SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1216/96 af Giorgio Ruffolo (PSE) til Kommissionen (10. maj 1996)

Om: Gennemfoerelse af traktatens artikel 92 vedroerende banker

1. Er det korrekt, at de offentlige tyske banker nyder godt af to ubegraensede offentlige garantiordninger, som udelukker muligheden for likvidation og sikrer tilbagebetaling til alle kreditorer?

2. Er det korrekt, at disse garantiordninger goer det muligt for de paagaeldende banker at sikre opsparinger paa gunstige vilkaar, uafhaengigt af deres finansielle solvensmuligheder?

3. Er det korrekt, at disse garantier ydes paa ikke-kommercielle vilkaar?

4. Er det korrekt, at disse garantier udgoer en form for statsstoette, som er uforenelig med traktatens artikel 92?

5. Er det korrekt, at statsstoetten til disse garantiordninger let kan opgoeres til mange milliarder ecu paa grundlag af de analyser, der er foretaget af forskellige internationale »rating«-agenturer, saaledes som det paastaas i ugebladet »Der Spiegel« af 8.4.1996, s. 105-106?

6. Er det korrekt, at den fordrejende virkning ved disse garantiordninger er langt stoerre end det ubegraensede ansvar for en eneaktionaer, som er naevnt i den italienske civilrets artikel 2362?

7. Mener Kommissionen, at disse garantiordninger er berettigede ud fra hensynet til stabilitet paa finansmarkederne, og hvilke foranstaltninger vil den i bekraeftende fald foreslaa for at sikre, at denne ordning ogsaa udstraekkes til de private banker og til bankerne i de oevrige medlemsstater?

8. Hvilke initiativer agter den at tage for at tilskynde medlemsstaterne til at tilpasse disse garantiordninger til traktatbestemmelserne vedroerende statsstoette?

9. Er Kommissionen enig i, at udviklingen i retning mod Den Monetaere Union forudsaetter indfoerelsen af en faktisk »level playing field« i banksektoren?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (19. juni 1996)

1. - 5. I forbindelse med etableringen af et egentligt faelles marked for finansielle tjenesteydelser er det naturligvis vigtigt, at EF traktatens regler om statsstoette bliver anvendt konsekvent og ensartet paa banksektoren. Men ved anvendelsen af disse regler vil Kommissionen ogsaa tage hensyn til kapitalmarkedernes foelsomhed og specielle forhold.

Kommissionen gennemfoerer for oejeblikket en analyse af medlemsstaternes garantiordninger for finansielle institutioner, uanset deres status som private eller offentlige banker. I den forbindelse maa Kommissionen tage hensyn til medlemsstaternes forskellige banksystemer. Statsstoetteordningerne blev indfoert af mange forskellige aarsager og har allerede eksisteret laenge. F.eks. blev det tyske system oprindeligt indfoert, da sparekasserne og deres centrale institutioner ved dekret fra praesidenten for Det Tyske Rige i 1931 blev omdannet fra »regies« til uafhaengige enheder. Dette dekret er saaledes af meget aeldre dato end traktaten.

Kommissionen har kontakt til de tyske myndigheder for at faa oplyst, hvorledes det tyske system er opbygget, hvorledes det fungerer, samt hvad formaalet er med det, saaledes at den kan vurdere dets indvirkning paa de offentlige tyske bankers udlaanssituation. Denne vurdering foregaar i oejeblikket og er meget foelsom baade finansielt og politisk. Kommissionen oensker derfor ikke at udtale sig om de foreloebige resultater i denne meget komplicerede sag, da dette kunne give anledning til misforstaaelser.

6. Artikel 2362 i den italienske civilret fastsaetter ubegraenset ansvar for en eneaktionaer i et italiensk aktieselskab, uanset om aktionaeren er en privatretlig eller offentligretlig juridisk person. Der kan opstaa problemer med statsstoette, naar den italienske stat eller en anden offentlig italiensk myndighed overtager 100% af aktierne i et selskab og dermed staar over for kravet om ubegraenset ansvar for selskabets gaeld. Da den italienske lovgivning gaelder for virksomheder i alle sektorer, er dens anvendelse langt bredere end det tyske system.

Spoergsmaalet om brugen af artikel 2362 blev stillet under udarbejdelsen af EF-traktatens artikel 93, stk. 2, da det blev klart, at den italienske stats holdingselskab EFIM fik gunstigere laaneforhold som et resultat af den italienske stats ubegraensede ansvar. Kommissionen gjorde det derfor klart, at statens lovfaestede ubegraensede ansvar kan medfoere en diskriminering i forhold til andre selskaber, da staten i realiteten har adgang til ubegraensede finansielle ressourcer ((Meddelelse fra Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2, EFT C 349 af 29.12.1993. )). Ifoelge en aftale mellem de italienske myndigheder og Kommissionen forpligter den italienske regering sig til at mindske sin kapitaldeltagelse i de offentlige virksomheder, som ejes 100%, og i alle andre selskaber, som finansministeriet ejer 100%, saaledes at eneaktionaerens ubegraensede ansvar for enhver ny gaeldsaetning udelukkes ((Bilag 3 til Meddelelse fra Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2, EFT C 349 af 29.12.1993. )). Da den italienske regering overholder denne aftale, kan Kommissionen hermed konkludere, at den konkurrencefordrejende virkning, der skyldes anvendelsen paa offentlige virksomheder af civilrettens artikel 2362, stadig mindskes og endeligt vil ophoere.

Saa laenge Kommissionen ikke har klarhed over situationen i Tyskland, vil det vaere umuligt at foretage en sammenligning af de to systemers mulige konkurrencefordrejning.

7. Indskudsgaranti i finansielle institutioner er ogsaa et instrument til at beskytte banksektoren mod tillidskriser. Paa denne maade medvirker indskudsgaranti til at undgaa forstyrrelser paa kapitalmarkederne. Derfor tog Parlamentet og Raadet ogsaa hensyn til disse systemproblemer ved vedtagelsen af direktiv 94/19 EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger ((EFT L 135 af 31.5.1994. )).

8. Kommission foretager i oejeblikket en generel analyse af medlemsstaternes nuvaerende garantiordninger. Paa baggrund af resultaterne af denne analyse, vil Kommissionen overveje, om den skal praecisere sin meddelelse til medlemsstaterne om anvendelse af EOEF-traktatens artikel 92 og 93 paa offentlige virksomheder i fremstillingssektoren ((EFT C 307 af 13.11.1993. )).

Hvad angaar statsgarantier til banker gaelder de generelle regler for behandling af statsstoette. Som naevnt ovenfor vil Kommissionen tage hensyn til kapitalmarkedernes specielle forhold og store foelsomhed.

9. Inden for de sidste ti aar har mange faktorer medvirket til at oege konkurrencepresset i den europaeiske banksektor. Harmonisering af medlemsstaternes tilsynsregler for banksektoren og liberalisering af den europaeiske banksektor har vaeret staerkt medvirkende til denne udvikling. Som et resultat heraf, har Kommissionen bemaerket en stoerre bevidsthed om konkurrencespoergsmaal i den europaeiske banksektor.

Kommissionen er overbevist om, at indfoerelsen af en faelles europaeisk valuta vil foere til en endnu stoerre konkurrence i banksektoren. Kommissionen er meget opmaerksom paa eventuel konkurrencefordrejning i banksektoren og vil sikre, at denne udvikling ikke skader visse konkurrenter paa markedet, naar Den Monetaere Union bliver en realitet. En sammenhaengende statsstoettepolitik i banksektoren er af afgoerende betydning for, at Den Monetaere Union bliver en succes.