ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2278/01

af Herman Schmid (GUE/NGL) til Kommissionen

(31. juli 2001)

Om: Regler for EU-pas

Forespurgt har det svenske rigspolitis ledelse svaret, at jeg ikke i mit pas kan få indføjet, at jeg er medlem af Europa-Parlamentet. Er dette i overensstemmelse med gældende bestemmelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(14. september 2001)

Ved resolutionerne af 23. juni 1981(1), 30. juni 1982(2), 14. juli 1986(3) og 10. juli 1995(4) udformede repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer forsamlede i Rådet en ensartet pasmodel, samtidig med at de traf beslutning om de nødvendige tilpasninger efter ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union.

I den ensartede pasmodel findes der følgende påtegninger: efternavn, fornavne, nationalitet, fødselsdato, køn, fødested, udstedelsesdato, udløbsdato, udstedende myndighed, indehavers underskrift.

Principielt opføres pasindehaverens erhverv eller stilling ikke.

I resolutionerne gives der dog medlemsstaterne et vidt spillerum. For eksempel er det op til medlemsstaterne at afgøre, om de vil udstede et pas af samme slags til andre end deres statsborgere. Ligeledes kan medlemsstaterne i visse særlige tilfælde udstede pas efter anden model, såsom diplomatisk pas eller tjenestepas.

(1) EFT C 241 af 19.9.1981.

(2) EFT C 179 af 16.7.1982.

(3) EFT C 185 af 24.7.1986.

(4) EFT C 200 af 4.8.1995.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2112/01

af Gordon Adam (PSE) til Kommissionen

(10. juli 2001)

Om: Temelín atomkraftværk - Miljøindvirkningsvurdering

På baggrund af rapporten om ovennævnte vurdering, hvis udarbejdelse blev vedtaget i Melk i december 2000 og afsluttet med en offentlig høring i Wien i juni 2001, mener Kommissionen da, at Den Tjekkiske Republik har opfyldt de forpligtelser, der blev indgået i Melk? Mener Kommissionen endvidere, at der ikke er nogen sikkerhedsmæssige grunde til, at indkøringen af reaktor nr. 1 ikke skulle kunne gå i gang?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(31. juli 2001)

I henhold til bestemmelserne i kapitel V i Melk-protokollen skal de tjekkiske myndigheders frivillige procedure for vurdering af virkningerne på miljøet følge Fællesskabets direktiv om vurdering af virkningerne på miljøet (VVM), jf. Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1). Den offentlige høring i eské Budjovice den 25. april 2001 og i Wien den 26. juni 2001 er væsentlige skridt i denne procedure som omhandlet i artikel 6 og 7 i nævnte direktiv. Det samme kan siges om de offentlige høringer i Tyskland, hvor den tyske offentlighed fik lejlighed til at fremkomme med deres mening ved skriftlige indlæg.

Efter denne fase i VVM-proceduren skal de tjekkiske myndigheder tage resultaterne af den offentlige høring i betragtning i den fremtidige procedure i forbindelse med Temelín-kernekraftværket. Foruden den offentlige høring i henhold til bestemmelserne i artikel 7, stk. 4, i VVM-direktivet skal en medlemsstat føre konsultationer med berørte nabolande om bl.a. potentielle grænseoverskridende virkninger af projektet og om planlagte foranstaltninger til at reducere eller fjerne sådanne virkninger. Også resultaterne af konsultationsproceduren tages i betragtning i godkendelsesprocedurens forløb.

Kommissionen kan derfor for nærværende ikke fastslå, om Den Tjekkiske Republik har opfyldt alle forpligtelser i henhold til Melk-protokollen. Den Tjekkiske Republik har dog i proceduren så vidt gjort en prisværdig indsats for at indfri sit frivillige tilsagn, som udgør en del af Melk-processen.

Det er helt op til den tjekkiske tilsynsmyndighed for nuklear sikkerhed på eget ansvar og efter eget valg at træffe beslutning om at give tilladelse til ibrugtagning af reaktor 1 på Temelín-kernekraftværket. Kommissionen skal henlede det ærede medlems opmærksomhed på bestemmelserne i kapitel IV i Melk-protokollen. Dette kapitel foreskriver ikke nogen ekstern sikkerhedsvurdering af Temelín-kernekraftværket, men der nedsættes en ekspertgruppe med tresidig deltagelse til at lette dialogen mellem den østrigske og tjekkiske regering om spørgsmål vedrørende nuklear sikkerhed og til at finde løsninger på identificerede problemer. Denne såkaldte trialog har i vid udstrækning realiseret sine mål.

(1) EFT L 73 af 14.3.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0991/01

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Farligt protein i majs

Ved en undersøgelse af majsfrø, der i år blev foretaget i USA, fandt man proteinet Starlink i en genetisk ændret form under betegnelsen Cry9c. Sidstnævnte fremkalder farlige allergireaktioner hos mennesker. Er der foretaget lignende undersøgelser i Europa med henblik på at beskytte EU's fødevareforsyning?

Svar afgivet på Kommissionen vegne af David Byrne

(11. juni 2001)

I følge de amerikanske myndigheder har USAs miljømyndighed EPA besluttet ikke at godkende anvendelsen af den genetisk modificerede majstype StarLink i levnedsmidler på grund af usikkerheden omkring produktets potentielle allergenicitet. Agenturets beslutning er baseret på resultater fremlagt af to videnskabelige paneler, der konkluderer, at intet tyder på, at StarLink indeholder et allergen, men at de foreliggende oplysninger ikke desto mindre er utilstrækkelige til, at muligheden for allergenicitet kan udelukkes.

I Fællesskabet skal genetisk modificerede levnedsmidler underkastes en sikkerhedsvurdering efter Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) 258/97 af 27. januar 1997 om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser(1), inden de bringes på markedet. Efter forordningen kan levnedsmidler ikke opnå godkendelse, såfremt de udgør en fare for forbrugerne, vildleder forbrugerne eller afviger så meget fra de levnedsmidler eller levnedsmiddelingredienser, som de skal erstatte, at normal indtagelse af dem vil være ernæringsmæssigt uheldigt for forbrugerne.

Der er ikke indgivet nogen ansøgning til Kommissionen om godkendelse af StarLink majs til markedsføring i Fællesskabet. StarLink majs er ikke blevet godkendt til dyrkning eller anvendelse som levnedsmiddel i Fællesskabet, og levnedsmidler, der indeholder eller er fremstillet på grundlag af StarLink majs, må derfor ikke bringes på markedet i Fællesskabet.

(1) EFT L 43 af 14.2.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1957/01

af Jürgen Zimmerling (PPE-DE) til Kommissionen

(3. juli 2001)

Om: Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort

På grund af nyinddelingen af kørekortkategorierne opstod der i Tyskland problemer navnlig for de tekniske hjælpetjenester, redningstjenesterne og brandværnene. Medlemmer af frivillige brandværn har f.eks. for en stor dels vedkommende ifølge de nye kørekortkategorier ikke længere ret til at føre deres udrykningskøretøjer.

Dette bevirker, at det om dagen delvist ikke længere kan garanteres, at også kompetente udrykningschauffører i nødstilfælde står til rådighed. I henhold til den hidtidige tyske kørekortkategori 3 (personbiler) måtte indehaverne af disse også føre motorkøretøjer med en vægt på over 3,5 tons (udrykningskøretøjer). De personer, der erhverver et nyt kørekort efter EU-bestemmelserne vil nu imidlertid overvejende erhverve kørekort i kategori B (personbiler) (ikke berettiget til motorkøretøjer over 3,5 tons).

Til det nye kørekort C1, der giver ret til at føre køretøjer med en vægt på over 3,5 tons, ville en yderligere prøve være påkrævet, som unge medlemmer af hjælpeorganisationerne for det meste ikke har råd til.

Er Kommissionen klar over, at de frivillige brandværns udrykning i nødstilfælde ikke kan sikres uden undtagelsesbestemmelser, og at dette kan bevirke en risiko for mennesker og gods?

Har Kommissionen planer om undtagelsesordninger fra ovennævnte direktiv 91/439/EØF(1), således at frivillige brandværn kan blive aflastet med hensyn til de personaleproblemer, som forekommer på grund af direktivet, eller kan medlemsstaterne undtage udrykningskøretøjer i lighed med specialkøretøjer, jf. artikel 3, stk. 6, fra anvendelsen af artikel 3's klassificering?

(1) EFT L 237 af 24.8.1991, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. september 2001)

I artikel 3 i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort(1) defineres de forskellige kategorier af kørekort, som giver ret til at føre bestemte køretøjer. Der er ikke fastsat nogen undtagelse for køretøjer, der anvendes til brandslukning. Kørekortkategorierne er baseret på køretøjernes vægt og dimensioner. Det kræver særlig kompetence at føre et stort, tungt brandslukningskøretøj, og i tilfælde af udrykning kræves der kørefærdigheder over gennemsnittet.

Førerne af redningskøretøjer, også i de frivillige brandværn, skal af indlysende årsager, nemlig af hensyn til trafiksikkerheden, være i besiddelse af de kørekort, der giver ret til at føre disse køretøjer. Der er intet, der hindrer medlemmerne af de frivillige brandværn i at erhverve sådanne kørekort.

Kommissionen har derfor ingen planer om at foreslå en særlig ændring for at undtage brandbiler fra de i direktiv 91/439/EØF nævnte kørekortkategorier.

(1) EFT L 237 af 24.8.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0574/01

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(27. februar 2001)

Om: Grækenlands mangelfulde gennemførelse af en afgørelse fra EF-Domstolen om brugte biler

Med bestemmelserne i lov nr. 2682/99 afskaffedes i Grækenland den særlige forbrugsafgift (EFK) og den særlige yderligere éngangsafgift (EPET), som pålægges personbiler med oprindelse i Den Europæiske Union, og der er i stedet indført en enhedsafgift under betegnelsen særlig klassifikationsafgift (ETT). Denne afgifts koefficienter afhænger af bilens slagvolumen og forureningsbegrænsende teknologi uanset, om der er tale om en ny eller en brugt bil.

Grækenland beskatter med andre ord ikke de brugte biler på grundlag af prisen for en tilsvarende ny bil, men det opkræver fortsat afsindigt høje afgifter, som for biler uden katalysator svinger mellem 80 og 400 % af bilens værdi, og for katalysatorbiler mellem 15 og 128 %. På den måde overtrædes principperne og kravene indeholdt i Domstolens dom af 23. oktober 1997 i sag nr. C-375/95, hvor Grækenland blev dømt for forskelsbehandling i forbindelse med afgifter på brugte biler med oprindelse i EU.

Hvad agter Kommissionen at foretage sig for at sørge for, at Domstolens afgørelser respekteres og fællesskabsretten gennemføres fuldt ud?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(3. maj 2001)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at den allerede har sendt den græske administration en begrundet udtalelse i henhold til artikel 228 (tidligere artikel 171) i EF-traktaten på grund af landets mangelfulde gennemførelse af Domstolens afgørelse i sag C-375/95, Kommissionen mod Den Hellenske Republik om beskatning af motorkøretøjer.

Siden notifikationen af den begrundede udtalelse er der sket to ting:

a) Domstolens afgørelse i en lignende sag, C-393/98, Gomes Valente, er blevet offentliggjort. Denne afgørelse, der er truffet i forbindelse med en præjudiciel sag, går i samme retning som de bemærkninger, som Kommissionen har fremsat over for Domstolen, og indebærer en ændring af det nuværende beskatningsgrundlag for brugte motorkøretøjer i flere medlemsstater. Den pågældende ændring er mere fordelagtig for borgerne i Europa og de berørte erhvervsdrivende

b) Kommissionen modtog den 12. marts 2001 en ny klage fra græske erhvervsdrivende. I klagen angives det, at der er sket en forringelse af de satser for beskatning af brugte motorkøretøjer, der anvendes efter den 1. januar 2001, hvilket parterne mener er i modstrid med bestemmelserne i Domstolens afgørelse i nævnte sag C-375/95.

Kommissionen forbeholder sig ret til at identificere de nye elementer og efter den nødvendige undersøgelse i henhold til gældende bestemmelser og kontradiktionsprincippet at integrere dem i den overtrædelsesprocedure, der er indledt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0871/01

af Adriana Poli Bortone (UEN), Sergio Berlato (UEN), Cristiana Muscardini (UEN), Francesco Turchi (UEN), Roberta Angelilli (UEN), Sebastiano Musumeci (UEN), José Ribeiro e Castro (UEN), Mauro Nobilia (UEN), Niall Andrews (UEN) og William Abitbol (EDD) til Kommissionen

(22. marts 2001)

Om: Revision af den fælles landbrugspolitik vedrørende olieplanter

Det øgede behov for vegetabilske proteinstoffer (med deraf følgende prisstigninger) som følge af forbudet mod at anvende benmel gør det nødvendigt at se på sektoren for olieholdige frø.

Mener Kommissionen, at EU bør stræbe efter større uafhængighed i forsyningen af proteinstoffer i betragtning af, at det er nødvendigt at sikre produkter med ikke-genmodificerede organismer med det formål at undgå at vække yderligere bekymring hos forbrugerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(16. maj 2001)

På Rådets anmodning, der blev fremsat på det særlige møde den 4. december 2000, har Kommissionen analyseret udbuddet af og efterspørgslen efter proteinafgrøder(1).

En af analysens konklusioner er, at det ikke volder større problemer at erstatte animalske proteiner med vegetabilske proteiner.

Underskuddet kan let og til rimelige priser dækkes ved hjælp af sojakager, der er det bedste erstatningsprodukt, og hvoraf yderligere mængder kan indføres i overensstemmelse med gældende EF-regler, herunder bestemmelserne om genetisk modificerede organismer.

Efter vedtagelsen af direktiv 2001/18/EF(2), der erstattede Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer(3), vil Fællesskabet råde over forskrifter, der både kan garantere fødevare- og miljøsikkerhed og give mulighed for at markedsføre GM-produkter på betingelser med hensyn til mærkning, sporbarhed, risikoforvaltning og overvågning.

Hvad angår produkter, som ikke er genetisk modificerede, vil EF-producenterne inden for grænser, der fastlægges af forbrugerne, nyde godt af priser, der stimulerer denne produktionsgren.

(1) KOM(2001) 148 endelig udg.

(2) EFT L 106 af 17.4.2001.

(3) EFT L 117 af 8.5.1990.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1633/01

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(12. juni 2001)

Om: Patientinformation om medicin

Patienter har adgang til en lang række oplysninger om medicin og sundhed via diverse kilder, navnlig Internet. Har Kommissionen, da det er vigtigt, at patienten er velinformeret, planer om at revidere og vurdere patientinformationens rolle og værdi? Har Kommissionen endvidere planer om at indføre nye initiativer eller pilotordninger, der giver den farmaceutiske industri mulighed for direkte at give patienter bedre adgang til oplysninger om medicin?

Har Kommissionen planer om at indføre ændringer i eksisterende reklame- og/eller medicindirektiver, således at patienter får bedre adgang til oplysninger?

Har Kommissionen på baggrund af Internettets udbredelse og sundhedsrelaterede websteders stadig større popularitet planer om at revidere og vurdere patientinformations rolle og værdi, for så vidt angår alle kilder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(18. september 2001)

Med udbredelsen af de nye informationsteknologier har publikum fået adgang til en lang række oplysninger, som det er meget vanskeligt at kontrollere. Med hensyn til lægemidler og sundhed i almindelighed er efterspørgslen fra visse patienter meget stærk. De bør derfor have adgang til oplysninger af god kvalitet.

I henhold til artikel 3 i Rådets direktiv 92/28/EØF af 31. marts 1992 om reklame for humanmedicinske lægemidler(1) er offentlig reklame for receptpligtige lægemidler forbudt.

Den 19. juli 2001 vedtog Kommissionen et forslag om ændring af dette direktiv, som er fremsendt til Parlamentet og Rådet til vedtagelse.

Kommissionen har således som led i den igangværende revidering af lægemiddeldirektiverne foreslået at udvide mulighederne for patientoplysning om receptpligtige lægemidler for at imødekomme patienternes legitime behov. Der vil i givet fald kunne gives oplysning til patienterne om nogle af disse lægemidler på bestemte, strengt kontrollerede betingelser. Det drejer sig om visse lægemidler til behandling af sygdomme som aids, diabetes og bronkie- og lungesygdomme. Valget af sygdomme afhænger af forskellige kriterier såsom efterspørgslen fra patienterne, medicinalpersoners rolle i forbindelse med sygdommen, sygdommens kroniske karakter, målgruppernes karakteristika. Denne form for oplysning skal underkastes principper for bedste praksis vedtaget af Kommissionen i samarbejde med medlemsstaternes kompetente myndigheder og forudsætter, at medicinalindustrien på medlemsstatsniveau indfører procedurer for selvregulering. Det foreslås endvidere, at Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering skal varetage kontrollen med anvendelsen af bedste praksis og koordineringen af kontrollen med denne form for oplysning. Der skal naturligvis foretages en evaluering efter en første anvendelsesperiode på fem år for at finde ud af, hvordan dette forsøg skal følges op, og for at foreslå eventuelle ændringer, der måtte være nødvendige for at forbedre det.

(1) EFT L 113 af 30.4.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0291/01

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(9. februar 2001)

Om: Religiøse tænketanke og EU

Det europæiske katolske studie-og informationscenter (OCIPE) og COMECE (Kommissionen for Det Europæiske Fællesskabs Biskopskonferencer) bidrager begge til drøftelsen om udviklingen af EU.

Modtager disse EU-støtte?

Hvilket mandat har de?

Hvilke foranstaltninger gennemfører de med EU-støtte?

Hvem leder disse?

Hvilken politik følger Kommissionen i forbindelse med fremme af kirkers eller andre religiøse gruppers deltagelse i udviklingen af en mere integreret union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(4. april 2001)

En række religiøse organisationer, herunder dem, der nævnes af det ærede medlem, kan være berettigede til at modtage mindre tilskud fra de EU-midler, der forvaltes direkte af Kommissionen. Der er tale om to typer tilskud: for det første er der støtte til at hjælpe med til at finansiere driftsomkostninger i forbindelse med non-profitorganisationers koordinations- og repræsentationsaktiviteter på europæisk plan; for det andet er der specifikke tilskud til enkeltprojekter.

Med hensyn til første type tilskud har den såkaldte koordinationskomité for A Soul for Europe, der omfatter organisationer som dem, der nævnes af det ærede medlem, regelmæssigt ansøgt om og modtaget mindre tilskud til finansieringen af driftsudgifterne til dens sekretariat ved Det Økumeniske Center i Bruxelles. Hvad angår den anden type tilskud tildeles der hvert år mange mindre tilskud til organisationer, der foreslår projekter og aktiviteter, som bidrager til debatten om Fællesskabets udvikling, f.eks. tilrettelæggelse af konferencer og seminarer, der samler deltagere fra en række medlemsstater og kandidatlande. Begge de nævnte organisationer har modtaget tilskud til denne type aktiviteter.

Da Kommissionen især interesserer sig for de aktiviteter, der skal støttes, fremfor de forskellige organisationers mandater og ledelse, anmodes det ærede medlem om at henvende sig direkte til de pågældende organisationer for at få præcise oplysninger om disse forhold.

Kommissionens politik med hensyn til at inddrage kirkerne i udviklingen af en mere integreret union går ud på at anerkende deres betydning både i sig selv og som opinionsdannere. Det er på denne baggrund, at Kommissionen opretholder en løbende dialog med dem.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1249/01

af Per Stenmarck (PPE-DE) til Kommissionen

(26. april 2001)

Om: Konkurrence

Konkurrencen og mangfoldigheden inden for godstransporten er i øjeblikket i stor fare. Visse store statsejede selskaber, herunder Deutsche Bahn og SNFC, konkurrerer på liberaliserede markeder i andre lande og vel med offentlige midler. Det fører til en markedsforvridning, da andre selskaber ikke kan indgå i konkurrencen på samme vilkår. Hvad agter Kommissionen at gøre for at imødegå denne forvridning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(6. juli 2001)

Direktiv 2001/12/EF(1), der blev vedtaget for nylig, tager sigte på at udvikle konkurrencen inden for jernbanesektoren, navnlig inden for godstransport. Direktivet, der stadig mangler at blive gennemført i medlemsstaterne, stiller bl.a. krav om, at jernbaneselskaberne skal føre særskilte regnskaber for godstransport og passagerbefordring. Det fastslår også, at de offentlige midler, der betales for public service-aktiviteter, ikke må overføres til aktiviteter i forbindelse med anden transportform eller anden form for aktivitet. Foruden de lovgivningsmæssige foranstaltninger agter Kommissionen også at gøre brug af konkurrenceretten og især statsstøttereglerne for at udbygge konkurrencen inden for jernbanesektoren.

Med hensyn til håndhævelsen af EU's konkurrenceret (dvs. reglerne vedrørende karteller, dominerende stillinger og statsstøtte) er Kommissionen i færd med at behandle en række sager, som enten udspringer af klager, den har modtaget, eller som Kommissionen har

indledt på eget initiativ. Kommissionen bestrider ikke de offentligt ejede virksomheders retlige og faktiske muligheder for at investere og ekspandere deres kommercielle aktiviteter. Men når sådanne virksomheder engagerer sig i nye økonomiske aktiviteter, vil den med udgangspunkt i konkurrencereglerne verificere, at statslige midler, der er øremærket til bl.a. offentlige tjenester, omstrukturering og infrastrukturinvesteringer, ikke anvendes uretfærdigt til at finansiere aggressive kommercielle aktiviteter på konkurrenceudsatte markeder.

Kommissionen er således bestemt rede til at se nærmere på problemer af den art, som det ærede medlem nævner, forudsat at den får adgang til veldokumenterede oplysninger om potentielle overtrædelser af konkurrencereglerne.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26. februar 2001 om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner, EFT L 75 af 15.3.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1264/01

af Jens-Peter Bonde (EDD) til Kommissionen

(26. april 2001)

Om: Tilsætningsstoffer i økologisk mad

Vil Kommissionen begrunde, hvorfor man vil ødelægge økologisk produktion ved at tillade en lang række af tilsætningsstoffer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. juni 2001)

Ved Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 af 24. juni 1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler(1) blev der indført produktions-, mærknings- og kontrolregler samt andre sikkerhedsregler for produkter af landbrugsoprindelse, der er mærket eller skal mærkes som økologiske produkter. Der er fastsat særlige krav til ingredienser, der ikke stammer fra landbruget, og som indgår i fødevarer, der er mærket som økologiske produkter. Specielt er der opstillet en begrænset liste over tilladte tilsætningsstoffer i fødevarer, som hovedsageligt består af en eller flere vegetabilske ingredienser, og der er en række meget skrappe betingelser, der skal være opfyldt, før denne liste kan ændres, jf. artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91.

Med ikrafttrædelsen af bestemmelserne om animalske produkter i Rådets forordning (EF) nr. 1804/1999 af 19. juli 1999 om indføjelse af bestemmelser om animalsk produktion i forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler(2) må Kommissionen overveje muligheden af at opstille en harmoniseret liste over tilladte tilsætningsstoffer i fødevarer, som består af animalske ingredienser. For øjeblikket er det de enkelte medlemslandes nationale regler, der gælder på dette område. I første omgang har Kommissionen forsøgt at opstille en samlet oversigt over alle de tilladte stoffer i de 15 medlemslande for at vurdere den aktuelle situation på området. I næste omgang vil Kommissionen foreslå en liste over stoffer, der er specielt beregnet til animalske fødevarer, og vil drøfte denne liste med medlemslandene i arbejdsgruppen under Den Stående Komité for Økologisk Landbrug. Kommissionen ønsker at få opstillet en liste, der er så kort som mulig, men samtidig at tage hensyn til de enkelte medlemslandes særlige traditioner for forarbejdning og konservering af økologiske kød- og mælkeprodukter.

(1) EFT L 198 af 22.7.1991.

(2) EFT L 222 af 24.8.1999.