ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2443/99

af Rolf Linkohr (PSE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Europa-aftaler med østeuropæiske stater

Europa-aftalerne som EU har indgået med østeuropæiske stater, indeholder krav om ligebehandling m.h.t. etablering af selskaber og statsborgere fra de kontraherende lande (med forbehold af visse undtagelsesklausuler for særlige erhverv).

1. Er Kommissionen af den opfattelse, at dette ligebehandlingskrav indeholder et diskrimineringsforbud?

2. Er Kommissionen af den opfattelse, at en EU-medlemsstat ikke må gennemføre behovsundersøgelser hos statsborgere fra de kontraherende lande, hvis dette ikke kræves af landets egne statsborgere, som er selvstændige erhvervsdrivende?

3. Er Kommissionen ligeledes af den opfattelse, at det ikke kan kræves, at der foretages undersøgelser af forkundskaber hos statsborgere fra de kontraherende partnerlande inden for visse områder for selvstændig erhvervsvirksomhed, hvis det samme ikke kræves af medlemsstatens egne statsborgere?

4. Er Kommissionen ligeledes af den opfattelse, at man ikke kan kræve af statsborgere i de kontraherende partnerlande, at de skal dokumentere kapital inden for visse områder med selvstændig erhvervsvirksomhed, hvis dette ikke kræves af medlemsstatens statsborgere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(24. januar 2000)

1. Kommissionen deler det ærede medlems opfattelse af, at princippet om ligebehandling indeholder et forbud mod diskriminering mellem statsborgere fra de kontraherende lande og statsborgere fra medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne kan anvende deres love og forskrifter vedrørende indrejse og ophold, arbejde, arbejdsvilkår og fysiske personers etablering, forudsat at de ikke anvender dem på en sådan måde, at fordelene for nogen af parterne i henhold til en særlig bestemmelse i Europa-aftalen reduceres til nul eller begrænses (se f.eks. artikel 58 i aftalen med Polen).

3. Det er Kommissionens opfattelse, at Europa-aftalerne tillader medlemsstaterne at sikre, at statsborgere fra de kontraherende lande har de nødvendige kvalifikationer til at etablere sig på deres område.

4. Medlemsstaterne kan kræve, at statsborgere i de kontraherende lande råder over de finansielle midler til at etablere sig på deres område, og de har ret til at sikre sig, at disse statsborgere i deres selvstændige erhvervsvirksomhed eller forretningsvirksomhed ikke søger eller tager beskæftigelse på arbejdsmarkedet eller opnår nogen ret til adgang til den anden parts arbejdsmarked i henhold til Europa-aftalen (se f.eks. artikel 44, stk. 4 i aftalen med Polen).

Ud over svarene under 3 og 4 skal det bemærkes, at rækkevidden af de relevante bestemmelser i Europa-aftalerne er genstand for undersøgelser i Domstolen. Der behandles for øjeblikket fire sager, i hvilke de nationale domstole er blevet anmodet om at udtale sig om anvendelsen af de relevante bestemmelser i Europa-aftalerne (Gloszczuk/C-63/99, Kondova/C-235/99, Barkoci & Malik/C-257/99 and Jany etc./C-268/99). Kommissionen har fremsat bemærkninger i alle sager. Domstolens afgørelser kan ikke forventes før sommeren 2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2447/99

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Fejl ved fastlæggelse af mål for kommunerne i regionen Latium

Det forlyder, at regionen Latium for nylig fastlagte, hvilke kommuner der henhører under mål 2, og videresendt navnene til ministeriet for budget og økonomisk planlægning, som har lavet en kort oversigt over de valgte kommuner og sendt denne videre til Europa-Kommissionen. Kommissionen fandt det italienske forslag uantageligt, hvorfor forslagene blev taget op til fornyet behandling i ministeriet med henblik på udarbejdelse af en ny liste, som skal være færdig senest inden årets udgang. De kommuner, som ikke længere henhører under det tidligere mål 5b, bliver heller ikke mere opført under det nye mål 2, men de får dog en phasing out-frist til år 2005.

Kan Kommissionen i denne forbindelse besvare følgende spørgsmål:

1. Af hvilke årsager har Kommissionen fundet det italienske forslag uantageligt?

2. Kan dette føre til en forsinkelse af udbetalingen af støtten?

3. Omfatter den nye udvælgelse af kommuner, som regionen Latium og ministeriet vil foretage, også de kommuner, som henhører under det tidligere mål 5b og som for øjeblikket befinder sig i phasing out, og bliver disse i givet fald også opført under mål 2?

4. Kan Kommissionen udtale sig generelt om dette spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(1. februar 2000)

1. Det forslag til udvælgelse af kommuner under mål 2, som de italienske myndigheder fremsendte den 1. oktober 1999, blev helt rigtigt afvist af Kommissionen. Det overholdt nemlig ikke bestemmelserne i artikel 4, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1), hvor det er fastsat, at de områder, der opfylder de såkaldte EF-kriterier i stk. 5 og 6 i nævnte artikel 4, skal omfatte mindst 50 % af mål nr. 2-befolkningen i hver medlemsstat. Men de områder, der opfylder disse kriterier i de italienske myndigheders forslag, udgjorde kun 2,19 mio. indbyggere, dvs. 29,6 % af den samlede støtteberettigede befolkning.

2. Udvælgelsen af kommunerne under mål 2 er en forudsætning for udarbejdelse og drøftelse af enhedsprogrammeringsdokumenterne. Enhver udsættelse af vedtagelsen af listen over støtteberettigede områder forsinker vedtagelsen af enhedsprogrammeringsdokumenterne og dermed afsættelsen af bevillinger. Kommissionen opfordrede allerede den 11. oktober 1999 de italienske myndigheder til hurtigt at fremsende et revideret forslag, der er i overensstemmelse med reglerne. Dette forslag er endnu ikke modtaget.

3. Kommissionen kan derfor ikke udtale sig om listen over støtteberettigede områder i regionen Latium.

4. Kommissionen mener, at den skal anvende reglerne ens på alle medlemsstater, da Rådet godkendte reglerne efter lange forhandlinger og godt kendskab til sagen efter aftale med Europa-Parlamentet.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2141/99

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(24. november 1999)

Om: Høring af repræsentanterne for AL-INVEST-programmet

Den 23. september 1999 vedtog PD/ALA-udvalget en ny finansiel ramme for AL-INVEST-programmet for de kommende fire år. Det lader imidlertid til, at programmets repræsentanter praktisk taget ikke har deltaget i de indledende drøftelser; rent konkret er den europæiske part på intet tidspunkt blevet hørt, og den latinamerikanske part har kun haft et enkelt møde med dem.

Mener Kommissionen ikke, at det er nødvendigt at indføre en kommunikationsordning, som sikrer, at de implicerede kommer tættere på hinanden med henblik på at forbedre dettes programs effektivitet og sikre den gennemsigtighed i Kommissionens tjenestegrene, som Parlamentet kræver?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(6. december 1999)

Hvad angår første del af spørgsmålet, vil Kommissionen gerne understrege, at intet kan erstatte den direkte kontakt med aktørerne. Derfor blev der også afholdt de såkaldte Connect-møder i London i 1998 og i Barcelona i 1999. Disse møder giver på 2 dages tid aktørerne mulighed for at udveksle idéer med Kommissionen (udover de direkte kontakter mellem aktørerne med henblik på udarbejdelse af forslag til møder mellem virksomheder, der er Connect-mødernes hovedopgave). Disse møder har gjort det muligt at drøfte alle de tekniske, administrative og finansielle aspekter, der er en betingelse for programmets succes. Der vil blive arrangeret Connect-møder årligt i kalenderårets sidste kvartal i perioden 2000-2004. Herudover finder der, når det er nødvendigt, direkte og individuelle kontakter sted med aktørerne pr. e-mail og almindelig post. Desuden findes der nu et web-sted, hvoraf en del (members only) er reserveret aktørerne (www.al-invest.org). Endelig vil det tekniske støtte- og rådgivningssekretariat stå til rådighed for aktørerne til udgangen af 2005.

Disse foranstaltninger giver et udmærket indtryk af, hvor omfattende et kommunikationssystem aktørerne kan benytte sig af.

Følgende konferencer, som havde direkte relation til fase 2 i AL-Invest, er blevet afholdt i 1999: med de europæiske aktører i februar, med de latinamerikanske aktører i juni og samlet med de europæiske og latinamerikanske aktører i oktober (Connect-mødet i Barcelona).

Der er kun sket én større ændring i tidsplanen, nemlig at fremlæggelsen af fase 2 for PD/ALA-udvalget fandt sted den 23. september i stedet for den 14. oktober 1999, og det er muligt, at denne ændring er kommet lidt bag på visse aktører. Grunden til, at man foretog denne ændring var, at den gjorde det muligt at indskrive fase 2 på budgettet for 1999 (i stedet for år 2000, som det oprindeligt var meningen) og således sikre en smidig overgang mellem fase 1 og 2 i Al-Invest-programmet.

Endvidere kan det meddeles, at Kommissionen i tide har modtaget anbefalingerne fra det spanske Coopecos møde den 20. september 1999 og dermed kan behandle dem.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2847/99

af Lucio Manisco (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Tilbagelevering af Elgin-marmorskulpturerne (the Elgin Marbles)

Den britiske premierminister, Tony Blair, har ifølge de britiske aviser truffet fast beslutning om ikke at give Grækenland Elgin-marmorskulpturerne fra Parthenon tilbage og derved skuffet den græske nations legitime forventninger, som længe har været støttet af den europæiske offentlige opinion og størstedelen af Europa-Parlamentets medlemmer.

Mener Kommissionen ikke, at den hurtigt bør gribe ind og hjælpe med at løse striden ved at overtale Det Forenede Kongerige til af trække sin beslutning tilbage?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(10. marts 2000)

I henhold til EF-traktatens artikel 151 (tidligere artikel 128) har Fællesskabet beføjelse til at fremme det kulturelle samarbejde. Det ærede medlems spørgsmål falder dog ikke ind under Fællesskabets ansvarsområde, men hører ifølge subsidiaritetsprincippet ind under medlemsstaternes ansvarsområde.

Kommissionen, der imidlertid gerne ser en hurtig løsning på dette problem mellem Det Forenede Kongerige og Grækenland, er dog rede til at optræde som mægler i denne sag, hvis de to medlemsstater skulle anmode herom.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2522/99 af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen. Fanget af brisling.



EF-Tidende nr. 225 E af 08/08/2000 s. 0156 - 0156



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2522/99 af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen (16. december 1999) Om: Fanget af brisling For at fiskerne kan følge med i de vigtige beslutninger, der bliver taget med betydning for dem, bedes Kommissionen oplyse, hvor lang behandlingstiden i Kommissionen er, fra et forslag om fangst af brisling udarbejdes, til forslaget er færdigt? Svar fra Franz Fischler på Kommissionens vegne (14. januar 2000) Der går ca. 6 uger fra Kommissionens tjenester påbegynder arbejdet til Kommissionen vedtager forslaget. Denne tid bruges til høring, oversættelse og selve vedtagelsesproceduren. Der kan imidlertid gå længere tid, hvis der under processen skal foretages ændringer i forslaget på grundlag af bemærkninger fra de tjenestegrene, der medvirket ved udarbejdelsen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2563/99

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(11. januar 2000)

Om: Forskelsbehandling på arbejdspladsen

Kommissionen bedes for hver enkelt medlemsstat oplyse, om der findes lovgivning, der forbyder forskelsbehandling på arbejdspladsen på grundlag af a) race, b) religion c) køn d) seksuel orientering? Kan den også i hvert enkelt tilfælde oplyse de pågældende retsmidler, og om nogen sag er blevet forfulgt med held inden for hver enkelt af de fire kategorier i det sidste år.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(7. februar 2000)

Der er meget store forskelle mellem medlemsstaternes lovgivning på dette område. Kommissionen tillægger spørgsmålet særlig betydning og vedtog den 25. november 1999 et udkast til Rådets direktiv om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv(1) som en del af dens forslagspakke i henhold til EF-traktatens artikel 13 (tidligere artikel 6, litra a).

Det ærede medlem kan finde en generel beskrivelse af situationen i Kommissionens meddelelse om visse fællesskabsforanstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling.(2)

Kommissionen er for øjeblikket i færd med at færdiggøre en rapport om medlemsstaternes lovbestemmelser vedrørende bekæmpelse af forskelsbehandling på grundlag af race og etnisk oprindelse, religion og tro, handicap, alder og seksuel orientering. Rapporten forventes at blive offentliggjort i begyndelsen af 2000.

Hvad angår lovgivning om ligestilling mellem kønnene, har alle medlemsstaterne gennemført Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår(3). Det fastsættes i direktivets artikel 6, at enhver person kan gøre sine rettigheder gældende for de nationale retslige instanser efter eventuelt at have indbragt sagen for andre kompetente instanser. Med hensyn til anlagte sager foreligger der endnu ingen oplysninger for 1999. For 1998 findes der oplysninger i den almindelige beretning fra gruppen af juridiske eksperter om ligestilling mellem mænd og kvinder for 1997 og 1998 (General Report for 1997 & 1998 of the Legal Experts' Group on Equal Treatment of Men and Women), der findes på følgende adresse på Europa-serveren; http://europa.eu.int/comm/dg05/publicat/equ-opp/experts.pdf.

(1) KOM(1999) 565 endelig udg.

(2) KOM(1999) 564 endelig udg.

(3) EFT L 39 af 14.2.1976.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2713/99

af Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Menneskerettighedskrænkelser i Iran

I september i år arresteredes 13 medlemmer af den jødiske menighed i Shiraz (Navid Balazadeh, Nedjat Borukim, Farhad Suleh, Djavit Beit Jagub, Asher Zadmehr, Nasser Jaghublui, Ramin Farsam, Ramin Nemati, Sharoch Pakriahad, Farsad Kashi, Dani og Omid Teflin). Den 31. august 1999 blev forfatteren Said Biabanaki anholdt.

Hvordan bedømmer Kommissionen arrestationen af disse mennesker, og mener den, at det er muligt at gøre noget for dem hhv. rette henvendelse til den iranske regering og gøre opmærksom på de anholdtes skæbne?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten på skriftlige forespørgsler E-2713/99, E-2714/99 og E-2715/99

(2. februar 2000)

Kommissionen følger nøje situationen på menneskerettighedsområdet i Iran. I den overordnede dialog mellem EU og Iran, berører EU altid menneskerettighedsproblematikken. Det seneste eksempel herpå var trojkaens møde med den iranske vice-udenrigsminister i Helsinki den 1. december 1999.

Kommissionen er også involveret i EU's henvendelser til Iran på dette område. Der blev rettet flere henvendelser vedrørende de 13 iranske jøder såvel fra EU's trojka som fra individuelle medlemsstater i efteråret 1999. En henvendelse fra EU's trojka vedrørende rapporterne om dødsdomme over fire studerende fandt sted den 3. oktober 1999.

EU's muligheder for at indvirke på situationen i Iran er temmelig begrænsede, da der ikke foreligger noget kontraktmæssigt forhold mellem de to parter, og de bilaterale udvekslinger er beskedne. Ikke desto mindre er det iranske styre modtageligt for internationalt pres, og styret søger at forbedre sit forhold til såvel EU samt andre parter. For at virke effektivt skal et sådant pres imidlertid holdes på et moderat niveau, således at det ikke får karakter af udenlandsk indblanding.

Hvad angår de 13 iranske jøder, har repræsentanter for de iranske myndigheder lovet, at de anholdte vil få en retfærdig retssag. Der har endda været formodninger fremme om, at de i nationens interesse kan tænkes at blive løsladt. De iranske ledere er uden tvivl også opmærksomme på den kraftige negative udenlandske reaktion, der ville følge af henrettelsen af studenterlederne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2087/99

af Dirk Sterckx (ELDR) til Kommissionen

(19. november 1999)

Om: Anvendelse af emballagedirektivet på prydplanter

Hverken direktiv 94/62/EF(1) eller det fortolkende arbejdsnotat fra Kommissionen af 10. juni 1999 giver hjemmel for at afgøre, om urtepotter er emballage eller ej i henhold til artikel 3, stk. 1, og om de henhører under dette direktivs anvendelsesområde. Resultatet heraf er, at hver enkelt medlemsstat selv må afgøre, hvilke urtepotter klart har en brugsfunktion og hvilke hovedsagelig har en emballagefunktion. Dette fører til uensartede situationer i medlemsstaterne. Formålet med emballagedirektivet, således som det er fastsat i artikel 1 i direktiv 94/62/EF, er imidlertid at garantere det indre markeds funktion og undgå konkurrencefordrejninger.

Frygter Kommissionen ikke, at uensartede fortolkninger af begrebet emballage kan føre til alvorlige konkurrencefordrejninger mellem prydplanteavlere i de forskellige medlemsstater?

Kan Kommissionen præcisere, om urtepotter, der ikke er beregnet til at forblive hos planten, er emballage eller ej? Er det muligt at fortolke direktivet således, at ikke en eneste urtepotte henhører under emballagedirektivets anvendelsesområde?

Kan Kommissionen oplyse, i hvilke medlemsstater urtepotter betragtes som emballage i henhold til direktiv 94/62/EF og i hvilke de ikke gør det?

(1) EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. januar 2000)

I nogle ganske bestemte tilfælde, som f. eks. urtepotter, har det vist vanskeligt at fortolke definitionen af emballage. Kommissionen er klar over, at afvigende fortolkninger af begrebet emballage kan føre til fordrejninger af markedet. Derfor har Kommissionen arbejdet på spørgsmålet. Efter disse drøftelser er man kommet til det resultat, at det ville være godt at supplere den nuværende definition med en ny teknisk retningslinje i et bilag til direktivet. En sådan teknisk retningslinje skulle baseres på, hvad man kan nå frem til, når sagen er blevet gennemdrøftet på møder mellem alle berørte parter inden for pakkekæden medlemsstaterne, erhvervslivet, ikke-statslige miljøorganisationer og forbrugerne

Den definition af emballage, der fastsat i direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald er det kun Domstolen, som kan fortolke.

Der foreligger ikke nogen udtømmende fortegnelse over, hvilke forskellige fortolkninger vedrørende urtepotter betragtet som emballage der findes i medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2621/99

af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Tilpasning til fællesskabsretten af Det Kongelige Spanske Svømmeforbunds regler om begrænsning af deltagelse for spillere af anden nationalitet end spansk i Den Nationale Vandpololiga

Artikel 20 i Det Kongelige Spanske Svømmeforbunds vedtægt fastsætter, at klubber, der deltager i konkurrencer, kan få tilladelse til at optage spillere, som ikke er af spansk nationalitet.

Er denne begrænsning for spillere fra medlemsstaterne i overensstemmelse med fællesskabsretten, når der er tale om en ikke-professionel sportsliga?

Er denne begrænsning i overensstemmelse med fællesskabsretten, såfremt det drejer sig om spillere fra medlemsstaterne, der er ansat med arbejdskontrakt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(28. februar 2000)

Domstolen har med Bosman-dommen(1) bekræftet, at fællesskabsretten vedrørende fri bevægelighed også gælder for professionel sport, og at især EF-traktatens artikel 39 (tidl. artikel 48) om arbejdstagernes frie bevægelighed har forrang for en sportsklubs vedtægter. Begrænsninger i antallet af spillere, som er borgere i en anden medlemsstat, og som eventuelt spiller i en kamp, strider derfor mod fællesskabsretten.

Amatører, dvs. personer, som ikke udøver en sport som en økonomisk aktivitet, er ikke omfattet af dommen.

Kommissionen mener dog, at vedtægterne for sportsklubber, som indeholder en begrænsning af antallet af amatørspillere, som er borgere i andre medlemsstater, og som spiller i en kamp, også strider mod fællesskabsretten, navnlig artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet(2). I denne bestemmelse hedder det, at arbejdstagere fra Det Europæiske Fællesskab nyder samme sociale og skattemæssige fordel som indenlandske borgere. Domstolen har i flere tilfælde bestemt, at bestemmelsen finder anvendelse på fritidsaktiviteter(3), og det er hævet over enhver tvivl, at en amatørs udøvelse af en sport er en fritidsaktivitet.

Hvorvidt amatørers sportsudøvelse er en økonomisk aktivitet, skal vurderes på grundlag af den pågældende aktivitet.

(1) Sag C-415/93, [ECR] 1995, I-4921.

(2) EFT L 257 af 19.10.1968.

(3) Sag C-334/94 [ECR] 1996, I-1307.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2867/99

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Diskriminering af brevduesporten i grænseområdet mellem Nederlandene og Belgien

Tidligere var det muligt for nederlandske brevdueholdere af være medlemmer af belgiske brevdueforeninger. Denne mulighed blev imidlertid afskaffet for et år siden netop på et tidspunkt, hvor Europa bliver mere og mere forenet. Forbudet, som indførtes af den belgiske brevduesammenslutning, føles som en ulempe i grænseområdet. Brevdueholderne ønsker fortsat at kunne konkurrere med hinanden uanset bopæl.

Ifølge oplysninger fra Kommissionen tilrettelægges duevæddeløb af foreninger, og det afhænger af brevdueholderens bopæl, om vedkommende kan blive medlem af en brevdueforening i en belgisk region eller en brevdueforening i en nederlandsk region. Ifølge Kommissionen er bopælskriteriet for medlemsskab af brevdueforeninger begrundet i de afstande, som brevduer tilbagelægger under væddeløb.

Vi afviser dette bopælskriterium. Grænseområdet er én region. Afstanden, som duerne skal tilbagelægge, er nøjagtig den samme, hvad enten de skal flyve fra De Clinge (Nederlandene) eller De Klinge (Belgien). Vi ønsker derfor, at brevdueholdere med bopæl i Nederlandene skal kunne blive medlemmer af brevdueforeninger i Belgien og omvendt.

Kommissionen bedes oplyse, om den vil være rede til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at få dette forbud ophævet, og hvad disse foranstaltninger i givet fald går ud på?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(29. februar 2000)

Efter de oplysninger som Kommissionen og det ærede parlamentsmedlem er i besiddelse af, har både den belgiske og den nederlandske brevduesammenslutning indført bopælskriteriet for medlemsskab af en brevdueforening.

På baggrund heraf og uden at tage stilling til om dette kriterium er i overensstemmelse med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser som fastlagt i EF-traktatens artikel 49 (tidl. artikel 59) (under forudsætning af at der er tale om en erhvervsmæssig aktivitet), synes de offentlige myndigheder i de to medlemsstater ikke at være ansvarlig for denne situation.

Den direkte virkning af EF-traktatens artikel 49 medfører, at borgere kan påberåbe sig bestemmelsen ved de nationale domstole i en sag mod medlemsstaten og de offentlige myndigheder med påstand om, at en national regel, der strider mod dette princip, ikke længere kan finde anvendelse. De kan desuden anlægge sag mod organisationer, som kollektivt opstiller regler for en erhvervssektor, og dette kan eventuelt omfatte en sammenslutning, som regulerer en erhvervsmæssig aktivitet.

Kommissionen kan derimod kun anlægge en traktatbrudssag i henhold til EF-traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169) til prøvelse af bestemmelser udstedt af de offentlige myndigheder i en medlemsstat. Ud fra et formelt synspunkt har Kommissionen derfor ikke beføjelse til at imødekomme det ærede parlamentsmedlems anmodning.