SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2248/99

af Karl von Wogau (PPE-DE) til Kommissionen

(1. december 1999)

Om: Godkendelser til privat sygetransport

Med dommen af 24. september 1998 har De Europæiske Fællesskabers Domstol afgjort, at sygetransport er udbudspligtig. Med denne afgørelse burde alle nationale redningslove ændres. Disse ændringer er imidlertid endnu ikke sket. I mellemtiden har Niedersachsens øverste forvaltningsdomstol (AZ: 12 L 4158/97) truffet følgende afgørelse: Ambulancer, hvormed kvalificeret sygetransport gennemføres uden for de offentlige ansvarlige redningstjenester, er ikke redningskøretøjer i henhold til § 52, stk. 3, punkt 4, i StVZO og må derfor ikke have tilladelse til at køre på offentlige veje, hvis de er udstyret med blåt blinklys. Hjælpeorganisationerne, som er den klassiske konkurrent til de private virksomheder, har i alle delstater tilladelse til ambulancetransport i nødstilfælde og må dermed beholde blålyset på deres køretøj til sygetransport, mens de private virksomheder, som i forvejen på grund af det forvaltningsmonopol, som nødhjælpstjenesten har, ikke har adgang til nødhjælpstjeneste, ikke må beholde dette lys. Med denne dom får private virksomheder tydeligt færre kunder, fordi deres køretøjer ikke må udstyres med blålys for i nødstilfælde at kunne gennemføre ekstrature.

Har Kommissionen kendskab til, at private virksomheder i Forbundsrepublikken Tyskland får nægtet tilladelse til sygetransport (for slet ikke at tale om redning i nødsfald) med den begrundelse, at behovet på ambulancer er dækket, og at yderligere tilladelser ville bevirke en stigning i udgifterne?

Er Kommissionen af den opfattelse, at denne praksis bevirker en forfordeling til fordel for hjemmehørende virksomheder og forhindrer konkurrencen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frits Bolkestein

(27. januar 2000)

Som svar på det ærede medlems spørgsmål skal der i forbindelse med Domsstolens dom af 24. september 1998 i sag C-76/97 (Tögel/Niederösterreichische Gebietskrankenkasse) først gøres opmærksom på, at udrykningskørsel og sygetransport hører under kategori 2 i bilag I A til direktiv 92/50/EØF(1) om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, hvis værdien af transporttjenesteydelsen overstiger værdien af redningstjenesten og sygebehandlingen i forbindelse med transporten. I så fald skal sygetransporterne udbydes i EU, når den tærskelværdi, der er fastsat i direktivet, overskrides. Ordren skal tildeles på grundlag af den laveste pris eller på grundlag af det økonomisk mest fordelagtige bud. Andre kriterier for ordretildeling er der ikke.

Kommissionen har på det seneste modtaget flere klager fra private persontransportvirksomheder vedrørende denne problemstilling. Klagerne drejer sig om forhold i flere delstater. Det forlyder, at ambulance- og sygetransportydelser i nogle delstater ikke udbydes i henhold til reglerne. Kommissionen har taget fat på dette problem og er ved at undersøge udbudspraksis i de berørte delstater. Desuden undersøger den, hvorvidt de relevante ambulancetjenesteforskrifter er i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 92/50/EØF. Når disse undersøgelser er afsluttet, vil Kommissionen overveje, om den skal gribe ind, og hvilke af de midler, den har i henhold til EF-traktatens artikel 226 (tidligere artikel 169), den i bekræftende fald skal tage i anvendelse for at imødegå eventuelle brud på EF-traktaten i forbindelse med tildeling af ordrer om ambulance- og sygetransporttjenesteydelser.

(1) EFT L 209 af 24.7.1992.