SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1245/03

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om: Anlæg af en fyldplads for rødt slam hidrørende fra forarbejdning af bauxit i havet ved Portoscuso (Cagliari) på Sardinien

Den 28. maj 2002 indgav virksomheden Eurallumina SpA et foretagende, som producerer over en million tons aluminiumoxyd årligt, ved at omkring to millioner tons bauxit behandles med Bayer-processen, hvoraf der udvindes ca. en million såkaldt rødt slam årligt, som har et meget højt indhold af alkali på grund af sodarester med et initialt pH-indhold på over 13, der nedsættes til 10,5 ved hjælp af svovlsyre og havvand til regionen Sardinien og Portoscuso kommune et projekt om anlæg af en ny fyldplads (på ca. 80 ha, en højde på atten meter og en kapacitet til omtrent tretten millioner m3), som skal placeres i havet foran den allerede eksisterende fyldplads til rødt slam (på 120 ha), der er ved at være fyldt op.

Gennemførelsen af projektet ville føre til en yderligere forringelse af miljøet i et område, som i 1990 blev erklæret for et område med en meget høj miljørisiko i medfør af artikel 7 i lov nr. 349/86, ligesom den i høj grad ville skade turismen i den bugt, hvorfra man har udsigt til øerne S. Pietro og Sant'Antioco og den nærliggende grotte Boi Cerbus, som er et vådområde af interesse for Fællesskabet.

Da kommunalbestyrelsen i Portoscuso allerede har erklæret sig rede til at godkende projektet uden først at foretage de analyser af indvirkningen på miljøet, som er en forudsætning for enhver godkendelse, mener Kommissionen da ikke, at projektet kan være i strid med rammedirektivet om beskyttelse af vand og direktivet om forurening, der er forårsaget af udledning af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø?

I betragtning af, at denne vigtige produktion beskæftiger omtrent 500 arbejdstagere i regionen, kan Kommissionen da oplyse, om der kan ydes et økonomisk bidrag til alternative løsninger, der i mindre grad vil påvirke miljøet og samtidig sikre, at Eurallumina SpA vil kunne videreføre sin produktion, hvis omkostningerne til disse alternative løsninger ikke vil kunne bæres af virksomheden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(2. juni 2003)

Ifølge Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997(2), skal medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives krav om tilladelse og en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse. Det projekt, det ærede medlem har bragt på bane, kan meget vel henhøre under dette direktivs anvendelsesområde, nemlig bilag II, pkt. 11, litra b), Anlæg til bortskaffelse af affald. For projekter, som er anført i bilag II, er medlemsstaterne forpligtet til ved hjælp af en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde, eller ved hjælp af grænseværdier eller kriterier fastsat af medlemsstaten, at afgøre, om projektet skal gøres til genstand for en miljøvurderingsprocedure.

For så vidt angår fællesskabsretten på naturområdet, forholder det sig som korrekt anført af det ærede medlem sådan, at området i forbindelse med Boi Cerbus-lagunen indgår i en lokalitet af fællesskabsbetydning, som er foreslået udpeget af Italien med henblik på optagelse i Natura 2000-nettet i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(3), med betegnelsen Punta S'Aliga. I henhold til artikel 6 i samme direktiv træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for de arter, til fordel for hvilke lokaliteterne er blevet udpeget. Navnlig skal der ifølge artikel 6, stk. 3, foretages en fyldestgørende vurdering af projekter eller planer, som kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, mens artikel 6, stk. 4, specificerer betingelserne for godkendelse af sådanne planer eller projekter.

Hvad angår Fællesskabets affaldslovgivning, er dumpning på havet af rødt slam fra aluminiumfremstilling en foranstaltning til affaldsbortskaffelse i henhold til affaldsrammedirektivet, Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(4), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991(5). Denne bortskaffelsesform skal være i overensstemmelse med direktivets bestemmelser, herunder navnlig artikel 4, som bl.a. kræver, at affald skal bortskaffes uden risiko for hverken vand, luft, jord eller fauna og flora, og uden at områder eller landskaber af særlig interesse påføres skade. Deponeres sådant affald på eller i jorden, skal det ske i overensstemmelse med de driftsmæssige og tekniske krav i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald(6).

Endvidere skal tilladelsen til dette projekt være i overensstemmelse med kravene i Rådets direktiv 78/176/EØF af 20. februar 1978 om affald fra titandioxidindustrien(7), som ændret ved Rådets direktiver 82/883/EØF af 3. december 1982 om metoder til overvågning af og kontrol med miljøer, der berøres af udledninger fra titandioxidindustrien(8), 83/29/EØF af 24. januar 1983(9) og 91/692/EØF af 23. december 1991 om standardisering og rationalisering af rapporterne om gennemførelse af en række miljødirektiver(10).

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger(11) beskytter alle vandforekomster inklusive kystfarvandene og opstiller som målsætning, at der senest 2015 skal opnås/opretholdes en god kvalitet (god tilstand). Det omfatter alle kilder til miljøpåvirkning, herunder bortskaffelse af affald, og indeholder herudover en særlig bestemmelse, hvorefter det som hovedregel er forbudt at forringe vandets tilstand til under de nuværende niveauer. Imidlertid fremgår det ikke af de informationer, det ærede medlem er fremkommet med, at der skulle foreligge grunde til at påklage håndhævelsen af ovennævnte direktiver i det foreliggende tilfælde. I lyset af ovenstående kan der derfor ikke konstateres nogen overtrædelse af det nævnte direktiv. Skulle det ærede medlem fremkomme med nærmere oplysninger, hvorved Kommissionen kan vurdere spørgsmålene i forbindelse med ovennævnte direktiv, vil den ligeledes kunne efterforske denne sag nærmere.

For så vidt angår en eventuel samfinansiering via strukturfondene, vil det blive nødvendigt med yderligere oplysninger om arten af de alternative løsninger, der påtænkes, med det formål at verificere deres støtteberettigelse som led i regionens operationelle program. Det skal bemærkes, at det er medlemsstaten selv, som har det generelle ansvar for opfølgning af strukturfondsinterventionerne og for disses effektivitet.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.

(2) EFT L 73 af 14.3.1997.

(3) EFT L 206 af 22.7.1992.

(4) EFT L 194 af 25.7.1975.

(5) EFT L 78 af 26.3.1991.

(6) EFT L 182 af 16.7.1999.

(7) EFT L 54 af 25.2.1978.

(8) EFT L 378 af 31.12.1982.

(9) EFT L 32 af 3.2.1983.

(10) EFT L 377 af 31.12.1991.

(11) EFT L 327 af 22.12.2000.