ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4116/00

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE), Salvador Jové Peres (GUE/NGL) og Carlos Carnero González (PSE) til Kommissionen

(11. januar 2001)

Om: Indgåelse af offentlige kontrakter og bekæmpelse af arbejdsløshed

Kommissionen har altid svaret negativt på tidligere forespørgsler om muligheden for at inddrage sociale kriterier af objektiv karakter blandt kriterierne for overdragelse af offentlige kontrakter (se forespørgsel E-0816/00 og E-0817/00(1)) under henvisning til, at det var uforeneligt med direktiv 93/37/EØF(2) om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter.

I bevidstheden om det kæmpemæssige problem, som arbejdsløsheden udgør for medlemsstaterne, har visse staters offentlige myndigheder inddraget nogle betingelser om jobskabelse eller opretholdelse af beskæftigelsen blandt kriterierne for overdragelse af offentlige kontrakter, uden at disse betingelser har medført forskelsbehandling af tilbudsgivere fra andre medlemsstater. Kommissionen har anlagt sag mod nogle af disse offentlige myndigheder. Som følge af en af disse sager (C-255/98 Kommissionen mod Den Franske Republik) har EF-domstolen afgjort, at direktiverne om indgåelse af offentlige kontrakter ikke udelukker muligheden for, at ordregiver som et kriterium for overdragelse af entreprisen kan opstille en betingelse om bekæmpelse af arbejdsløshed, under forudsætning af at dette kriterium respekterer alle fællesskabsrettens grundlæggende principper og navnlig princippet om ikke-forskelsbehandling (punkt 50 i dommen).

Hvordan vil Kommissionen i betragtning af konklusionerne i ovenstående dom gå videre med de sagsanlæg, den har indledt mod visse offentlige myndigheder? Vil Kommissionen inkorporere disse konklusioner i de nye direktiver om offentlige kontrakter, som er under vedtagelse i fællesskabsinstitutionerne, med henblik på at gøre indholdet af den pågældende dom tydeligt?

(1) EFT C 374 E af 28.12.2000, s. 164.

(2) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. marts 2001)

Situationen omkring det spørgsmål, det ærede parlamentsmedlem har stillet vedrørende konsekvenserne af Domstolens dom for nyligt i sag C-225/98 (Skolebygninger Nord-Pas-de-Calais) for forvaltningen af overtrædelsessager og for fremtidige direktiver om offentlige kontrakter, er meget kompleks.

Kommissionen undersøger for øjeblikket afgørelsen og vil forelægge sin fortolkning i en fortolkningsmeddelelse om muligheden for at inddrage sociale kriterier blandt kriterierne for tildeling af offentlige kontrakter, som den har forpligtet sig til at vedtage inden udgangen af juni 2001.

Alt efter indholdet af denne meddelelse beslutter Kommissionen, hvad der efterfølgende skal ske i de overtrædelsessager, der er indledt mod visse medlemsstater.

I lyset af denne meddelelse og under hensyntagen til drøftelser i Rådet og Europa-Parlamentet om vedtagelsen af en ændring af direktiverne om offentlige kontrakter vil Kommissionen undersøge, om der i lovgivningen bør indføjes en eksplicit bestemmelse med henblik på at fastslå muligheden for at inddrage sociale kriterier.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3934/00

af Theodorus Bouwman (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. december 2000)

Om: Emissionsnormer for diesellokomotiver

Den trækkraft, der benyttes ved godstransport ad jernbane, bør moderniseres i forlængelse af udviklingen inden for vejtransport og indlandsskibsfart. Der gælder skrappe(re) emissionskrav for de moderne skibe, der benyttes i indlandsskibsfarten, og fragtvogne(Euro III). I modsætning til De Forenede Stater har Den Europæiske Union ingen forskrifter for diesellokomotiver. Ifølge den nationale trafik- og transportplan (af 14. oktober 2000) arbejder Nederlandene i EU-sammenhæng på at få indført emissionsnormer for diesellokomotiver.

Overvejer Europa-Kommissionen at tilpasse direktiv 97/68/EF(1), hvori kategorien jernbanelokomotiver stadig er undtaget (Bilag I, Anvendelsesområde)?

Er Kommissionen rede til at tilslutte sig EPA's Emission Standards Locomotives (63 Final Rule 18977)?

Har Kommissionen en plan om at udfase gammeldags (diesel)lokomotiver, henholdsvis et program med det formål at bringe emissionsnormerne for godstransport ad jernbane op på det gældende niveau for vejtransport og indlandsskibsfart?

(1) EFT L 59 af 27.2.1998, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(9. januar 2001)

Der er sat visse begrænsninger for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/68/EF af 16. december 1997 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner(1). Det omfatter kun motorer med kompressionstænding (dieselmotorer) på mindst 18 kW og højst 560 kW. Endvidere er nogle anvendelser undtaget ikke blot lokomotiver, men også skibe, luftfartøjer og elaggregater.

Ifølge direktivets betragtning nr. 5 er det hensigten, at direktivet skal udvides til også at omfatte benzinmotorer. Kommissionen har et forslag på vej herom, og det bliver forhåbentligt snart færdiggjort. Der er ligeledes planer om en tredje fase for emissionsgrænseværdierne for motorer med kompressionstænding (artikel 19), og udviklingen på dette område er kun lige begyndt.

Muligheden af at udvide direktivet til også at omfatte skibe og lokomotiver er stadig under overvejelse, men vil blive taget op igen i forbindelse med det igangværende arbejde på fase III for dieselmotorer. Skulle det blive besluttet, vil en global harmonisering få højeste prioritet, og i den forbindelse vil gældende amerikansk lovgivning være særlig interessant.

Endelig fremlagde Kommissionen den 12. oktober 2000 et forslag(2) til ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/25/EF af 16. juni 1994 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fritidsfartøjer(3), idet der indføjes krav til udstødning og støj fra benzin- og dieselmotorer i fritidsfartøjer.

(1) EFT L 59 af 27.2.1998.

(2) KOM(2000) 639 endelig udgave.

(3) EFT L 164 af 30.6.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4101/00 af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Rådet. EIB og Århuskonventionen.



EF-Tidende nr. 235 E af 21/08/2001 s. 0069 - 0069



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4101/00 af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Rådet (10. januar 2001) Om: EIB og Århuskonventionen Mener Rådet, at Den Europæiske Investeringsbank (EIB) omfattes af de forpligtelser, som Århuskonventionen indebærer? Svar (7. maj 2001) Rådet må meddele det ærede parlamentsmedlem, at det ikke tilkommer det at besvare det stillede spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3919/00

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. december 2000)

Om: Badevandsdirektivet

Kan Kommissionen forklare, hvorfor medlemsstaterne, til trods for officielle klager til Kommissionen, i modstrid med kravene i badevandsdirektivet 76/160/EØF(1) fortsat har tilladelse til at offentliggøre falske pas for badevand, som ikke opfylder de obligatoriske normer i direktivet? Der henvises til Det Forenede Kongerige, som i 1999 krævede 491 pas for opfyldte krav (91,4 % opfyldt) med 45 tilfælde, hvor kravene ikke var opfyldt (8,8 % ikke-opfyldt) ud af dette lands 537 udpegede badevandsområder, skønt resultaterne klart viser, at kun 54 (10 %) opfylder kravene, 76 (14,2 %) ikke opfylder dem og de resterende 407 (75,8 %) er tvivlsomme på grund af afvisning og manglende prøveudtagning af alle fire obligatoriske mikrobiologiske patogener.

Er Kommissionen enig i, at udstedelse af sådan falsk opfyldelse af krav udgør en trussel mod sundheden for intetanende mennesker, som troskyldigt bader i sådant forurenet vand, og vil den tage skridt til at sikre, at der fremover sker en reel og ansvarlig offentlig information af kvaliteten af badevand fra alle medlemsstaters side?

(1) EFT L 31 af 5.2.1976, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. januar 2001)

Kommissionen mener ikke, at offentliggørelse af sådanne informationer, som det ærede medlem henviser til, skulle udgøre nogen trussel mod menneskers sundhed. Det væsentligste formål med Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 er at beskytte borgerne mod badevand, som er forurenet med byspildevand. De vigtigste fingerpeg om forurening med byspildevand er fækale indikatorer såsom fækale colibakterier. De resultater, der er fremlagt i Kommissionens årsberetning, er baseret på de mikrobiologiske parametre, det samlede antal colibakterier og fækale colibakterier, som er et fingerpeg om mulige sundhedsrisici, og tre fysisk-kemiske parametre eller æstetiske parametre, dvs. om vandet er indbydende at bade i mineralolier, overfladeaktive stoffer (rengøringsmidler) og fenoler (rester fra kemisk industri). Salmonella og enterovirus er ikke sådanne indikatorer. Desuden er der p.t. en debat i gang om, hvorvidt disse parametre er relevante for kontrollen af badevandskvaliteten. Kommissionen har derfor anmodet Verdenssundhedsorganisationen (WHO) om at tilkendegive sin mening herom.

Strengt juridisk set er der grundlag for at forbyde badestrande, hvis der findes salmonella/enterovirus, og følgelig retsforfølge medlemsstaterne for ikke at have foretaget undersøgelser for salmonella og/eller enterovirus. Der er imidlertid ingen statistiske informationer, der tillader en fyldestgørende og meningsfuld evaluering af situationen i hele Fællesskabet. Kommissionen er for øjeblikket ved at vurdere, hvilke skridt de enkelte medlemsstater har taget for at kontrollere disse parametre.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-4147/00

af Gorka Knörr Borràs (Verts/ALE) til Kommissionen

(9. januar 2001)

Om: Støtte til enlige forsørgere

Hvilke beløb fra strukturfondene blev der i år 2000 tildelt Spanien med henblik på støtte til enlige forsørgere?

Hvor stort var det reelt udnyttede beløb? Hvad er i givet fald grunden til afvigelsen mellem de tildelte og de udbetalte støttebeløb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(20. februar 2001)

Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) fastsætter fondenes tre overordnede mål, som er fremme af udvikling og strukturtilpasning i regioner med udviklingsefterslæb, støtte til økonomisk og social omstilling i områder med strukturproblemer og støtte til tilpasning og modernisering af uddannelses-, erhvervsuddannelses- og beskæftigelsespolitikker og -systemer.

Inden for rammerne af nærhedsprincippet varetager Kommissionen opfølgningen af de programmer, der samfinansieres med strukturfondene. Det er imidlertid den forvaltningsmyndighed, der er udpeget af medlemsstaten, der er ansvarlig for forvaltningen af interventionerne, og som eventuelt vil kunne ligge inde med så specialiserede oplysninger.

Det må understreges, at enlige forsørgere ikke som sådan er en målgruppe for fondene, men at de kan modtage midler inden for rammerne af foranstaltninger under de forskellige interventioner, der medfinansieres af strukturfondene i Spanien. Navnlig prioriteterne vedrørende kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet og integration af personer med særlige problemer såvel som ligestilling som horisontal prioritet kan tilbyde muligheder for enlige forsørgere.

I denne henseende kan strukturfondene samtidig med, at de bidrager til forbedring af arbejdsmarkedet og afskaffelse af uligheder, begunstige integrationen af enlige forsørgere.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3799/00

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(7. december 2000)

Om: Pant på engangsflasker i Tyskland

For nylig er de tyske delstaters miljøministre blevet enige om at indføre obligatorisk pant for dåser og engangsflasker. Denne ordning skal træde i kraft fra sommeren 2001 med henblik på at regulere kvoten for genbrugsprodukter og strømmen af dåser. Forbrugerne vil blive opfordret til at levere flaskerne tilbage til de firmaer, der sælger deres produkter i engangsflasker. Herved opstår et problem for firmaer, der importerer drikkevarer i engangsflasker til Tyskland og senere må tage flaskerne tilbage, selv om lovgivningen i oprindelseslandet ikke rummer bestemmelser herom.

Kan Kommissionen oplyse, om der ikke ved en sådan national ordning sættes en mekanisme i gang, der modvirker det indre marked og den frie udveksling af varer, og om denne foranstaltning overhovedet er i overensstemmelse med traktaterne?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström på skriftlige forespørgsler E-3799/00 og E-3974/00

(28. februar 2001)

På konferencen mellem de tyske delstaters miljøministre i oktober 2000 vedtoges der en fælles meddelelse, hvori der krævedes en ændring af den tyske forordning om emballager. Ministrene opfordrede forbundsregeringens miljøminister, Jürgen Trittin, til at forberede et forslag til en lovændring, som skulle medføre obligatorisk pant på en række drikkevareemballager.

Forbundsregeringens miljøministerium har endnu ikke udarbejdet dette lovudkast. Derfor kan ændringen af forordningen endnu kun betragtes som en politisk hensigtserklæring fra de tyske miljøministres konference og kan ventes at blive ændret efter den officielle høringsproces, som endnu ikke er blevet indledt.

Det ville derfor endnu være for tidligt at antage, at en mulig ændring af den tyske forordning om emballager vil være i strid med den gældende fællesskabslovgivning. Dog følger Kommissionen sagen på nært hold og vil gennemgå lovudkastet kritisk, når dette engang forelægges.

For så vidt angår den gældende tyske forordning om emballager, som bl.a. kræver mindst 72 % genpåfyldning for drikkevareemballager, afgav Kommissionen i juli 2000 en begrundet udtalelse mod Tyskland. Det er Kommissionens opfattelse, at den tyske lovgivning udgør en overtrædelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald(1) sammenholdt med EF-traktatens artikel 28 (tidl. artikel 30), for så vidt angår naturligt mineralvand, som skal påfyldes ved kilden, da man i dette tilfælde ikke har fundet den rette ligevægt mellem fri bevægelighed for disse varer og miljøbeskyttelse.

(1) EFT L 365 af 31.12.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3958/00

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Rådet

(20. december 2000)

Om: Omstrukturering af den europæiske forsvarsindustri

Den 27. juli 2000 indgik seks EU-lande i forbindelse med en våbenmesse i Det Forenede Kongerige en aftale om omstrukturering af den europæiske forsvarsindustri og dens måde at fungere på: Framework Agreement concerning Measures to Facilitate the Restructuring and Operation of the European Defence Industry. Denne rammeaftale vil gøre det nemmere for den internationale våbenindustri at operere, bl.a. ved at det land, hvor der lægges sidste hånd på et system, kan udstede eksportlicensen til det pågældende våben.

Stemmer dette overens med EU's adfærdskodeks for våbeneksport?

Strider det ikke mod bestræbelserne på at skabe en fredelig verden, at Sverige, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Spanien, Italien og Tyskland har undertegnet denne aftale?

Svar

(7. maj 2001)

Rammeaftalen mellem Den Franske Republik, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Italienske Republik, Kongeriget Spanien, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om foranstaltninger, der kan fremme en omstrukturering af den europæiske forsvarsindustri og dens måde at fungere på, blev undertegnet den 27. juli 2000. Et af aftalens formål (artikel 1, litra d) er at tilnærme, forenkle og, hvor det er relevant, reducere nationale eksportkontrolprocedurer for overførsel og udførsel af militære varer og teknologi.

Rammeaftalens signatarstater, der alle er medlemmer af Den Europæiske Union, skal, når de udsteder eksportlicenser, overholde kriterierne i EU-adfærdskodeksen for våbeneksport, der blev vedtaget af Rådet den 8. juni 1998. Den interne situation i det endelige bestemmelsesland, set som en funktion af spændinger eller væbnede konflikter, samt opretholdelse af regional fred, sikkerhed og stabilitet er nogle af kriterierne i EU-adfærdskodeksen for våbeneksport, der alle har til formål at undgå risikoen for, at våbeneksport fra EU's medlemsstater anvendes til national undertrykkelse eller international aggression eller bidrager til regional ustabilitet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3518/00 af John Bowis (PPE-DE) til Kommissionen. Lloyds and USA's finansielle markeder.



EF-Tidende nr. 163 E af 06/06/2001 s. 0150 - 0150



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3518/00 af John Bowis (PPE-DE) til Kommissionen (13. november 2000) Om: Lloyds and USA's finansielle markeder Har den løbende undersøgelse af Lloyds konsekvenser for forhandlingerne mellem Rådet og USA's regering vedrørende åbningen af amerikanske finansielle markeder for EU-selskaber? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy (14. december 2000) Handelsaftalerne mellem Kommissionen og De Forenede Stater vedrørende åbningen af det amerikanske forsikringsmarked for EU-selskaber i henhold til det transatlantiske økonomiske partnerskab afvikles uafhængigt af de undersøgelser, som Kommissionen gennemfører i forbindelse med Lloyds.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-4046/00

af Lord Inglewood (PPE-DE) til Kommissionen

(20. december 2000)

Om: Forskelle i brændstofafgifter

Mener Kommissionen, at forskellene i brændstofafgifter medlemsstaterne imellem fordrejer handlen inden for Fællesskabet, og bør afgifter i bekræftende fald betragtes som unfair statsstøtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(7. februar 2001)

Som det ærede medlem anfører, findes der betydelige forskelle i brændstofafgifter mellem medlemsstaterne.

Det skal erindres, at Kommissionen allerede i 1987 fremlagde flere forslag på området for indirekte beskatning med henblik på at gøre det muligt at afskaffe de fiskale grænser i forbindelse med gennemførelsen af det indre marked. For så vidt angår punktafgifter sigtede Kommissionen mod at opnå en fuldstændig harmonisering af afgifterne på mineralolier ved indførelse af en enhedsafgiftssats for hvert produkt i hele Fællesskabet. Denne fremgangsmåde skulle bekæmpe den konkurrencefordrejning, som det ærede medlem nævner i sit spørgsmål. Dette forslag mødte imidlertid stærk modstand i visse medlemsstater.

I 1989 fremsatte Kommissionen et nyt forslag, der gav medlemsstaterne yderligere fleksibilitet, idet der for hvert produkt blev fastsat mindstesatser, begrænsede afgiftsintervaller og målsatser. Også dette forslag blev afvist af medlemsstaterne.

Endelig besluttede medlemsstaterne i 1992 enstemmigt at gennemføre en EF-ordning for beskatning af mineralolier, der indførte en mindsteafgiftssats for hver mineralolie alt efter dens anvendelsesformål (brændstof, industriel og kommerciel anvendelse, opvarmning). Mindstesatserne er ikke blevet revideret siden 1992.

I erkendelse af risikoen for konkurrenceforvridning mellem medlemsstaterne, men også mellem forskellige energikilder, stillede Kommissionen i 1997 forslag til et direktiv om beskatning af energiprodukter(1). Dette forslag ligger stadig hos Rådet. Det har ikke kunnet vedtages på grund af reglen om enstemmighed med hensyn til skatte- og afgiftsspørgsmål. Kommissionen finder dog, at en vedtagelse af forslaget fortsat er en prioritet, både af hensyn til det indre markeds rette funktion og på grund af det bidrag, som det vil kunne yde til at nå målene for miljø- og transportpolitikken.

En medlemsstats fastsættelse af et lavere afgiftsniveau for mineralolier fører ikke i sig selv til manglende overholdelse af Fællesskabets konkurrenceregler. Der vil kunne være tale om statsstøtte, hvis kun visse specifikke sektorer i en medlemsstat opnår fordel af undtagelsesbestemmelser til den generelle ordning.

(1) EFT C 139 af 6.5.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3997/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: Chartret om grundlæggende rettigheder (retlig status)

Er Kommissionen enig med den britiske minister for Europa, Keith Vaz, i, at chartret om grundlæggende rettigheder, hvis det vedtages af medlemsstaternes repræsentanter i Nice, men ikke inkorporeres i traktaterne, kun vil udgøre en retligt uforbindende erklæring med samme retlige status som The Beano (en velkendt tegneseriefigur), og er Kommissionen i benægtende fald da enig i, at Domstolen, hvis chartret ikke inkorporeredes i de europæiske traktater, ville handle både uklogt og uden for sine beføjelser, hvis den forsøgte at ændre balancen mellem rettigheder og pligter inden for Den Europæiske Union eller begrænse enkeltpersoners eller selskabers frihed eller suveræne nationalstaters beføjelser under henvisning til chartret, medmindre internationale traktater udtrykkeligt bemyndigede den hertil?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(23. januar 2001)

Chartret om grundlæggende rettigheder i EU blev offentliggjort i fællesskab af Rådets formand, Europa-Parlamentets formand og Kommissionens formand i forbindelse med Det Europæiske Råds møde i Nice den 7. december 2001.

Chartret synliggør de grundlæggende rettigheder, som fra nu af er anerkendt, men som for nogles vedkommende ligger gemt i meget spredte kilder, som det er vanskeligt for borgerne at få adgang til. Det er således efter Kommissionens opfattelse sandsynligt, at Domstolen vil tage udgangspunkt i charteret i sin fremtidige retspraksis.

Kommissionen har i øvrigt allerede haft lejlighed til at udtale sig om dette i den meddelelse, der blev vedtaget den 11. oktober 2000(1) og sendt til Europa-Parlamentet, hvori den understreger, at Charteret er et instrument, der giver mulighed for at kontrollere, om institutionerne og medlemsstaterne overholder de grundlæggende rettigheder, når de handler inden for rammerne af EU-retten.

(1) KOM(2000) 559 endelig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3651/00

af John Bowis (PPE-DE) til Kommissionen

(23. november 2000)

Om: Tuberkulose i Østeuropa

Ved Kommissionen, hvilke lande i Europa (inklusive ansøgerlandene Rusland og Ukraine) har love, der autoriserer staten til at tilbageholde enkeltpersoner med smitsom tuberkulose?

Hvilke lande i Europa har love, der autoriserer staten til at tilbageholde enkeltpersoner med ikke-smitsom tuberkulose?

Er disse tilbageholdelsesperioder i de lande, der har tilladelse til at tilbageholde personer, af begrænset varighed, og i bekræftende fald, hvor lang tid må de vare?

Med hensyn til de lande, hvor staten har tilladelse til at tilbageholde enkeltpersoner, spørger jeg:

i) Hvor mange personer tilbageholdes hvert år?

ii) For hvor langt et tidsrum?

iii) Hvor (fængsel, hospital, i hjemmet eller andre former for bopæl)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(17. januar 2001)

Kommissionen beklager, at den ikke kan besvare det ærede medlems forespørgsel, da den ikke har tilstrækkelige oplysninger.