SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1363/01

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(7. maj 2001)

Om: Forpligtelsen til at købe et bestemt mærke øl

Hvad er Kommissionens nuværende holdning efter den seneste udtalelse fra Domstolens generaladvokat i sagen Crehan mod Courage (C-453/99) til ølforpligtelsen, hvorefter værtshusholdere er forpligtet til at købe deres øl hos en leverandør, der er udpeget af det selskab, der ejer værtshuset?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(27. juni 2001)

Kommissionens nuværende politik for ølforpligtelser er fastsat i den nye generelle gruppefritagelsesforordning om vertikale aftaler(1) og de dermed forbundne retningslinjer for vertikale begrænsninger(2). Den nye gruppefritagelse anvendes på kontrakter undertegnet den 1. juni 2000 og derefter. Kort fortalt indebærer den, at leverandører, hvis markedsandel ikke er på mere end 30 %, kan pålægge deres køber en konkurrenceklausul (forpligtelse), så længe køberen optager leverandørens forretningslokaler. Hvis køberen ikke optager leverandørens forretningslokaler, er forpligtelsens maksimale varighed fastsat til fem år.

Kommissionen eller de nationale konkurrencemyndigheder kan erklære gruppefritagelsen uanvendelig, hvis særlige aftaler har virkninger, der er uforenelige med betingelserne i EF-traktatens artikel 81, stk. 3 (tidligere artikel 85), eksempelvis fordi markeder er afskærmet af parallelle net af bindende aftaler. Kommissionen kan også undlade at anvende gruppefritagelsen i forbindelse med en hel sektor, hvor de parallelle net dækker mere end 50 % af det relevante marked.

Gruppefritagelsen finder ikke anvendelse på leverandører med en markedsandel på mere end 30 %. Deres bindinger vurderes i overensstemmelse med de detaljerede bestemmelser, der er fastsat i retningslinjerne for vertikale begrænsninger. Kommissionen ansporer leverandørerne til at foretage deres egen vurdering ved hjælp af disse retningslinjer. De relevante faktorer er leverandørens markedsandel, dens bundne markedsandel, bindingens varighed, de konkurrerende leverandørers styrke på markedet, eksistensen af hindringer for adgangen og den samlede andel af markedet, der er bundet.

Hvis en vurdering i henhold til retningslinjerne munder ud i den konklusion, at en leverandørs bindinger efter alt at dømme vil have betydelige konkurrencemodvirkende virkninger (alene eller sammen med lignende bindinger fra andre leverandørers side), indeholder retningslinjerne en beskrivelse af de effektivitetstyper, der kan begrunde en individuel fritagelse i henhold til artikel 81, stk. 3. Det understreges i retningslinjerne, at fritagelsen ikke kan gælde for dominerende virksomheder.

Generelt følger den nye gruppefritagelse og retningslinjerne en økonomisk approach. Det anerkendes deri, at bindende aftaler ligesom andre former for vertikale begrænsninger kan have positive virkninger, og at der som hovedregel kun opstår konkurrencemæssige betænkeligheder, hvis leverandøren har en vis styrke på markedet, eller hvis adgangen til markederne besværliggøres af net af lignende aftaler.

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 2790/1999 af 22. december 1999 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis, EFT L 336 af 29.12.1999.

(2) Kommissionens meddelelse, EFT C 291 af 13.10.2000.