SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2808/98

af Bernard Lehideux (PPE) til Kommissionen

(9. september 1998)

Om: Hindringer paa grund af europaeiske direktiver om anerkendelse af hospitalsapoteker som saerskilt gren

Hospitalsapoteker er paa trods af de mange opgaver, der paalaegges (medicin fremstillet af blod, forvaltning af kliniske eksperimenter, epidemiologi, sterilisering, kemiske farmaceutiske produkter...), anerkendt som en saerlig gren i modsaetning til medicinske, kirurgiske grene eller biologi.

Hospitalsapotekere kunne oenske, at driften af hospitals- eller klinikapoteker goeres betinget af erhvervelsen af et saerligt eksamensbevis. Kandidattiden afsluttes i dag med et "DES" (diplôme d'etude spécifique/superieure). Driften af hospitalsapotek er imidlertid aaben for andre inden for laegeerhvervet.

Det ser ud til, at den franske sundhedsminister og de beroerte fagforeninger stoetter styrkelsen af hospitalsapotekets saerlige status. Ifoelge den nationale sammenslutning af fagforeninger for farmaceuter (Frankrig) er visse direktiver en hindring for denne udvikling.

1. Er bestemmelserne inden for faellesskabsretten, som gaelder for driften af hospitalsapoteker i medlemsstaterne, en hindring for anerkendelsen af disse som saerskilt gren, hvis drift er forbeholdt indehaver af et saerligt eksamensbevis?

2. I bekraeftende fald hvad er formaalet med disse bestemmelser, og er det muligt at fjerne hindringer for anerkendelsen af saerlige hospitalpharmaceuter?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. oktober 1998)

1. I direktiv 85/432/EOEF af 16. september 1985 om visse former for virksomhed paa det farmaceutiske omraade(1) fastsaettes de mindsteuddannelsesbetingelser, der skal opfyldes af alle de grundlaeggende eksamensbeviser i farmaci, der udstedes af medlemsstaterne.

Direktivet stiller sig i vejen for, at en medlemsstat goer udoevelse af virksomhed som hospitalsfarmaceut afhaengig af besiddelse af et andet eksamensbevis end det grundlaeggende farmaceuteksamensbevis, der er udstedt af et universitet eller en tilsvarende hoejere laereanstalt. Der staar nemlig i direktivets artikel 1, stk. 1, at medlemsstaterne drager omsorg for, at indehavere af et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis i farmaci, der er udstedt af de andre medlemsstater, og som opfylder betingelserne i artikel 2, faar adgang til at udoeve i det mindste de i stk. 2 naevnte former for virksomhed. Blandt disse er "... tilberedning af, kontrol med samt oplagring og udlevering af laegemidler paa hospitaler", dvs. hospitalsfarmaceutvirksomhed. I direktiv 85/432/EOEF fastslaas saaledes princippet om, at farmarceuteksamensbeviset er eneste og tilstraekkelig betingelse for at faa adgang til at optage og udoeve de i stk. 2 omhandlede former for virksomhed. Dette princip er kendt under betegnelsen princippet om enhedseksamensbeviset.

Den eneste afvigelse fra denne bestemmelse bestaar i medlemsstaternes mulighed for at goere adgang til at optage og udoeve en eller flere af disse former for virksomhed afhaengig af besiddelse af supplerende faglig erfaring (se artikel 1, stk. 1, nederst).

Derimod stiller direktivet sig ikke i vejen for, at der oprettes en saerlig uddannelse i hospitalsfarmaci (eller i en anden gren af farmacien saasom industrifarmaci eller farmaceutvirksomhed i offentligt tilgaengelige apoteker) eller indfoeres et dertil svarende eksamensbevis for farmaceuter med speciale i hospitalsfarmaci, saafremt denne uddannelse ikke udgoer en betingelse for adgang til at udoeve den paagaeldende form for virksomhed, men kun en betingelse for at benytte titlen specialfarmaceut.

2. Ovennaevnte bestemmelser i direktiv 85/432/EOEF tager sigte paa at sikre den nyttige virkning af samme direktiv og af direktiv 85/433/EOEF af 16. september 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser i farmaci samt om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udoevelse af etableringsretten i forbindelse med visse former for virksomhed paa det farmaceutiske omraade(2), dvs. de skal sikre den frie bevaegelighed for farmaceuter mellem medlemsstaterne.

I betragtning af at direktiv 85/432/EOEF kun samordner den grundlaeggende farmaceutuddannelse og ikke specialfarmaceutuddannelsen, ville medlemsstaterne, hvis saadanne bestemmelser ikke fandtes, kunne goere farmaceutdirektiverne betydningsloese ved at forbeholde de forskellige erhvervsgrene inden for farmacien for specialfarmaceuter. Hvis dette var tilfaeldet ville den automatiske anerkendelse af det grundlaeggende eksamensbevis, som er knaesat i direktiv 85/433/EOEF, eftersom automatisk anerkendelse af specialfarmaceutuddannelser ikke sikres af EF-retten, vaere en rent formel anerkendelse, der ikke ville give adgang til det fastsatte mindstemaal af virkefelter. Endvidere blev det ved vedtagelsen af farmaceutdirektiverne besluttet, at det grundlaeggende farmaceuteksamensbevis sikrede en helhed af kompetencer og kundskaber, der var fyldestgoerende for udoevelsen af de i artikel 1, stk. 2, i direktiv 85/432/EOEF omhandlede former for virksomhed.

Spoergsmaalet om specialfarmaceutuddannelser er blevet droeftet udtoemmende i det organ, der i henhold til artikel 6 i direktiv 85/432/EOEF og artikel 20 i direktiv 85/433/EOEF bistaar Kommissionen i forbindelse med farmaceutdirektiverne, dvs. det ved afgoerelse 75/320/EOEF nedsatte laegemiddeludvalg2. Droeftelserne har vist, at der ikke kan opnaas samstemmighed mellem medlemsstaterne om dette emne.

Kommissionen agter derfor ikke at fremsaette forslag til aendring af farmaceutdirektiverne, der kan rokke ved princippet om enhedseksamensbeviset. Kommissionen mener, at dette princip er en yderst positiv landvinding for EF-farmaceuterne, idet den effektivt sikrer dem ret til fri bevaegelighed i det indre marked.

(1) EFT L 253 af 24.9.1985.

(2) EFT L 147 af 9.6.1975.