdspolitik bidrager til at opnå de generelle mål om udvikling og befæstelse af demokratiet og af retsstaten samt respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i tredjelande, EFT L 120 af 8.5.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2615/00

af Anna Karamanou (PSE) til Rådet

(1. september 2000)

Om: Migration og udvikling

På Rådets (retlige og indre anliggender) uformelle møde i Marseille den 28/29. juli 2000, drøftede man bl.a. emnerne migration og asyl. Massemigrationen er en realitet, som ikke vil aftage, så længe de økonomiske, politiske eller samfundsmæssige forhold i udviklingslandene ikke forbedres. Rådet bedes på baggrund heraf oplyse, om det agter at støtte eftergivelsen af gælden i den tredje verden, og om det vil tilskynde medlemsstaterne til at yde 0,7 % af deres BNP til de fattige lande, således som de allerede har forpligtet sig til. Agter Rådet endvidere i betragtning af den demografiske udvikling i de kommende 50 år i overensstemmelse med FN's beretninger at udarbejde en integreret europæisk politik for migration og asyl på grundlag af de europæiske humanitære værdier med klare bestemmelser for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold og med perspektiver for en legal migration?

Svar

(10. november 2000)

Rådet vedtog den 8. november 1999 konklusioner, hvori det støtter det HIPC-gældsinitiativ, som blev iværksat af IMF og Verdensbanken i september 1996.

Rådet besluttede i disse konklusioner at yde et fællesskabsbidrag på omkring 1 mia. med en kreditordel på mellem 320 og 380 mio.. Den faktiske udbetaling var imidlertid betinget af en rimelig byrdefordeling med andre internationale donorer.

EU har imidlertid med udbetalingen af en første rate af bistanden opfyldt sine forpligtelser over for HIPC-trustfonden. EU opfordrer indtrængende donorer, der endnu ikke har indbetalt de lovede bidrag, til at gøre det hurtigst muligt.

Hvad angår anden del af spørgsmålet, som vedrører en integreret europæisk politik for asyl og migration, vil Rådet gerne minde det ærede parlamentsmedlem om, at det i afsnit IV i traktaten fastsættes, at Rådet med henblik på gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal vedtage foranstaltninger vedrørende asyl og indvandring i henhold til traktatens artikel 63, herunder bestemmelser vedrørende tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold. Det Europæiske Råd i Tammerfors opfordrede bl.a. til, at der udformes en samlet strategi for migration, som tager fat på de politiske spørgsmål samt spørgsmålene vedrørende menneskerettigheder og udvikling i hjem- og transitlandene og hjem- og transitregionerne, et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genève-konventionen, retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere, som opholder sig lovligt på medlemsstaternes område i form af en mere effektiv integrationspolitik, der skal indrømme dem rettigheder og pligter, der kan sammenlignes med dem, der gælder for EU-borgere samt indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold på grundlag af en fælles vurdering af den økonomiske og demografiske udvikling i EU samt af situationen i hjemlandene. Kommissionen har som en opfølgning af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tammerfors fremsendt flere forslag, som stadig er til behandling i Rådet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2603/00

af Dorette Corbey (PSE) til Rådet

(1. september 2000)

Om: Implementering af fugledirektivet

I marts 2000 modtog Europa-Parlamentets formand, Nicole Fontaine, på institutionens vegne ca. 2,2 mio. underskrifter fra borgere i alle europæiske lande, som gav udtryk for deres dybe bekymring over den fortsatte anvendelse af jagtmetoder, der er i modstrid med EU-rettens beskyttelsesbestemmelser om vilde fugle.

1. Ved tidligere lejligheder har Europa-Parlamentet gjort sig til talsmand for, at en fælles afslutningsdato for jagtsæsonen for alle fuglearter afpasset efter datoen for den tidligste art er det bedste middel til at opnå en fuldstændig beskyttelsesordning for vilde fugle på linje med EF-Domstolens domme i sag C-157/89 og C-435/92 deler Rådet denne opfattelse?

2. Mener Rådet også, at en fælles startdato for jagtsæsonen for alle fuglearter afpasset efter datoen for den seneste art er det bedste middel til at opnå fuldstændig beskyttelse af vilde fugle?

3. Mener Rådet endvidere, at fælles datoer på EU-plan kan skabe større juridisk vished og styrke implementering og håndhævelse?

4. Er Rådet indstillet på at tage hensyn til Parlamentets og mindst 2,2 mio. borgeres ønske om at opnå en behørig gennemførelse af beskyttelsesbestemmelserne i fugledirektivet? Vil Rådet acceptere retningslinjer, som sikrer en behørig gennemførelse af fugledirektivet på EU-plan?

Svar

(20. november 2000)

Rådet forstår den bekymring, det ærede medlem af Europa-Parlamentet og underskriverne af andragendet giver udtryk for.

Det finder imidlertid, at den tilgang, der er valgt i artikel 7, stk. 4, i direktiv 79/409(1), hvorefter der ikke skal være fælles datoer for afslutning og start af jagten i Fællesskabet, er en passende løsning for at tage hensyn til den biologiske og økologiske mangfoldighed i ovennævnte direktivs omfattende geografiske anvendelsesområde.

Rådet understreger, at de datoer, der gælder i medlemsstaterne, efter ovennævnte artikel skal overholde principperne om en fornuftig udnyttelse og en økologisk afbalanceret regulering af de pågældende vilde fuglearter.

I øvrigt er det i direktivets artikel 2 fastsat, at medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger til at opretholde eller tilpasse bestanden af samtlige de i artikel 1 omhandlede arter på et niveau, som især imødekommer økologiske, videnskabelige og kulturelle krav og samtidig tilgodeser økonomiske og rekreative hensyn.

Det tilkommer Kommissionen at sørge for en korrekt anvendelse af direktivet.

(1) EFT L 103 af 25.4.1979.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3126/00

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(6. oktober 2000)

Om: Døde havfugle

Er Kommissionen enig i den påstand, visse miljøorganisationer fremsætter, hvorefter over 250 000 havfugle bliver dræbt hvert år, fordi de sluger fiskekroge med madding, som tilhører langlinefiskefartøjer?

Hvor mange fugle dræbes efter Kommissionens vurdering hvert år på denne måde i de europæiske farvande?

Vil Kommissionen tage skridt til at forsøge at mindske antallet af dræbte fugle?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(10. november 2000)

Kommissionen er fuldt ud klar over dette problem i betragtning af den verdensomspændende dimension, der karakteriserer Fællesskabets fiskerisektor. Dog kan den ikke bedømme nøjagtigheden af det tal, det ærede medlem fremfører, uden mere præcise oplysninger om de pågældende arter, de have, hvor bifangsterne sker, hvilken slags fiskeri der er tale om, samt de kilder, hvorfra denne påstand stammer.

Kommissionen kender intet til, at utilsigtede bifangster i form af havfugle under langlinefiskeri i fællesskabsfarvandene skulle udgøre noget problem. Det pågældende problem har i de fleste tilfælde relation til utilsigtet fangst af albatrosser i farvandene på den sydlige halvkugle.

Kommissionen arbejder på at sikre, at der gives særlig prioritet til bevarelsen af havmiljøet og af de arter, der ikke tjener noget kommercielt formål. Medlemsstaterne spiller herunder ligeledes en vigtig rolle ved fastsættelsen og håndhævelsen af forholdsregler på såvel miljø- som fiskeriområdet.

Fugledirektivet(1) er et solidt retsgrundlag med hensyn til at beskytte havfuglene i Fællesskabet.

Nyere initiativer med henblik på at løse dette problem er Rådets forordning (EF) nr. 66/98 af 18. december 1997 om visse bevarelses- og kontrolforanstaltninger gældende for fiskeriaktiviteter i Antarktis(2), der tager sigte på at mindske de utilsigtede bifangster ved langlinefiskeri, samt vedtagelsen i FN's Levnedsmiddel- og

Landbrugsorganisation (FAO) i 1999 af en international handlingsplan (IPOA) for nedbringning af utilsigtede bifangster af havfugle ved langlinefiskeri. Denne plan berører alle stater. Fællesskabet vil forelægge en EU-handlingsplan for havfugle på det næste møde i FAO's Fiskerikomité (COFI) i februar 2001.

(1) Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, EFT L 103 af 25.4.1979.

(2) EFT L 6 af 10.1.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2379/00

af Christine De Veyrac (PPE-DE) til Kommissionen

(13. juli 2000)

Om: Fællesskabsprogrammer på området uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom

Forespørgeren modtager regelmæssigt besøgsgrupper bestående af unge mellem 13 og 18 år. Foruden et foredrag om et EU-parlamentmedlems daglige arbejde får de unge en orientering om de mange eksisterende fællesskabsprogrammer for uddannelse, erhvervsuddannelse og unge.

I den forbindelse har forespørgeren konstateret, at det, som skulle være en simpel repetition eller supplerende oplysninger, i virkeligheden meget ofte er noget helt nyt for de unge.

Denne situation vedrører ikke kun Frankrig, men eksisterer også i lande som Tyskland.

Hvordan forklarer Kommissionen denne mangel på gennemslagskraft, når det gælder orientering af uddannelsesmiljøet?

Hvilke løsninger anbefaler Kommissionen til afhjælpning heraf?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(5. oktober 2000)

Hidtil har over en million unge mennesker nydt godt af fællesskabsprogrammerne til at studere, uddanne sig og forbedre deres personlige udvikling i en anden medlemsstat end deres egen. Dette er en enorm succes, men Kommissionen er opmærksom på behovet for at opretholde og styrke kommunikationsaktiviteterne på dette område.

Fællesskabsprogrammerne Socrates, Leonardo da Vinci og Ungdom forvaltes i overensstemmelse med nærhedsprincippet. I de deltagende medlemsstater oprettes der et nationalt kontor, som står for hovedparten af kontakten til potentielle deltagere i de forskellige programmer. Der lægges især vægt på at sikre, at de unge kan finde nøjagtige og brugbare oplysninger på de steder, hvor de i forvejen søger oplysninger om uddannelses- og karrierespørgsmål, dvs. hos vejledere på skoler og på informationscentre for unge.

Derudover fremmes programmerne også via kommunikationsforanstaltninger, som er rettet mod den brede offentlighed via Internet, udgivelser og præsentationer på ungdomsmesser.

Med den seneste lancering af den nye generation af programmer for perioden 2000-2006 er Kommissionen for tiden i færd med at udarbejde nye aftaler med de nationale kontorer, hvorved kommunikationsaktiviteterne vil blive styrket.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3466/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. november 2000)

Om: Salg af kød og mælk fra køer, der lider af wasting cattle-sygdommen

1. Har Kommissionen kendskab til, at kød og mælk fra køer, der lider af wasting cattle-sygdommen, der opstår efter vaccination mod influenza, hvorpå køerne afmagres og får opsvulmninger, svampeinfektioner, frugtbarhedsforstyrrelser og betændelser i led og yver, er blevet bragt i handelen trods 7 000 landbrugeres anmeldelse af sygdommen og landbrugsministeriets kendskab til 350 bedrifter, som er ramt af sygdommen?

2. Hvordan kan det gå til, at kødet fra disse køer er blevet godkendt til konsum, og at erhvervet og tilsynsmyndighederne ikke har gjort en aktiv indsats for at orientere offentligheden herom?

3. Hvad gør Kommissionen eller hvad har Kommissionen i mellemtiden gjort for at sætte en endelig stopper for en eventuel yderligere spredning af kød og mælk fra de sygsdomsramte køer til konsum?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(20. december 2000)

Kommissionen henleder det ærede medlems opmærksomhed på svar på skriftlig forespørgsel P-768/00 fra Alexander de Roo(1), P-788/00 fra Marianne Thyssen(2) og P-1410/00 fra Alexander de Roo(3), hvor der er blevet givet oplysninger om, hvordan Kommissionen griber wasting cattle-problemet an.

Som nævnt i disse svar har Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor gennemført et kontrolbesøg i Nederlandene den 2. til 4. maj 2000. Rapporten(4) er blevet forelagt Parlamentet og offentliggjort på Internettet i overensstemmelse med den normale praksis. I rapporten giver man udtryk for, at der stadig er usikkerhed om årsagen til problemet og dets omfang. Den indeholder en række anbefalinger, på grundlag af hvilke de nederlandske myndigheder har truffet adskillige foranstaltninger, som er blevet forelagt og drøftet på et møde i Den Stående Veterinærkomité for nylig.

De seneste oplysninger, som Nederlandene har forelagt, viser, at der er blevet gennemført og stadig gennemføres undersøgelser vedrørende årsagen til og de mulige risici i forbindelse med wasting cattle-sygdommen. De til rådighed værende resultater af undersøgelserne tyder ikke på, at der er specifikke risici for folkesundheden, og giver også anledning til at tro, at problemet ikke længere forekommer. Oplysningerne viser, at mælk og kød fra mistænkte dyr udelukkes fra fødekæden som krævet i fællesskabslovgivningen.

Kommissionen er ikke bekendt med oplysninger af nyere dato, som tyder på, at ovennævnte krav ikke overholdes.

Resultaterne af undersøgelserne i Nederlandene gennemgås på nuværende tidspunkt af den relevante videnskabelige komité.

Kommissionen fortsætter derfor med at følge situationen nøje og tager i den forbindelse konkrete oplysninger vedrørende fænomenet, videnskabelig viden, fællesskabslovgivningens bestemmelser samt eksperternes råd i betragtning.

(1) EFT C 26 E af 26.1.2001, s. 109.

(2) EFT C 26 E af 26.1.2001, s. 109.

(3) EFT C 103 E af 3.4.2001.

(4) Dokument DG SANCO/1169/2000-MR endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3324/00

af Bernd Lange (PSE) til Kommissionen

(18. oktober 2000)

Om: Støjemissioner fra højhastighedstog

Det er blevet forelagt mig, at specifikationer om støjemissioner fra højhastighedstog (TGV) som supplering til direktiv 96/48/EØF(1) kun skal fastlægges som led i de tekniske tilpasninger.

Er dette rigtigt? I bekræftende fald hvorfor mener Kommissionen i dette tilfælde, at den skal og kan give afkald på at lade Europa-Parlamentet og Rådet deltage i den fælles beslutningsprocedure?

(1) EFT L 235 af 17.9.1996, s. 6.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(28. november 2000)

Rådets direktiv 96/48/EF af 23. juli 1996 om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog(1) fastsætter regler for udarbejdelse og vedtagelse af de såkaldte tekniske specifikationer for interoperabilitet (TSI'er). TSI'erne fastsætter bl.a. hvilke betingelser grundparametrene i det transeuropæiske system for højhastighedstog skal opfylde. Blandt parametrene i direktivs bilag II finder man grænsespecifikationer vedrørende udvendig støj. Inden for denne lovramme skal TSI'erne fastsætte regler for det rullende materiels støjemission på en referencestrækning og om nødvendigt for egenskaber ved banelegemet for at holde den samlede støjemission på et acceptabelt niveau. Udkast til TSI'er sendes til høring blandt medlemsstaterne i det udvalg der er nedsat ved direktiv 96/48/EF, som fastsat i direktivets artikel 6, stk. 1. I overensstemmelse med den tværinstitutionelle aftale om udvalgsprocedurerne underrettes Parlamentet om arbejdets gang i udvalget.

I øvrigt kræves det ikke at TSI'erne fastsætter et acceptabelt niveau for opfattet støj hos banens naboer. Et sådant niveau er stærkt afhængigt af lokale forhold, så på dette punkt er reguleringen overladt til medlemsstaterne. Kommissionen har dog for nylig lavet et direktivforslag om støjindikatorer og bedømmelsesmetoder for opfattet støj, men den foreslår ikke at der fastsættes grænseværdier for de definerede støjindikatorer. Direktivforslaget(2) er for tiden til behandling i Parlamentet og Rådet. Vedtages og gennemføres det, kan det på længere sigt danne grundlag for opstilling af sådanne grænseværdier.

(1) EFT L 235 af 17.9.1996 og EFT L 262 af 16.10.1996.

(2) KOM(2000) 468 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3055/00

af Avril Doyle (PPE-DE) til Kommissionen

(22. september 2000)

Om: Nuklear sikkerhed i Sellafield.

Kommissionen har anlagt sag mod Det Forenede Kongerige i forbindelse med planerne om at demontere atomreaktor Windscale nr. 1 på atomoparbejdningsanlægget i Sellafield. British Nuclear Fuels i Sellafield har overhovedet ikke taget hensyn til den irske befolknings sikkerhed, hvilket fremgår af hemmelige notater, der er blevet lækket fra BNFL's PR-kontor i denne uge, og af de rystende tilfælde med manglende overholdelse af sikkerhedsbestemmelserne på anlægget(1). BNFL har planer om at indføre ændringer i sine procedurer for behandling af nukleart affald, som bl.a. omfatter en række ubemandede radioaktive deponeringssteder og planer om at forringe beskyttelsesindkapslingen af nedlagte reaktorer, hvilket i sidste ende vil svække beskyttelsen af reaktorkernerne. Vil Kommissionen på baggrund af ovenstående gøre rede for sin holdning til disse tre punkter og oplyse, hvilke foranstaltninger der efter dens opfattelse bør træffes i forbindelse med atomanlægget i Sellafield og på hvilket myndighedsniveau?

(1) The Guardian 11. september 2000 særrapport om den britiske nukleare industri.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. oktober 2000)

Kommissionen var af den opfattelse, at Det Forenede Kongerige ikke havde opfyldt sine forpligtelser i medfør af Euratom-traktatens artikel 37, fordi det ikke havde forelagt almindelige oplysninger vedrørende demonteringen af atomreaktor Windscale nr. I. Kommissionen besluttede derfor i juli 2000 at indlede en overtrædelsesprocedure mod Det Forenede Kongerige. Sagen vedrørte en afvigende fortolkning af traktaten, idet Det Forenede Kongerige mente, at Euratom-traktaten (i det foreliggende tilfælde artikel 37) ikke gælder anvendelse af kerneenergi til militære formål. Efter Kommissionens opfattelse finder Euratom-traktatens kapitel 3 anvendelse på beskyttelse mod ioniserende stråling fra alle kilder. Myndighederne i Det Forenede Kongerige har siden meddelt, at der ikke på nuværende tidspunkt er planer om at demontere reaktoren, og at de da de ikke længere anser de foreslåede foranstaltninger til bortskaffelse af affaldet for at være knyttet til forsvarsprogrammet vil forelægge Kommissionen almindelige oplysninger i medfør af artikel 37, så snart de har fundet frem til et gennemførligt designkoncept.

Kommissionen er ikke i stand til at bekræfte eller afkræfte gyldigheden af de oplysninger om British Nuclear Fuels Limited's (BNFL) interne dokumenter, som blev offentliggjort i artiklen i the Guardian af 11. september 2000.

Kommissionen har ikke kendskab til de planer om ubemandede deponeringsanlæg eller demonteringsoperationer, som det ærede medlem omtaler. Oplysninger af denne art skulle indgå i de almindelige oplysninger, som Det Forenede Kongerige skal forelægge for sådanne planer.

Kommissionen træffer alle de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at medlemsstaterne håndhæver EF-lovgivningen om fælles grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af arbejdstagerne og befolkningen mod de farer, der er forbundet med ioniserende stråling.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3553/00

af James Provan (PPE-DE) til Kommissionen

(15. november 2000)

Om: Begrænsninger i den frie handel

Er Kommissionen klar over, at arrangørerne af en handelsudstilling i Det Forenede Kongerige, den eneste udstilling for dette særlige erhverv i landet, nægter at lade en bestemt virksomhed ansøge om at være repræsenteret på udstillingen, fordi den pågældende virksomhed konkurrerer med udstillingens hovedsponsorer? Kommissionen bedes oplyse, om denne forskelsbehandling er i modstrid med EU-forordninger om misbrug af dominerende stilling eller fri handel.

Svar afgivet på vegne af Kommissionen af Frederik Bolkestein

(12. december 2000)

I Kommissionens fortolkende meddelelse om anvendelse af reglerne vedrørende det indre marked på messe- og udstillingsområdet(1) beskrives i store linjer de retlige principper, der gælder for det indre marked for så vidt angår en række særlige aspekter vedrørende messer og udstillinger.

Det skal understreges, at de relevante regler vedrørende det indre marked finder anvendelse, når der er et element af samhandel inden for EU, dvs. bevægelse fra en medlemsstat til en anden. Udstillere, der er etableret i en anden medlemsstat, bør således have adgang til messer og udstillinger tilrettelagt overalt inden for EU uden at være underlagt diskriminerende eller uberettigede restriktioner.

Dette princip har som konsekvens, at nationale forskrifter, der giver arrangørerne af en begivenhed mulighed for efter eget ønske eller efter ikke-fastlagte kriterier at begrænse adgangen til messerne for visse kategorier af udstillere, skaber usikkerhed om de erhvervsdrivendes ret til deltagelse og vilkårene herfor. En sådan usikkerhed medvirker ikke til at skabe en tilstrækkelig grad af retlig sikkerhed og beskyttelse af de rettigheder, der følger af EF-traktaten. Under alle omstændigheder skal enhver afgørelse, hvorved en erhvervsdrivende fra EU får afslag på adgang til eller udelukkes fra en messebegivenhed, være begrundet, og den skal kunne indbringes for domstolene.

Det anses for en overtrædelse af konkurrencereglerne, hvis en arrangør af en messe eller udstilling har en dominerende stilling på det pågældende marked og indfører uberettigede eller unødvendige begrænsninger, og således anvender sin styrke på markedet til konkurrencebegrænsende formål. Et afslag fra den pågældende arrangør kan derfor anses for at være udtryk for misbrug, hvilket vil afhænge af sagens kendsgerninger.

Det er udfra spørgsmålet ikke klart, om den sag, som det ærede medlem bringer på bane, er omfattet af ovenstående regler. Hvis der i den pågældende sag er et element af samhandel inden for EU, skal den berørte virksomhed klage til Kommissionen over overtrædelse af reglerne vedrørende det indre marked eller konkurrencereglerne.

(1) SEK(97) 2338 endelig udg.