SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2758/97 af Gerhard Schmid (PSE) til Kommissionen (1. september 1997)

Om: Finansiering af fast ejendom i EU

Trods det indre marked er det inden for Den Europaeiske Union stadig meget vanskeligt ved koeb af fast ejendom uden for oprindelseslandet at opnaa mulighed for finansiering i banker med saede i hjemlandet. Koeber en tysker f.eks. et hus i Italien, saa skal han ogsaa foretage finansieringen i Italien, fordi tyske banker ikke anerkender faste ejendomme i Italien som sikkerhed.

1. Er det efter Kommissionens opfattelse ikke ved at vaere paa tide at skabe et faelles indre marked ogsaa for finansiering af koeb af fast ejendom?

2. Har Kommissionen allerede bestraebt sig paa at fastsaette dette ved lov? I benaegtende fald, hvorfor ikke?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (8. oktober 1997)

I henhold til de eksisterende EU-regler er der mulighed for, at kreditinstitutter fra EU kan yde realkreditlaan i andre medlemsstater ((Direktiv 89/646/EOEF af 15. december 1989, EFT L 386 af 30.12.1989. )).

Det er korrekt, at visse kreditinstitutter toever med at finansiere koeb af fast ejendom i en anden medlemsstat. Men ifoelge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, har visse specialiserede institutter i 1996 ydet mellem 30 og 40% af deres samlede engagementer i udlandet.

De vigtigste grunde, som de forbeholdne kreditinstitutter normalt paaberaaber sig, er foelgende:

- realkreditmarkedet betragtes stadig som et geografisk begraenset marked, der forudsaetter, at laangiver har et dybtgaaende kendskab til ejendomsmarkedet og de herfor gaeldende regler samt ogsaa til lokal praksis vedroerende vurdering af fast ejendom

- de nationale skattelovgivninger er meget forskelligartede, hvilket rejser visse problemer for laangiverne. Som eksempel kan saaledes naevnes, at visse medlemsstater oppebaerer kildeskat af den bruttorente, der betales til den udenlandske laangiver, saaledes at fortjenstmargenen reduceres. Andre lande forbyder fradragsret for praemieforsikringer, der er knyttet til en realkreditaftale, der er indgaaet med et udenlandsk forsikringsselskab. Kommissionen er i faerd med at undersoege, om nogle af disse skattebestemmelser er forenelige med EU-retten

- i tilfaelde af manglende betaling er laangiveren afhaengig af de nationale frister og de nationale tvangsfuldbyrdelsesprocedurer.

Disse problemer er saerdeles vanskelige at loese. Skattespoergsmaal er f.eks. et foelsomt omraade, hvor det indtil dato har vist sig saerdeles vanskeligt at lovgive. Endvidere er forholdet det, at en loesning af disse problemer via en harmonisering forudsaetter, at Faellesskabet lovgiver paa de omraader, der vedroerer fast ejendom, hvilket kan give anledning til visse hindringer navnlig i lyset af naerhedsprincippet.

Men Kommissionen finder, at indfoerelsen af en faelles valuta vil have en positiv effekt paa handelen med fast ejendom paa tvaers af landegraenserne, fordi omvekslingsrisikoen forsvinder, og forbrugerne vil bedre kunne sammenligne realkreditlaanerenten. For at oege denne sammenlignelighed vil Kommissionen nu overveje muligheden for at udvide bestemmelserne i direktiv 90/88/EOEF, der vedroerer den samlede aarlige effektive laanerente i forbindelse med realkredit, naar der er tale om forbrugerlaan ((Direktiv 90/88/EOEF af 22. februar 1990, EFT L 61 af 10.3.1990. )).