SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2236/96 af Per Stenmarck (PPE) til Kommissionen (9. august 1996)

Om: Soefartsgebyrer

I 1994 modtog den svenske regering en »formel henvendelse« fra ESA om svenske soefartsgebyrer, der efter ESA's opfattelse havde samme virkning som en afgift. De svenske indenrigsruter var paa det tidspunkt fritaget for disse gebyrer, hvilket ogsaa gjaldt de direkte anloebende oceangaaende skibe i linjefart.

Den svenske regering har nu besluttet at aendre systemet, saaledes at baade de direkte anloebende oceangaaende skibe i linjefart og de svenske indenrigsruter skal betale et gebyr beregnet ud fra fartoejets bruttoregistertonnage og antallet af anloeb om aaret. Dette gebyr er et saerligt svensk faenomen, der ikke findes i noget andet EU-land. Det nye gebyr skal betales 12 gange om aaret for fragtskibe og 18 gange for faerger, som anloeber svenske havne, og foelger desuden kalenderaaret. Det er umuligt for et oceangaaende fartoej, som maaske hoejst anloeber en svensk havn 10-11 gange aarligt, at faa gebyrfri adgang. For en faerge paa OEresund vil de 18 anloeb vaere naaet allerede den 1. januar hvert aar. Foedelinjefartoejer vil maaske vaere naaet op paa 12 anloeb i loebet af faa uger. Dette diskriminerer ogsaa nye rederier og nye forbindelser til svenske havne med stort kapitalbehov i den indledende fase af de nye forbindelser. Desuden har oceangaaende skibe langt hoejere bruttoregistertonnage end foedelinjefartoejer, men de udfoerer det samme transportarbejde.

Den svenske eksportindustri vil blive afkraevet det nye gebyr af rederier med oceangaaende skibe, naar varer sendes ud af Sverige med disse skibe. Dette vil blive en yderst kostbar ulempe for den svenske eksportindustri sammenlignet med eksportindustrien i den kontinentale del af Europa.

Den svenske regering paapeger, at der som foelge af EU-lovgivning ikke kan goeres undtagelser fra dette for de direkte anloebende oceangaaende skibe i linjefart. Kan Kommissionen oplyse, om dette er korrekt? Og kan den svenske regering ifoelge EU-lovgivningen paalaegge gebyrer, der udelukkende er rettet mod svenske virksomheder og ikke andre virksomheder etableret inden for Unionen?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (7. oktober 1996)

De spoergsmaal, der stilles af det aerede medlem, vedroerer afgiftssystemet for havnetjenesteydelser i Sverige.

Med den nuvaerende retstilstand i EF kan medlemsstaterne indfoere deres egne afgiftssystemer for havnetjenesteydelser. Ikke desto mindre skal man med disse systemer respektere visse graenser. De paagaeldende afgifter skal nemlig isaer vaere saadan udformet, at man respekterer forbuddene i artikel 9ff, 92 og 95 i EF-traktaten, hvilket betyder, at de ikke maa udgoere hverken afgifter med tilsvarende virkning som told eller udgoere en stoette til svenske produkter, eller virke diskriminerende over for produkter fra andre medlemsstater til fordel for lignende nationale eller konkurrerende produkter. Under alle omstaendigheder er der ikke noget til hinder for, at en medlemsstat paalaegger sine egne produkter en hoejere afgiftsbyrde end udenlandske produkter.

Kommissionen har ikke desto mindre konstateret, at det svenske system for beskatning af havnetjenesteydelser indeholdt en afgift, den saakaldte »Farledsvaruavgift«, som kun blev paalagt produkter med oprindelse eller bestemmelse i udlandet og saaledes ogsaa i andre medlemsstater, og som derfor udgjorde en afgift med tilsvarende virkning som told. Kommissionen har taget kontakt med de svenske myndigheder for at bringe denne situation i overensstemmelse med EF-retten. Ifoelge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, er det ved at ske i forbindelse med en aendring af det paagaeldende afgiftssystem og vil blive afsluttet ved udgangen af 1996.