ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1002/02 af María Valenciano Martínez-Orozco (PSE) til Kommissionen. Ensartede indikatorer for kønsrelateret vold.



EU-Tidende nr. 028 E af 06/02/2003 s. 0063 - 0063



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1002/02 af María Valenciano Martínez-Orozco (PSE) til Kommissionen (12. april 2002) Om: Ensartede indikatorer for kønsrelateret vold Hvilke initiativer og konkrete planer har Kommissionen i tankerne med henblik på at opstille en oversigt over de vigtigste indikatorer i forbindelse med kønsrelateret vold, og hvorledes agter den at sikre den nødvendige koordinering og ensartethed ved indsamling og anvendelse af data med henblik på udarbejdelse af statistikker og indikatorer, der kan give et realistisk billede af den kønsrelaterede vold i EU? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira (26. juni 2002) Der er ikke hidtil blevet efterlyst statistiske oplysninger til beregning af indikatorer for vold mod kvinder, og Kommissionen ligger derfor ikke inde med de ønskede oplysninger. Det kan dog oplyses, at det danske formandskab har planer om at udvikle indikatorer for vold på grundlag af det spanske formandskabs aktiviteter i forbindelse med vold mod kvinder, og at Eurostat er rede til at samarbejde på området. Eurostat har faktisk planer om at gå i gang med at undersøge muligheden for at udarbejde statistikker over viktimisering, personers sikkerhed og kriminalitet i sit arbejdsprogram for 2003.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0730/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(14. marts 2002)

Om: Bjergenes år Dolomitterne som verdens kulturarv

FN's Generalforsamling har erklæret 2002 for internationalt bjergår. Ville det ikke på baggrund heraf være fornuftigt at anerkende Alperne som verdens kulturarv netop i år?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(29. april 2002)

Det bestemmes i EF-traktatens artikel 151, at Fællesskabet skal fremme det kulturelle samarbejde mellem medlemsstaterne, også med hensyn til beskyttelse af kulturarven, og om nødvendigt støtte og udbygge medlemsstaternes indsats på en vis række områder. Denne målsætning danner grundlag for rammeprogrammet Kultur 2000, der er iværksat med henblik på det kulturelle samarbejde i Europa.

Ud over de eksisterende programmer og initiativer har Fællesskabet ikke kompetence til at gennemføre tiltag til bevarelse af medlemsstaternes kultur- og naturarv og kan heller ikke opstille en rangfølge for anerkendelse på fællesskabsplan. Ordninger for beskyttelse af kultur- og naturarven henhører nemlig i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet udelukkende under medlemsstaternes kompetence.

Som nævnt i Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1560/01(1) er Fællesskabet i modsætning til de 15 medlemsstater ikke part i konventionen om beskyttelse af verdens kultur- og naturarv, som blev udstedt i 1972 af De Forenede Nationers Organisation for Uddannelse, Videnskab og Kultur (Unesco).

Fællesskabet har ikke kompetence til at anerkende Alperne under henvisning til denne konvention. Anmodninger om at få optaget geografiske lokaliteter på listen over verdens kultur- og naturarv skal komme fra de stater, der er part i konventionen.

Kommissionen skal dog gøre det ærede medlem opmærksom på, at anerkendelse af en lokalitet som en del af verdens kultur- og naturarv ikke nødvendigvis er synonymt med beskyttelse. Ordninger for beskyttelse af kultur- og naturarven henhører nemlig i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet udelukkende under medlemsstaternes kompetence.

(1) EFT C 364 E af 20.12.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2537/02

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(5. september 2002)

Om: Sarbanes-Oxley-loven

Hvad er Europa-Kommissionens reaktion på de amerikanske myndigheders beslutning om at gennemføre kravene i Sarbanes-Oxley-loven om fuldstændig finanskontrol i forbindelse med de europæiske selskaber, der noteres på den amerikanske børs? Da dette udgør en uberettiget udvidelse af amerikanske nationale bestemmelser uden for amerikansk område, som vil blive dyrt for de europæiske selskaber, hvilke gengældelsesaktioner overvejer EU da at indføre? Hvilke foranstaltninger overvejer Europa-Kommissionen herudover at træffe, dersom de fulde beføjelser for Public Accounting Oversight Board (styrelsen for kontrol med offentlig regnskabsanlæggelse), der blev oprettet i henhold til Sarbanes-Oxley-loven, finder anvendelse på europæiske revisionsfirmaer, som reviderer et udenlandsk datterselskab tilhørende et amerikansk noteret selskab?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(26. september 2002)

Ligesom det ærede medlem er Kommissionen bekymret over de vidtrækkende konsekvenser, Sarbanes-Oxley-loven kan have for europæiske selskaber, der noteres på den amerikanske børs, for udenlandske filialer af amerikanske virksomheder og for EU's revisorer. Kommissionen har imidlertid forstået, at der i forbindelse med gennemførelsen af de bestemmelser, der skal vedtages af USA's nationale værdipapirkommission (United States' Securities and Exchange Commission) vil kunne bevilges visse dispensationer til udenlandske revisionsfirmaer. Med hensyn til udenlandske emittenter har værdipapirkommissionen kun begrænsede beføjelser til at bevilge dispensationer; men bestemmelserne vil måske kunne gennemføres på en måde, der er forenelig med love og praksis i den udenlandske emittents hjemland.

Europa-Kommissionen vil inden for rammerne af det eksisterende samarbejde mellem lovgiverne fortsætte dialogen med USA's værdipapirkommission på politisk og teknisk plan med henblik på så vidt muligt at undgå, at virksomhederne underkastes to sæt regler (Sarbanes-Oxley-lovens regler såvel som fællesskabsrettens), når det gælder selskabsledelse og regnskabskrav. Det er ikke i nogens interesse, at Europa-Kommissionen eller værdipapirkommissionen ensidigt foreslår foranstaltninger, der regulerer udenlandske virksomheder og revisionsfirmaer unødigt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2123/02

af Ian Hudghton (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. juli 2002)

Om: Reform af den fælles fiskeripolitik og potentielle retlige udfordringer

Princippet om relativ stabilitet blev fastsat i artikel 4, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 170/83(1), hvis indhold er gentaget i artikel 8, stk. 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92(2) af 20. december 1992, og blev endvidere anerkendt ved akterne vedrørende vilkårene for Spaniens og Portugals tiltrædelse. Dette princip er siden blevet udvidet og styrket af EF-Domstolen (f.eks. men ikke begrænset til forenede sager C-418/00 og C-419/00, sag C-120/99, forenede sager C-61/96, C-132/97, C-45/98, C-27/99, C-81/00 og C- 22/01, sag T-196/99 og sag C-4/96).

Gældende fællesskabsret har derfor klart befæstet princippet om relativ stabilitet som grundlag for den fælles fiskeripolitik. Hvorledes kan Kommissionen derfor retfærdiggøre en hvilken som helst svækkelse af et grundlæggende princip, således som skitseret i dens nyligt offentliggjorte reformpakke, uden at åbne hele reformen for retlige udfordringer?

(1) EFT L 24 af 27.1.1983, s. 1.

(2) EFT L 389 af 31.12.1992, s. 1.

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischlerpå skriftlige forespørgsler E-2123/02 og E-2124/02

(5. august 2002)

Som det ærede medlem rigtigt hævder, er princippet om relativ stabilitet omhandlet i fællesskabslovgivningen. Denne lovgivning specificerer imidlertid ikke tilstrækkeligt klart, hvorledes princippet om relativ stabilitet virker i praksis. Kommissionen foreslår nu, at dette sker ved hjælp af en rådsforordning i samråd med Parlamentet. Kommissionen er overbevist om, at dette vil øge retssikkerheden.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1696/02

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(12. juni 2002)

Om: En intern ringvej i Porto

Den såkaldte Komité for den interne ringvej i Porto sendte for nylig Miljøgeneraldirektoratet en rapport om de støjproblemer, som de personer, der bor i nærheden af denne ringvej i Porto, er udsat for, fordi der hverken er lagt ny vejbelægning eller rejst støjbarrierer.

Hvordan stiller Kommissionen sig til denne rapport?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(25. juli 2002)

Kommissionen bekræfter, at den har modtaget en henvendelse fra en beboerkomite i byen Porto vedrørende støjgenerne som følge af trafikken på den indre ringvej i Porto (VCI do Porto).

Fællesskabets retsforskrifter om ekstern støj finder endnu ikke anvendelse på tilfælde af den nævnte art. Europa-Parlamentet og Rådet vedtog i maj 2002 et direktiv om vurdering og styring af ekstern støj(1). I henhold til dette direktiv skal medlemsstaternes kompetente myndigheder på basis af fælles indikatorer udarbejde støjkort for områder i nærheden af de vigtigste transportinfrastrukturer og for de største europæiske byområder, informere offentligheden om eksponeringsgraden og om støjens virkninger, iværksætte handlingsplaner for at reducere støjen, når det er nødvendigt, og opretholde støjmiljøets kvalitet, når denne er tilfredsstillende. Fristen for at gennemføre dette direktiv i national lovgivning er to år fra direktivets ikrafttræden, dvs. fra datoen for dets offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Alt peger i øvrigt i retning af, at det nævnte projekt falder ind under bilag II til Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(2), da projektet ifølge de oplysninger, som Kommissionen har til rådighed, ikke opfylder kriterierne for kunne defineres som en motortrafikvej, hvilket i henhold til artikel 4, stk. 2, i samme direktiv betyder, at det drejer sig om en projekttype, for hvilken miljøkonsekvensvurderingen i princippet er overladt til de nationale myndigheders skøn. Det er dog fastsat i direktivets artikel 2, at denne vurdering er obligatorisk, hvis projektet kan få væsentlig indvirkning på miljøet.

Kommissionen kan i øvrigt meddele det ærede medlem, at den har anmodet de portugisiske myndigheder om nærmere oplysninger, navnlig om klassificeringen af den pågældende vej og om et eventuelt krav om vurdering af projektets indvirkning på miljøet, samt om anvendelsen af minimeringsforanstaltninger.

Kommissionen vil naturligvis holde det ærede medlem underrettet om resultaterne af dens henvendelse til de portugisiske myndigheder.

(1) Direktiv 2002/49/EF af 25. 6.2002.

(2) EFT L 175 af 5.7.1985, ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3.3.1997, EFT L 73 af 14.3.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0541/02

af Reino Paasilinna (PSE) til Kommissionen

(27. februar 2002)

Om: Dominerende markedsposition i Italiens elektroniske medier

Silvio Berlusconi er via sine selskaber indehaver af tre af landets seks landsdækkende fjernsynsstationer. Deres seerandel er steget til omtrent halvdelen. Som premierminister har han også indflydelse på de tre kanaler i landets statsradiofoni (RAI). Ifølge oplysninger i pressen planlægger han at ændre deres indhold, så det kommer til at svare til hans egne kanaler. På denne måde beregnes det, at han har indflydelse på ca. 90 % af de italienske landsdækkende fjernsynsstationer.

Desuden er Berlusconi ifølge forskellige kilder indehaver af 38 % af landets fagtidsskrifter og 30 % af forlagene, ligesom han ejer dele af film-, video- og internetsektoren.

Hvordan vil Kommissionen gribe inde over for denne åbenlyst dominerende markedsposition inden for de elektroniske medier i Italien? Er situationen i overensstemmelse med EU's konkurrencelovgivning?

Svar afgivet af Mario Monti på Kommissionens vegne

(24. april 2002)

En virksomheds dominerende stilling kan være relevant i forhold til Fællesskabets konkurrenceregler i EF-traktatens artikel 82 og/eller Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89(1), herefter kaldet fusionsforordningen.

En virksomheds misbrug af en dominerende stilling er forbudt ifølge traktatens artikel 82, men ikke eksistensen af en dominerende stilling som sådan. Et sådant misbrug kan bl.a. bestå i direkte eller indirekte påtvingelse af urimelige købs- eller salgspriser eller af andre urimelige forretningsforbindelser; begrænsning af produktion, afsætning eller teknisk udvikling til skade for forbrugerne; anvendelse af ulige vilkår for ydelser af samme værdi over for en handelspartner, som derved stilles ringere i konkurrencen; eller at det stilles som vilkår for indgåelse af en aftale, at medkontrahenten godkender tillægsydelser, som efter deres natur eller ifølge handelssædvane ikke har forbindelse med aftalens genstand.

Ifølge artikel 2, stk. 3, i fusionsforordningen kan Kommissionen erklære en fusion for uforenelig med fællesmarkedet, hvis den skaber eller styrker en dominerende stilling, som bevirker, at den effektive konkurrence hæmmes betydeligt inden for fællesmarkedet eller en væsentlig del deraf.

I relation til det spørgsmål, som det ærede medlem stiller, skal der mindes om, at artikel 21, stk. 3, i fusionsforordningen udtrykkeligt giver medlemsstaterne mulighed for at træffe foranstaltninger for at beskytte mediernes pluralitet, og at der ikke er andre regler, der indeholder specifikke regler om begrænsninger af medieejerskab.

På nuværende tidspunkt ser ingen af disse betingelser ud til at kunne finde anvendelse på den situation, som det ærede medlem nævner.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT L 395 af 30.12.1989), senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1310/97 af 30. juni 1997 (EFT L 40 af 13.2.1998).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2219/02

af Gary Titley (PSE) til Kommissionen

(23. juli 2002)

Om: Aldersdiskrimination

Det britiske undervisningsministerium forhindrer britiske statsborgere over 55 år i at ansøge om studielån. Kan Kommissionen medgive, at der her er tale om aldersdiskrimination og derfor en krænkelse af EU-rettens betstemmelser, som forbyder aldersdiskrimination?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(16. oktober 2002)

Den bestemmelse i EF-traktaten, der behandler forskelsbehandling på grund af alder, er artikel 13, der er affattet således:

Med forbehold af denne traktats øvrige bestemmelser og inden for rammerne af de beføjelser, som traktaten tillægger Fællesskabet, kan Rådet med enstemmighed og på forslag af Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering.

Til gennemførelse af denne bestemmelse har Rådet bl.a. vedtaget direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv(1). Direktivet fastsætter for dette område et altomfattende system til beskyttelse mod forskelsbehandling herunder også på grund af alder. Det fastsætter ligeledes visse tilfælde af forskelsbehandling på grund af alder, som kan begrundes objektivt og fornuftsmæssigt (artikel 6), og som derfor ikke er uforenelige med fællesskabsretten. Medlemsstaterne skal gennemføre dette direktiv i national ret inden den 2. december 2003. De kan dog om nødvendigt få forlænget fristen med tre år fra den 2. december 2003, før de gennemfører bestemmelserne om forskelsbehandling på grund af alder og handicap.

Når disse frister er udløbet, vil direktivet forbyde forskelsbehandling på grund af alder i alle spørgsmål vedrørende adgang til erhverv eller erhvervsuddannelse på ethvert niveau, såvel som enhver form for videreuddannelse eller omskoling, herunder også tilegnelse af praktiske erfaringer. Direktivet dækker dog ikke forskelsbehandling på grund af alder inden for almen uddannelse.

Dette hindrer imidlertid ikke, at personer, der mener, at de udsættes for forskelsbehandling på grund af alder, kan gøre eventuelle nationale bestemmelser gældende ved retten i den pågældende medlemsstat.

(1) EFT L 303 af 2.12.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1352/02

af Didier Rod (Verts/ALE) til Rådet

(6. maj 2002)

Om: Integration af Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) i EU's budget

I henhold til vore oplysninger er den spanske regering nu den eneste EU-regering, som gør indsigelse mod, at EUF integreres i EF-budgettet.

Efter den 11. september er der blevet rettet megen opmærksomhed mod og givet mange løfter om øget finansiering af udviklingsprojekter på verdensplan. Samtidig er Kommissionen i gang med en omfattende reformindsats for at forbedre resultaterne af sine eksterne bistandsprogrammer. EUF, som er en hjørnesten i EU's forbindelser med landene i syd, ligger fortsat uden for EU's virksomhedsområder og er underlagt medlemsstaterne.

Hvad er årsagerne til, at det afgørende skridt hen imod en integration af EUF i EF-budgettet endnu ikke er taget? Mener Rådet ikke, at EUF af hensyn til en ensartet og samordnet fremgangsmåde og af hensyn til øget effektivitet bør opføres på budgettet?

Har Rådet planlagt et sådant skridt med henblik på verdenskonferencen om bæredygtig udvikling i Johannesburg i slutningen af august som en tilkendegivelse af EU's tilsagn om øget udviklingsbistand, og i benægtende fald, hvornår kan der forventes et sådant initiativ?

Svar

(30. september 2002)

Rådets standpunkt med hensyn til EUF's opførelse på budgettet blev gentaget på Rådets samling den 19.-20. december 1994 og har ikke ændret sig siden.

Ved den lejlighed gennemgik Rådet Kommissionens rapport om muligheder og betingelser for at opføre EUF på budgettet, og det mente ikke, at der var grund til at ændre de gældende bestemmelser om finansiering af EUF. Dette standpunkt er blot en bekræftelse af erklæring nr. 12 om EUF, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union, og af Domstolens dom af 2. marts 1994(1), der frikender Rådet i Parlamentets søgsmål med påstand om annullation af finansforordningen for 7. EUF.

I denne forbindelse skal man bemærke Domstolens konklusion, ifølge hvilken EUF's udgifter ikke er fællesskabsudgifter, der skal opføres på fællesskabsbudgettet.

Rådet agter ikke at tage dette spørgsmål op igen på nuværende tidspunkt.

Det skal imidlertid erindres, at Kommissionen i forbindelse med fastlæggelsen af midlerne til 9. EUF fremsatte en erklæring, hvoraf det fremgår, at den på grundlag af en analyse af det nuværende system inden 2003 agter at forelægge Rådet en meddelelse indeholdende en vurdering af fordele og ulemper ved at opføre EUF på budgettet.

(1) Sag C-316/91, Saml. I-625.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0922/02

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. marts 2002)

Om: Midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien

I henhold til konklusionerne fra Rådets samling (energi og industri) den 4.-5. december 2001 havde Rådet en indgående drøftelse om forslaget til forordning om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien. Det kunne imidlertid ikke opnå kvalificeret flertal til Kommissionens forslag og besluttede derfor at vende tilbage til sagen på en kommende samling.

Kan Kommissionen på den baggrund oplyse følgende:

- Er der taget skridt til at ændre Kommissionens oprindelige forslag?

- Hvad går ændringen i bekræftende fald ud på, navnlig for så vidt angår forlængelsen af støtteperioden indtil slutningen af 2003? Hvornår skal forslaget behandles i Rådet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(25. april 2002)

På Rådets samling (industri) den 5. december 2001 blev der ikke truffet nogen beslutning vedrørende Kommissionens forslag om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien(1), som kan støtte den aktion, som Fællesskabet eventuelt vil iværksætte over for Korea i Verdenshandelsorganisationen (WTO).

Den midlertidige defensive ordning var begrænset i tid og omfang. De støtteberettigede markedssegmenter i henhold til forslaget var dem, som Kommissionen havde fastlagt som led i sin undersøgelse i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsættelse af fællesskabsprocedurer på området for den fælles handelspolitik med henblik på at sikre udøvelsen af Fællesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens(2) regi (forordningen om handelshindringer); de omhandlede segmenter er udsat for betydelige ulemper og alvorlig skade som følge af Koreas illoyale praksis. Den støtte, der ville blive ydet under ordningen, ville have været begrænset til containerskibe og produkt- og kemikalietankskibe.

I november 2001 opfordrede Fællesskabets skibsbygningsindustri Kommissionen til at ajourføre afsnittet om skader som led i sine undersøgelser på basis af forordningen om handelshindringer. Når disse undersøgelser er afsluttet, vil resultaterne blive forelagt Rådet (Udvalget for forordningen om handelshindringer). Med hensyn til den aktuelle situation kan Kommissionen bekræfte, at forslaget kun vil blive revideret, hvis det er nødvendigt på baggrund af resultaterne af ovennævnte ajourførte rapport.

(1) EFT C 304 E af 30.10.2001.

(2) EFT L 349 af 31.12.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0113/02

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(28. januar 2002)

Om: Asylbevillinger i EU

Udviklingen i de enkelte EU-landes antal af asylbevillinger har ændret sig i forskellig retning i løbet af år 2000 og 2001.

Kan Kommissionen oplyse, hvilken udvikling der har været fra 2000 til 2001 i antallet af asylansøgere, henholdsvis asylbevillinger, i hver af de 15 medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(3. april 2002)

Da Kommissionen endnu ikke har modtaget fyldestgørende oplysninger fra alle medlemsstater, kan den på nuværende tidspunkt kun drage foreløbige konklusioner.

Imidlertid vil Kommissionen på baggrund af Rådets konklusioner fra maj 2001 om fælles analyse og forbedret udveksling af statistikker om asyl og indvandring offentliggøre en rapport for 2001 om statistikker over asyl samt legal og illegal indvandring, herunder en statistisk analyse af tendenser og indikatorer. Rapporten forventes offentliggjort inden udgangen af 2002. Den skulle kunne give mere endelige svar på de spørgsmål, det ærede medlem stiller.

De foreliggende tal for antallet af asylansøgninger tyder på, at medlemsstaterne ikke har modtaget en jævn strøm af ansøgninger i de seneste to år. Foreløbig har ingen medlemsstat indberettet tal, der kan sammenlignes med tallene for 2000. De har enten oplevet en betydelig stigning eller et kraftigt fald.

Ikke blot vurderingen af det samlede antal ansøgninger, men også vurderingen af udviklingen i tildelingen af asyl, vanskeliggøres af manglende oplysninger for 2001. De foreliggende oplysninger viser, at 11,8 % fik tildelt status som flygtninge under Genève-konventionen, mens det samlede antal positive afgørelser (under Genève-konventionen og andre former for beskyttelse) udgjorde 19,8 % af afgørelserne. Også på dette punkt er der imidlertid tale om forskellig udvikling fra den ene medlemsstat til den anden.