SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3517/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(13. november 2000)

Om: Inntrepreneur Beer Tie

En række beværtninger i Det Forenede Kongerige er udlejet af Inntrepreneur på grundlag af lejemål på 20 år, i henhold til hvilke disse lejere skal købe deres øl hos en leverandør, der udpeges af Inntrepreneur (det såkaldte Beer Tie). Lovgyldigheden af Inntrepreneurs Beer Tie har været genstand for et omfattende antal klager til Rådet fra lejere og lejersammenslutninger, som mente, at Beer Tie var en overtrædelse af EU's konkurrenceregler i henhold til artikel 81 (tidl. artikel 85) i den konsoliderede traktat. I november 1997 afviste Rådet Inntrepreneurs anmodning om en individuel fritagelse med hensyn til beer tie under henvisning til, at den var ubegrundet. Rådet besluttede ikke at offentliggøre en officiel afgørelse herom med den begrundelse, at det ikke var nødvendigt at gøre dette, eftersom Inntrepreneur havde trukket sin anmodning om fritagelse tilbage, og de lejere, der havde lidt skade som følge af opretholdelsen af det ulovlige beer tie, ville have et tilstrækkeligt retsmiddel i de nationale domstole.

Hundreder af Inntrepreneurs lejere har indbragt sager ved de engelske domstole, og deres krav om skadeserstatning på grund af den tidligere opretholdelse af Beer Tie er af Court of Appeal i prøvesagen Crehan mod Courage gjort til genstand for en præjudiciel forelæggelse for De Europæiske Fællesskabers Domstol. De er imidlertid blevet hindret i at gøre to andre vigtige aspekter af deres krav gældende på grund af en afgørelse, som Overhuset traf den 16. juli 1999, om at nægte tilladelse til appel i to andre tilfælde Inntrepreneur mod Langton og Passmore mod Morland. I Langton-sagen ønskede lejeren dom (bl.a.) om, at det fællesskabsretlige princip om effektive retsmidler gav en lejer ret til at modregne eventuelle krav i forbindelse med huslejerestance i et krav over for udlejeren. I Passmore-sagen ønskede lejeren en dom vedrørende fortolkningen af artikel 81, stk. 2, i hvilket det hedder, at De aftaler eller vedtagelser, som er forbudt i medfør af denne artikel, har ingen retsvirkning. I dette tilfælde hævdede udlejeren, at ingen retsvirkning kun betød uden retsvirkning så længe som de økonomiske omstændigheder, der gav anledning til overtrædelsen af artikel 81, fortsat forelå, mens lejeren fremførte, at den klare og indlysende betydning af ingen retsvirkning var, at restriktionen var uden retsvirkning og aldrig kunne genindføres uanset eventuelle ændringer i omstændighederne. Kender Rådet Overhusets retlige begrundelse for ikke at tillade præjudiciel forelæggelse, og har Rådet til hensigt selv at indbringe sagerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(10. januar 2001)

I de tilfælde, det ærede medlem refererer til, har Overhuset ikke anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse i henhold til EF-traktatens artikel 234 (tidl. artikel 177), fordi Overhuset ikke havde givet tilladelse til at appellere appelrettens dom. Følgelig er sagen ikke blevet forelagt for Overhuset. Efter engelsk ret giver Overhusets appelkomité ikke nogen begrundelse for sine beslutninger om at give eller nægte tilladelse til appel. Derfor ved Kommissionen ikke, hvorfor Overhuset har nægtet at undersøge appelsagen, og den har ikke kendskab til en eventuel anmodning fra appellanternes side om at få sagen indbragt for Domstolen.

Kommissionen kan under de af det ærede medlem beskrevne omstændigheder ikke anmode Domstolen om en præjudiciel afgørelse. I henhold til EF-traktatens 234 kan en sådan begæring kun fremsættes af en national domstol.

Kommissionen har kun kompetence til at undersøge, om sagen kan give anledning til iværksættelse af proceduren i henhold til EF-traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169). I sit svar på skriftlig forespørgsel P-1191/00 fra Timothy Kirkhope(1) oplyste Kommissionen, at den var i færd med at undersøge sagen.

Afslutningsvis skal det bemærkes, at Hovrätten för Västra Sverige (sag C-99/00(2)) har anmodet Domstolen om præjudiciel afgørelse af en række sager, som rejser spørgsmålet om, hvorvidt en ordning, der indebærer, at der kræves tilladelse, før en sag kan indbringes for et lands højeste retsinstans, er forenelig med EF-traktatens artikel 234.

(1) EFT C 53 E af 20.2.2001, s. 96.

(2) EFT C 149 af 27.5.2000.