SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3437/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(7. november 2000)

Om: Modvirkning af utilsigtet fangst af havpattedyr ved nøje overholdelse og om nødvendigt forbedring af de eksisterende beskyttelsesforanstaltninger

1. Er Kommissionen klar over, at i tusindvis af havpattedyr som f.eks. delfiner hvert år dør, fordi de ved et uheld fanges i fiskenet som bifangst, selv om der ikke drives fiskeri på dem?

2. Kan Kommissionen bekræfte, at havpattedyr nyder beskyttelse i henhold til Bern-konventionen, Bonn-konventionen og direktivet om levesteder (92/43/EF) og anses for at være omfattet af bilag I til CITES-konventionen?

3. Er Kommissionen klar over, at den i de sidste ti år har bekostet tyve forskningsprojekter vedrørende bifangstproblemet, og at medlemsstaterne trods de meget tydelige beviser på, at der foreligger et alvorligt problem, fortsætter med at forske i stedet for nu endelig at opfylde deres forpligtelser i medfør af levestedsdirektivet?

4. Erindrer Kommissionen, at princip 15 i Rio-erklæringen om miljøet indeholder følgende bestemmelse: For at beskytte miljøet anvender staterne i vid udstrækning forsigtighedsprincippet alt efter deres formåen. Hvis der er fare for betydelig eller uoprettelig skade, må manglen på fuldstændig videnskabelig vished ikke bruges som begrundelse for at udsætte omkostningseffektive foranstaltninger for at forebygge ødelæggelse af miljøet? Og er Kommissionen klar over, at nogle medlemsstater endnu ikke anvender dette forsigtighedsprincip på fiskeriområdet?

5. Er Kommissionen klar over, at det i årsberetningen for 1999 fra De Forenede Nationers Miljøprogram (UNEP) hedder, at grundlaget for ethvert vellykket internationalt, regionalt eller nationalt initiativ med hensyn til miljøbeskyttelse er en lovfæstet konsensus, og at De Forenede Stater og New Zealand har løst en stor del af deres problem med hensyn til bifangsten af havpattedyr ved at anvende denne strategi?

6. Er Kommissionen rede til at tage skridt til reelt at løse problemet med bifangst af havpattedyr f.eks. ved som led i den fælles fiskeripolitik at træffe foranstaltninger, som forhindrer, at fiskerne i EU utilsigtet fanger havpattedyr, eller begrænser disse fangster til et minimum?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(14. december 2000)

1. Kommissionen er bekendt med bifangsterne af havpattedyr (især små hvaler) og deler det ærede medlems bekymring.

2. Kommissionen er bekendt med de internationale aftaler og konventioner, der har til formål at beskytte og bevare havpattedyr. I EF-bestemmelserne er der taget højde for alle bestemmelser i de internationale aftaler og konventioner om naturbevarelse, der hidtil er vedtaget.

3. EF-støttet forskning i bifangster af havpattedyr har kastet lys på problemet. Undersøgelserne indeholder dog ingen løsninger med hensyn til foranstaltninger, der kan forhindre eller begrænse bifangsterne eller den forholdsvis høje dødelighed i forhold til populationsstørrelsen. Der er behov for mere forskning.

4. Indførelse af forsigtighedsprincippet udgør et skridt i retning af en bæredygtig udvikling, men strategier, værktøjer, mål og benchmarking er endnu ikke blevet klart defineret for marine økosystemer og de menneskelige aktiviteter, der udnytter dem. Der foregår stadig videnskabelige drøftelser om den præcise formulering af et praktisk tiltag til gennemførelse af forsigtighedsprincippet. At træffe foranstaltninger, der sikrer havpattedyrs overlevelse, rækker videre end blot at undgå negative vekselvirkninger mellem fiskeri og disse dyr. Det indebærer også, at man forsøger at beskytte det marine miljø som helhed. Foruden vekselvirkningen i forhold til fiskerne er der mange andre årsager til, at hvaler dør og strander. De kan ikke altid bestemmes med nøjagtighed, men omfatter havforurening, akustiske forstyrrelser (skibsfart, seismiske undersøgelser, rydning af skibsvrag, højhastighedsfærger, akustiske systemer til militære formål) og dødelighed forårsaget af epidemier.

5. og 6. Kommissionen vil undersøge alle realistiske muligheder for at afhjælpe problemet. Inden der kan vedtages ny lovgivning, er det dog nødvendigt at gennemføre eksisterende EF-bestemmelser. Medlemsstaterne spiller en meget vigtig rolle, når det gælder definitionen og gennemførelsen af både miljø- og fiskeriforanstaltninger og kontrolforanstaltninger herfor. Ifølge habitatdirektivet(1) skal medlemsstaterne gennemføre kravene i artikel 11 og artikel 12, stk. 4, der vedrører overvågning af fiskeriaktiviteter i forbindelse med bifangster af hvaler. Det er medlemsstaternes juridiske ansvar at gennemføre disse bestemmelser og sikre, at de overholdes. Kommissionen har mindet medlemsstaterne om, at de er forpligtet til at udpege de områder, der skal indgå i Natura 2000-netværket for hvalarter, som er omfattet af bilag II til habitatdirektivet.

I EF's fiskeribestemmelser er der allerede fastsat forbud mod brug af drivnet, forbud mod at indkredse pattedyr med henblik på at fange tun og forbud mod at fiske efter tobis i områder, hvor de udgør et vigtigt fødeemne for andre dyr i havet.

Det er Kommissionens opfattelse, at delfinfrit fiskeri kan være et urealistisk mål i mange fiskerier, mens et delfinsikkert fiskeri kan være et mål, som ihærdigt kan søges opfyldt. Kommissionen har på den baggrund anmodet det videnskabelige, tekniske og sociale udvalg for fiskeri om at indkalde til et møde i 2001, hvor man skal drøfte bifangster af små hvaler. Kommissionen har også anmodet det internationale havudforskningsråd om så hurtigt som muligt i 2001 at fremlægge en oversigt over fiskeri, der har betydelig indvirkning på små hvaler, en vurdering af de risici, som fiskeriet medfører for bestemte populationer, og en rådgivning om mulige metoder til at afhjælpe fiskeriets virkninger.

(1) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter EFT L 206 af 22.7.1992.