ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2355/00

af Mario Mauro (PPE-DE), Giorgio Lisi (PPE-DE) og Antonio Tajani (PPE-DE) til Kommissionen

(13. juli 2000)

Om: Krænkelse af princippet om ikke-diskriminering og konkurrence i forbindelse med situationen for lærere i anerkendte privatskoler

Den fortsatte tilstedeværelse inden for italienske anerkendte privatskoler af åbenbar forskelsbehandling og diskriminering, som er i modstrid med ånden i den italienske forfatning og med de europæiske bestemmelser om konkurrence, gør det nødvendigt at rejse nedenstående problemer på et højere plan.

Det er således ikke formålet med nærværende forespørgsel at henvise til eller gribe ind i EF-traktatens artikel 126, idet det ikke er formålet at drøfte skolesystemernes organisation, men derimod den krænkelse af retten til arbejde, som finder sted i form af forskelsbehandling mellem lærerkorpset i de offentlige skoler og i de godkendte privatskoler.

1. De italienske privatskolelærere har kunnet få adgang til en begrænset kvalifikationsprøve, hvor man mærkeligvis anerkendte tjenesteperioden som halvdelen af beregningsgrundlaget for den samlede bedømmelse, der omfattede såvel eksamensresultatet som tjenesteperioden. Hvorfor ses der da på ny bort fra denne tjenesteperioden ved fastlæggelsen af den endelige rækkefølge?

2. Kan Kommissionen redegøre for, hvorfor det italienske undervisningsministerium ikke giver privatskolelærerne mulighed for systematisk adgang til udvælgelsesprøver på grundlag af kvalifikationsbeviser, idet der igen ikke tages hensyn til tjenesteperioden?

3. Hvorfor vurderes tjenesteperioden ved privatskoler i forbindelse med de provinsielle lister over lærervikarer kun som halvt udslagsgivende (hvorfor ikke en tredjedel eller to tredjedele? Arbejder en lærer i disse institutter kun halvtids)?

4. Hvorfor anerkendes bedømmelsen af undervisningen ikke for en lærer ved en privatskole i forbindelse med en normal udvælgelsesprøve?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(13. september 2000)

Spørgsmålet fra de ærede parlamentsmedlemmer vedrører den diskrimination, som lærere i de statsanerkendte skoler i Italien udsættes for i forbindelse med deres ansættelse, herunder anerkendelsen af deres tjenesteperioder.

Problemet er ikke et fællesskabsanliggende. Den enkelte medlemsstat kan selv fastlægge adgangsbetingelserne i forbindelse med ansættelse inden for den offentlige sektor. Tvister vedrørende sådanne bestemmelser skal således afgøres ved de nationale domstole.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1423/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(5. maj 2000)

Om: Håndhævelse af traktaterne

Mener Kommissionen, at fysiske eller juridiske personer, som mener, at deres rettigheder i henhold til de europæiske traktater er blevet krænket, bør have ret til direkte søgsmål ved Domstolen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(23. juni 2000)

Fysiske og juridiske personer har mulighed for at gå direkte til Domstolen med klager over EU-institutionernes retsakter, jf. bestemmelserne i EF-traktatens artikel 230 (tidligere artikel 173). De kan også gå til Domstolen med passivitetssøgsmål (artikel 232, stk. 3 (tidligere artikel 175) og klager vedrørende Fællesskabets ansvar i og uden for kontraktforhold (EF-traktatens artikel 235 og 288 (tidligere artikel 178 og 215).

Fysiske og juridiske personer kan i øvrigt gå til de nationale domstole med klager over foranstaltninger truffet af de nationale myndigheder i strid med fællesskabsretten eller i overensstemmelse med en fællesskabsretsakt, som de mener er i strid med fællesskabsretten. Som Domstolen har fremhævet i sin faste retspraksis, er det vigtigt, at der er mulighed for at gå til domstolene med klager over enhver afgørelse truffet af en national myndighed, der fratager en borger muligheden for at udnytte rettigheder, som han har i henhold til EF-traktaten eller den afledte ret, idet en sådan adgang er nødvendig for at kunne sikre en effektiv beskyttelse af individets rettigheder(1).

Der gøres opmærksom på, at de nationale domstole, når de får forelagt sådanne klager, i henhold til EF-traktatens artikel 234 (tidligere artikel 177)(2) kan, og i visse tilfælde har pligt til, udsætte sin afgørelse og forelægge Domstolen spørgsmål om fortolkningen eller gyldigheden af de fællesskabsretlige spørgsmål, der har givet anledning til de forelagte klager. De nationale domstole skal afgøre retstvisterne i overensstemmelse med de præjudicielle afgørelser, som Domstolen træffer.

Alle disse bestemmelser skal sikre den retlige beskyttelse af de rettigheder, som borgerne har i henhold til EF-traktaten.

(1) 222/86 Unectef/Heylens, Sml. 1987, s. 4097; C-282/85P, Sml. 1997, s. I-1503.

(2) Se endvidere afgørelserne 283/81 CILFIT, Sml. 1982, s. 3415 og 314/85, Foto-Frost, Sml. 1987, s. 4199.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1290/00

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(19. april 2000)

Om: Myndigheden for telekommunikation

Myndigheden for telekommunikation, som Italien har placeret i Napoli i strid med loven og almindelig sund fornuft skulle have været et hurtigt, ubureaukratisk, effektivt og upartisk organ. Det har imidlertid vist sig at være et gigantisk bureaukratisk organ med i hundredvis af ansatte, som er meget lidt beskæftigede ( på trods af visse ansattes gode vilje), og som er blevet sat til at arbejde i en 18 etager høj bygning (Caltagirone) i Napolis administrative centrum.

For nylig har Myndigheden og det er kun et eksempel overdraget rengøringen af lokalerne til et firma for et honorar på 712 mio. for en to-årig periode (ca. en million om dagen).

Hvad kan Kommissionen gøre for at sikre at Italien spilder færre offentlige midler, og i særdeleshed for at sikre, at Myndigheden for telekommunikation indstiller sine omtrent nytteløse aktiviteter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(9. juni 2000)

EF's regelsæt for telekommunikation fastsætter regler om oprettelse af tilsynsmyndigheder i medlemsstaterne. De skal have nærmere bestemte beføjelser og kompetenceområder i forbindelse med reguleringen af det nylig liberaliserede telekommunikationsmarked. Ansvaret for at gennemføre regelsættet er i vid udstrækning overladt til disse nationale tilsynsmyndigheder, som har en stor rolle at spille på dette område i hver medlemsstat. De bidrager også væsentligt til at sikre at EF's regelsæt gennemføres ensartet i kraft af deres input til Licensudvalget og ONP-udvalget, deres medvirken i Udvalget på Højt Plan af Nationale Administrationer og Tilsynsmyndigheder og for så vidt angår reguleringsorganer der er uafhængige af de nationale ministerier deres samordningsindsats i gruppen af uafhængige reguleringsorganer. Der er her tale om store ansvarsområder som efter Kommissionens opfattelse kræver en passende investering i personale og budgetmidler.

Kommissionen rapporterer regelmæssigt om gennemførelsen af regelsættet i EF og vurderer herunder de nationale tilsynsmyndigheders indsats. Den femte rapport om gennemførelsen af regelsættet(1) gav alt i alt en positiv bedømmelse af den italienske tilsynsmyndigheds indsats.

Dog så det på grundlag de oplysninger Kommissionen havde til rådighed på det tidspunkt, ud til at den italienske tilsynsmyndighed var stærkt underbemandet i betragtning af at den har et meget bredt ansvarsområde der både omfatter den audiovisuelle branche, telekommunikation og pressen. Det medvirkede til forsinkelser i beslutningsprocessen.

Hver medlemsstat har ansvaret for organiseringen af den nationale tilsynsmyndighed. Kommissionen kan ikke gribe ind på dette punkt. Hvor de nationale tilsynsmyndigheder placeres, er det medlemsstaternes opgave at afgøre, hvad der er helt i overensstemmelse med nærhedsprincippet.

(1) KOM(1999) 537 final.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2314/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. juli 2000)

Om: Seveso II-direktivet

I svaret på spørgsmål nr. 64 (H-0469/00)(1) meddeler Kommissionen mig, at anvendelsesområdet for Seveso II-direktivet både er blevet udvidet og forenklet. Dette betyder bl.a., at produktionen og oplagringen af pyrotekniske stoffer over visse tærskelværdier har været omfattet af dette direktiv siden den 3. februar 1999.

Kan personer, organisationer og/eller virksomheder, som har lidt skade som følge af den manglende tilpasning af Seveso-direktivet inden for den frist, som Kommissionen har fastsat, indlede retssager mod den medlemsstat, der ikke har omsat dette direktiv, med henblik på at opnå skadeserstatning? I bekræftende fald hvorledes skal de pågældende personer eller organer indlede en sådan retssag? I benægtende fald hvorfor ikke, og hvad er Kommissionens juridiske argumenter for at indtage dette standpunkt?

(1) Besvaret skriftligt den 13.6.2000.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. september 2000)

En enkeltpersons, en organisations eller et firmas ret til, i tilfælde af skader forårsaget af for sen gennemførelse af Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer(1), at anlægge sag mod og kræve skadeserstatning fra den pågældende medlemsstat, følger af Domstolens retspraksis om statens erstatningsansvar.

Domstolen har udviklet sin retspraksis på princippet om, at medlemsstaterne er forpligtede til at yde erstatning for tab og skade forårsaget på enkeltpersoner på grund af overtrædelser af fællesskabslovgivningen, som de har ansvaret for på den betingelse, at reglerne i den fællesskabslovgivning, der overtrædes, er at overføre rettigheder til enkeltpersoner, at overtrædelsen er tilstrækkelig alvorlig, og at der er en direkte årsagsforbindelse mellem overtrædelsen og den skade, enkeltpersonerne har lidt (sagerne 6/90 og 9/90, Francovich [1991] ECR I-5357, 5415; fælles sager 46/93 og 48/93 [1996], ECR I-1029).

Enkeltpersoners muligheder for at indlede en sådan sag, følger ligeledes af Domstolens retspraksis, ifølge hvilken enkeltpersoner kan gøre krav gældende ved den nationale domstol i overensstemmelse med national lovgivning om erstatningsansvar. Betingelserne i de nationale lovbestemmelser må imidlertid ikke være mindre favorable end dem, der gælder for tilsvarende sager på nationalt plan, eller være udformet på en sådan måde, at det i praksis er umuligt eller ekstremt vanskeligt at opnå erstatning.

(1) EFT L 10 af 14.1.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1835/00

af Gorka Knörr Borràs (Verts/ALE) til Kommissionen

(31. maj 2000)

Om: Den transpyrenæiske motorvej mellem Navarro og Aquitaine

Lokalregeringen i Navarro er ved at undersøge mulighederne for at anlægge en motorvej over Pyrenæerne mellem Pamplona/Iruna og Bayonne.

Støtter Kommissionen dette projekt, som det hævdes af repræsentanter fra den pågældende regionalregering?

Da Navarro-regeringen ikke har fremlagt oplysninger, bedes Kommissionen oplyse, om den er klar over eller har foretaget en evaluering af de enorme konsekvenser, som dette projekt vil få for miljøet?

Er der efter Kommissionens opfattelse ikke langt større behov for at forbedre hovedvej N-121 og jernbaneforbindelsen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(11. juli 2000)

Ifølge de oplysninger, Kommissionen ligger inde med, findes der rent faktisk et projekt med henblik på at anlægge en ny hovedvejsforbindelse mellem Pamplona og Bayonne. Dette projekt indgår dog ikke i det transeuropæiske transportnet, sådan som dette er defineret i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1692/96 om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet. Indtil nu har den spanske og den franske regering endnu ikke anmodet Kommissionen om at ændre definitionen af det pågældende net ved tilføjelse af dette projekt. Projektet henhører derfor fortsat under de nationale myndigheder.

På nuværende tidspunkt og i overensstemmelse med erklæringen fra 1996 er Kommissionen i gang med at analysere forskellige projekter vedrørende en gennemgående vejforbindelse over Pyrenæerne nemlig en central hovedvejsforbindelse og nyåbning af linjen Pau-Canfranc med henblik på at få disse medtaget på kortene over det transeuropæiske net. For så vidt angår projektet til forbedring af hovedvej N-121, drejer det sig om et projekt af fælles interesse inden for det transeuropæiske net. Nettet skal bestå af vejstrækninger af høj kvalitet. Kommissionen støtter derfor alle projekter, som gør det muligt at nå dette mål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1704/00

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Forbuddet mod kupering af hundes haler

Er det svenske forbud mod kupering af hundes haler foreneligt med EU's indre marked, da der ikke er forbud mod at kupere haler i hele EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(14. juli 2000)

Kommissionen er opmærksom på, at det svenske forbud mod kupering af hundes haler er vedtaget af hensyn til dyrevelfærden.

Da der ikke findes nogen fællesskabslovgivning vedrørende dette aspekt af dyrevelfærden, kan medlemsstaterne i princippet have deres egne nationale regler, hvis de generelle regler i EF-traktaten overholdes.

Kommissionen er for nærværende ikke bekendt med, at der er problemer i forbindelse med det indre marked som følge af det svenske forbud.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1333/00

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(4. maj 2000)

Om: Kommissionsmedlemmernes kabinetter

I fortsættelse af svaret på skriftlig forespørgsel E-0254/99(1) bedes Kommissionen oplyse den løn, som de enkelte medlemmer af kabinetterne modtager, og de pågældendes beskatningsprocenter?

(1) EFT C 374 E af 28.12.2000, s. 46.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(30. juni 2000)

En oversigt, der efter lønklasser viser personalets fordeling (tjenestemænd og midlertidigt ansatte) i den nuværende Kommissions kabinetter, tilsendes det ærede medlem og Parlamentets sekretariat direkte. Som det ærede medlem vil forstå, er det af hensyn til databeskyttelsen ikke retligt muligt at offentliggøre den nøjagtige løn i forbindelse med navnet på bestemte tjenestemænd.

Alt personale i kabinetterne betales efter lønskalaen i vedtægten for tjenestemænd (tjenestemænd og øvrige ansatte). Der blev givet udførlige oplysninger om lønningerne (herunder tillæg, skatter og pensioner) i Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-2360/99 fra Paulo Casaca(1) i januar i år. Svaret indeholder en henvisning til en liste over eksempler, der er sendt direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat. Yderligere oplysninger om de forskellige tillæg står i Kommissionens svar i december på skriftlig forespørgsel E-2045/99 fra Jeffrey William Titford(2).

Som det er tilfældet for alle tjenestemænd og øvrige ansatte i de europæiske institutioner pålignes kabinetsmedlemmernes grundløn en progressiv skat. Den højeste marginalsats er 45 %, og der opkræves også et midlertidigt bidrag på 5,83 % af en del af lønnen.

De socialsikringsbidrag, som personalet skal betale i henhold til vedtægten for tjenestemænd, er for pension: 8,25 % af grundlønnen, sygdom: 1,7 % af grundlønnen, ulykke: 0,1 % af grundlønnen og arbejdsløshed (for det midlertidigt ansatte personale): 0,4 % af grundlønnen.

(1) EFT C 303 E af 24.10.2000, s. 53.

(2) EFT C 219 E af 1.8.2000, s. 76.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1944/00

af Luis Berenguer Fuster (PSE) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: Overensstemmelse mellem den spanske stats anvendelse af guldaktien ved fusionen mellem Telefónica og KPN og det indre europæiske marked

Den spanske regering har ved gentagne lejligheder gjort brug af den såkaldte guldaktie for at undgå fusioner mellem spanske og udenlandske virksomheder. Nylige eksempler er sagen vedrørende Telefónica

og KPN og anvendelsen af vetoretten mod Hidrocantábricos fusion med en virksomhed med deltagelse af EDF. Domstolen har for nylig afsagt en dom, som sanktionerer Italien på grund af brug af guldaktien. Mener Kommissionen, at den spanske regering har gjort sig skyldig i samme praksis som Italien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(14. juli 2000)

Skønt den spanske regering, ifølge Kommissionens oplysninger, ikke formelt vedtog foranstaltninger med henblik på at blokere for den fusion, der omtales af det ærede medlem, mener Kommissionen, at den vetoret, som nationale myndigheder er tilkendt med hensyn til visse vigtige beslutninger, der træffes af store virksomheder, generelt er i modstrid med EF-traktatens bestemmelser om den fri kapitalbevægelighed. Domstolen har konsekvent fastholdt, at nationale foranstaltninger, der, som det er tilfældet med den pågældende vetoret, kan være en hindring for eller gøre det mindre attraktivt at benytte sig af de grundlæggende frihedsrettigheder, der er sikret ved EF-traktaten, skal opfylde fire betingelser: de skal anvendes på en ikke-diskriminerende måde; de skal være berettiget af tvingende grunde i almenvellets interesse; de skal være egnede til at sikre opnåelsen af det mål, der er opstillet for dem; og de må ikke gå ud over det, der er nødvendigt for at opnå målet.

Kommissionen indledte en overtrædelsesprocedure mod Spanien vedrørende rammelovgivningen om privatisering (lov nr. 5/1995) og besluttede den 5. juli 2000 som følge af den begrundede udtalelse, der blev afgivet i juli 1999, at indklage Spanien for Domstolen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2564/00

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. august 2000)

Om: Ophævelse af visabestemmelserne for Bulgarien og Rumænien

Den 26. januar 2000 ophævede Kommissionen i medlemsstaterne visapligten for Bulgarien og Rumænien, således at borgerne fra disse lande ikke behøver visum ved indrejse i de femten medlemsstater af Den Europæiske Union.

Hvilke konkrete foranstaltninger er der siden blevet truffet med hensyn til gennemførelsen af denne foranstaltning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(12. september 2000)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-2061/00 fra Per Gahrton(1).

(1) Se side 174.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1016/00

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(4. april 2000)

Om: Adgang til livsvigtig medicin i udviklingslande

Er Kommissionen enig i, at behandlingen af komplicerede emner, f.eks. adgang til livsvigtig medicin, inden for aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPS-aftalen), forudsætter en omfattende teknisk viden på nationalt plan?

Hvilke planer har Kommissionen til at forbedre f.eks. WTO's kapacitet, således at den kan støtte de regeringer, der ikke har den fornødne tekniske ekspertise og har brug for støtte for at forbedre deres forhandlingsmuligheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(19. maj 2000)

Spørgsmålet om adgang til medicin er særdeles komplekst og rummer en række elementer, som f.eks. udvikling, sundhedspleje, finansiering, overførsel af teknologi, produktionskapacitet og uddannelse. Intellektuel ejendomsret, herunder især aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPS-aftalen) spiller fortsat en fremtrædende rolle i denne debat.

Kommissionen finder, at spørgsmålet om adgang til medicin har udviklet sig i retning af et meget bredere spørgsmål om adgang til sundhedspleje. Dette kan kun anskues som et generelt problem om sundhedspleje og ikke som et isoleret spørgsmål om intellektuel ejendomsret. Det centrale punkt er formentlig manglende købekraft i udviklingslande.

Fællesskabet anerkender behovet for at tage stilling til spørgsmålet om adgang til medicin i en bred sammenhæng og fremme en bredere dialog med det formål at opnå en forøget indsats, som vil få direkte indflydelse på udbudet af og adgangen til nødvendig medicin for udviklingslandene. Det er også vigtigt, at både den forsknings- og udviklingsbaserede del af medicinalindustrien samt producenter af generiske lægemidler involveres i at finde løsninger.

Kommissionen finder, at hvis der skal skabes adgang til medicin for udviklingslandene, bør der overvejes en global strategi med nyskabende finansieringsmekanismer for medicin, mere investering i forskning og udvikling inden for de sygdomme, der rammer udviklingslandene hårdest, samt faglig bistand, så der opnås det fulde udbytte af TRIPS-bestemmelserne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2725/00 af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen. Malkemaskinger.



EF-Tidende nr. 081 E af 13/03/2001 s. 0216 - 0217



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2725/00 af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen (1. september 2000) Om: Malkemaskinger Hvor mange malkemaskiner findes der pr. hundrede køer i hver enkelt medlemsstat? Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-2723/00, E-2724/00, E-2725/00, E-2726/00 og E-2728/00 (14. september 2000) Som følge af omfanget af svaret, der indeholder mange tabeller, sender Kommissionen det direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1715/00

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Vanskeligheder for EU-fiskerflåden i Brasilien

Sammenslutningen af Langlinefartøjer ANAPA har rejst kritik af, at Brasilien ikke overholder Verdenshandelsorganisationens regler, fordi det hindrer EU's fartøjer i at losse i brasilianske havne, som de ikke engang må anløbe for at proviantere eller modtage lægebehandling. Det koster EU's fartøjer ekstraomkostninger på 12 millioner euro at søge havn i andre lande.

Hvordan vurderer Kommissionen disse hindringer? Hvilke foranstaltninger agter den at træffe for at bringe dette misbrug til ophør?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(30. juni 2000)

Kommissionen tager de påstande, det ærede medlem fremsætter på vegne af ANAPA, til efterretning. Kommissionen kan ikke umiddelbart vurdere alene på grundlag af det ærede medlems oplysninger, om de brasilianske myndigheders forbud stemmer overens med WTO's regler.

For at Kommissionen kan kunne undersøge de fremsatte påstande nærmere og sammenholde dem med WTO's regler, opfordres klageren til at indgive en begrundet klage til Kommissionen i overensstemmelse med den procedure, der er fastsat i forordningen om handelshindringer (Rådets forordning (EF) nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsættelse af fællesskabsprocedurer på området for den fælles handelspolitik med henblik på at sikre udøvelsen af Fællesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regi(1)).

(1) EFT L 349 af 31.12.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1625/00

af Andre Brie (GUE/NGL) til Rådet

(9. juni 2000)

Om: Borgerkrigen i Sudan

I forskellige meldinger fra nyhedsbureauer er det i den senere tid blevet påpeget, at de udenlandske selskabers olieudvinding i Sudan fører til optrapning af borgerkrigen, eftersom regeringstropper og allierede militser sættes ind for at beskytte oliefelterne. Disse militser bærer ansvaret for fordrivelse af titusindvis af mennesker fra deres landsbyer samt bortførelse og mord på talrige mænd, kvinder og børn. Rådet bedes besvare følgende:

1. Kan Rådet bekræfte disse meldiknger, og hvordan vurderer Rådet selv disse hændelser?

2. Kan Rådet oplyse, om også europæiske firmaer er aktive i Sudan, og i bekræftende fald hvilke?

Svar

(26. september 2000)

Rådet er fortsat overbevist om, at der skal findes en politisk løsning på konflikten i det sydlige Sudan inden for rammerne af IGAD's igangværende fredsproces. EU opfordrer som led i sin fornyede politiske dialog med Sudans regering fortsat de sudanske myndigheder til fuldt ud at overholde den humanitære folkerets regler og principper, og den tilskynder dem til at skabe et klima, der kan bidrage til omfattende fremskridt hen imod forhandlinger om varig fred i landet.

Med hensyn til udenlandske olieselskabers aktiviteter i Sudan ved Rådet, at der foreligger rapporter herom, f.eks. den rapport, som Amnesty International udsendte den 3. maj 2000, men det har endnu ikke foretaget sin egen vurdering af spørgsmålene. Rådet noterer sig, at der ifølge Amnesty International er flere europæiske olieselskaber, der i forskellige grader er involveret i olieudvinding i Sudan, men af ovennævnte årsager kan det hverken af- eller bekræfte denne oplysning.