SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2055/01

af Jean-Louis Bernié (EDD) til Kommissionen

(13. juli 2001)

Om: Natura 2000-netværket - gennemførelse af artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 (habitat-direktivet) - begrebet betydelige forstyrrelser

Efter gennemførelsen, ved bekendtgørelse, i national lovgivning af direktiv 79/409/EØF(1) af 2. april 1979 (fugle-direktivet) og direktiv 92/43/EØF(2) (habitat-direktivet) er der ved fransk bemyndigelseslov opstillet et generelt princip, hvorefter fiskeriaktiviteter, jagt og andre jægeraktiviteter udøvet på betingelser og områder, der er godkendt ved gældende lov og regler, ikke udgør forstyrrende aktiviteter eller har en sådan virkning (artikel 3, stk. 6).

Imidlertid fandt EF-Domstolen i sin dom af 19.1.1994, at enhver form for jagt vil kunne forstyrre vildtlevende dyr og i mange tilfælde, uafhængigt af hvor mange eksemplarer af vedkommende arter der dræbes, vil kunne være bestemmende for disses muligheder for fortsat beståen. Den fandt endvidere, at disse forstyrrelser indvirker negativt på det enkelte eksemplars energiforbrug og dødeligheden for alle de berørte bestande.

Kommissionen fandt i sin begrundede udtalelse af 13.09.1994, at det i henhold til artikel 7 ikke er tilladt at drive jagt i et særligt beskyttet område. Jagtaktiviteter, hed det endvidere, påvirker nødvendigvis fuglenes livsbetingelser, selv om det garanteres, at fuglene ikke nedskydes, og klapjagt, skud og jægernes og deres hundes tilstedeværelse er ikke forenelig med forplantnings- og overlevelsesmålsætningerne i artikel 4.

Er den franske bemyndigelseslov i overensstemmelse med på den ene side artikel 6, stk. 2, i habitat-direktivet, der træder i stedet for teksten i artikel 4 i fugle-direktivet, og på den anden side EF-Domstolens dom samt Kommissionens fortolkning i sin begrundede udtalelse og i sin vejledning om forvaltningen af Natura 2000-områder (navnlig pkt. 3.2 ff.)?

(1) EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. september 2001)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at lovene til omsætning i fransk ret af artikel 6 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter for øjeblikket gennemgås af Kommissionen med hensyn til deres overensstemmelsen med fællesskabslovgivningen.

Jagt er en lovlig aktivitet i henhold til Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle og må derforikke uden videre udelukkes fra Natura 2000-lokaliteterne. For så vidt angår de lokaliteter, der er beskyttet i medfør af Rådets direktiv 92/43/EØF, er det temmelig usandsynligt, at jagt på vildt skulle frembyde et problem, bortset fra ganske få arters vedkommende. Hvad angår de beskyttede lokaliteter i medfør af Rådets direktiv 79/409/EØF, er spørgsmålet mere kompliceret. I en lang række tilfælde er forsvarligt forvaltet jagt ikke uforenelig med opretholdelsen af fuglearterne i en god bevaringsmæssig stand. Alle menneskelige aktiviteter, herunder jagt, skal derfor udøves på strenge vilkår og på en sådan måde, at der sikres ligevægt mellem aktiviteterne og den langsigtede interesse i at bevare de fuglearter, der drives jagt på. Den mest hensigtsmæssige ramme for fastsættelse af disse vilkår fra sag til sag er en forvaltningsplan for det pågældende område, hvori de berørte parter inddrages.

Som Kommissionen forklarer det i sin vejledning Forvaltning af Natura 2000-lokaliteterne - Bestemmelserne i habitatdirektivets artikel 6, skal der for alle Natura 2000-lokaliteter foretages en vurdering af de vilkår, der udgør forstyrrelser, dels med hensyn til de pågældende arters og naturtypers generelle bevaringstilstand, dels med hensyn til de lokale forhold. Generelt vurderes forstyrrelserne i en given lokalitet i hvert enkelt tilfælde. Kommissionen skønner, at der er tale om forstyrrelse af en art i et område, når alle data vedrørende populationsdynamikken på lokaliteten viser, at den pågældende art ikke længere vil kunne udgøre en levedygtig bestanddel af lokaliteten set i forhold til den oprindelige situation. Denne vurdering gennemføres i forhold til lokalitetens bidrag til sammenhængen i Natura 2000-nettet.

Hvad angår det ærede medlems henvisning til Kommissionens begrundede udtalelse af 13. september 1994, skyldtes Kommissionens holdning i denne sag, at der var tale om en ekstrem situation i den pågældende lokalitet, hvor jagtpresset havde været usædvanlig kraftigt.

Endelig må man huske på, at i henhold til artikel 220 (fhv. artikel 164) i EF-traktaten er Domstolen er den eneste kompetente instans med hensyn til fortolkning af fællesskabslovgivningen.