SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1615/00

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Harmonisering af de litterære oversætteres rettigheder

Den italienske forfatterforening, som er medlem af EWC (European Writers' Congress), klager over de litterære oversætteres forhold, idet disse tvinges til ved kontrakt at overdrage forlæggerne alle deres rettigheder i tyve år mod et fast beløb pr. ark, som svarer til omkring halvdelen af den normale betaling i resten af Europa. De italienske oversættere modtager ingen økonomisk andel af betalingen for yderligere kommerciel anvendelse af den oversatte tekst i modstrid med Europarådets anbefaling fra december 1993, hvori det anføres, at det er væsentligt, at der ydes et vederlag, der tager hensyn til den senere kommercielle udnyttelse af det oversatte værk, og på trods af, at den italienske lov om ophavsret fra 1941 indeholder bestemmelser herom. Forlæggerne udnytter systematisk alle lovens undtagelsesbestemmelser ved at konvertere oversættelsesaftaler (dvs. ophavsretshaveraftaler, jf. artikel 4 i loven ovenfor) til aftaler om levering af tjenesteydelser, hvorved den svageste part stilles langt ringere. Denne urimelige behandling var tidligere almindelig i Europa, men hører for længst fortiden til. Det sidste land, der tilsluttede sig den nuværende praksis i Europa, var Spanien i 1989.

Men i Italien må de litterære oversættere stadig arbejde under urimelige forhold:

1. Hvad mener Kommissionen om dette spørgsmål?

2. Mener den ikke, at Italien følger en praksis, der er uforenelig med principperne i direktivet om ophavsrettigheder i informationssamfundet?

3. Hvilke initiativer vil den tage for at harmonisere forholdene i Italien med resten af Europa og dermed bringe denne unormale situation til ophør og yde de italienske litterære oversættere retfærdighed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. juli 2000)

Kommissionen takker det ærede parlamentsmedlem for oplysningerne vedrørende vederlag til de litterære oversættere i Italien.

Først og fremmest skal Kommissionen minde om, at litterære oversættere i henhold til den internationale Bernerkonvention og diverse fællesskabsdirektiver betragtes som forfattere og således kan gøre de rettigheder og forpligtelser gældende, der tilkommer denne kategori rettighedshavere.

Endvidere skal det påpeges, at gældende fællesskabsret vedrørende forfatterrettigheder og beslægtede rettigheder endnu ikke omfatter harmonisering af de kontraktlige regler, der gælder i medlemsstaterne, og heller ikke af de betingelser for vederlag, der gælder for rettighedshaverne. Det står således medlemsstaterne frit for selv at fastlægge regler herfor.

Den gældende fællesskabsret kan imidlertid give visse retningslinjer for de regler, der skal følges. Således står der i artikel 4 i Rådets direktiv 92/100/EØF af 19. november 1992 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret(1), at der skal betales et rimeligt vederlag til forfatterne i tilfælde af udlejning eller udlån af værkerne. Når et sådant vederlag harmoniseres i henhold til den gældende fællesskabsret, angives det ikke, hvordan fordelingen af vederlaget skal ske. Det fremgår dog af direktivet, at selv hvis der er tale om et forud fastsat vederlag til forfatteren, skal der tages hensyn til den kommercielle udnyttelse af værket, og i tilfælde af en kommerciel succes forøges vederlaget.

Og hvad angår direktivforslaget om ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet(2), tager dette ikke sigte på at harmonisere de kontraktuelle regler, der findes i medlemsstaternes lovgivning.

Kommissionen opfordrer det ærede parlamentsmedlem til at fremsende yderligere oplysninger om dette spørgsmål med henblik på at kunne bedømme, om den foreliggende situation i Italien eventuelt kan føre til forstyrrelser på det indre marked og konkurrenceforvridning med hensyn til behandlingen af forfattere på fællesskabsniveau.

(1) EFT L 346 af 27.11.1992.

(2) EFT C 108 af 7.4.1998.