DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/898

(2004/C 78 E/0949)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4030/03

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(12. januar 2004)

Om: Underudnyttelse af betalingsbevillinger

Af Den Europæiske Revisionsrets seneste beretning om budgetåret 2002 fremgår det, at der er foretaget udbetalinger til en værdi af 85 144 ud af et samlet beløb på 98 579, hvilket svarer til en anvendelsesgrad på 86,4 %.

Disse data, sammenholdt med data fra tidligere år (82,3 % i 2001 og 87,9 % i 2000), bekræfter at underudnyttelse af betalingsbevillingerne er et kronisk problem og ikke en undtagelse fra reglen. Disse problemer findes især i udgiftsområde 2, hvilket delvis skyldes, at programmeringsfasen i de første år er langvarig, ressourcekrævende og energiforbrugende, men hvordan forklarer Kommissionen, at der inden for udgiftsområder som de indre politikker kun er blevet gennemført 82,5 % af de disponible bevillinger i 2002 og i forbindelser udadtil 86 % i 2001?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(20. februar 2004)

Den samlede anvendelsesgrad for betalinger i 2002 var ganske rigtigt på 86 %, hvilket overstiger graden i 2001 på 82 %.

Underudnyttelsen beløb sig til cirka 13,1 mia. EUR, og udgjorde hovedsagelig

— 1,4 mia. EUR for Landbrug

— 8,1 mia. EUR for Strukturfondene

— 1,4 mia. EUR for Interne politikker

— 0,5 mia. EUR for Aktioner i forhold til tredjelande

— 0,9 mia. EUR for Førtiltrædelsesstøtte.

En detaljeret tabel med fordelingen af underudnyttelsen af betalingerne for

— de budgetmæssige bevillinger

— fremførte bevillinger

— tredjepartsbevillinger

er fremsendt direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat.

Den væsentligste årsag til underudnyttelsen af strukturfondene var, at den faktiske gennemførelse af 1994-99-programmerne var lavere end forudset af medlemsstaterne, hvorimod gennemførelsesraten for de nye 2000-06-programmer nåede 91 % (sammenlignet med 70 % i 2001).

Med hensyn til interne politikker vedrører cirka 50 % af underudnyttelsen faktisk tredjepartsbevillinger. På grund af budgetmæssige principper er disse bidrag opført på budgettet sammen med de relaterede forpligtelsesbevillinger, selv i tilfælde hvor betalingerne faktisk først vil blive foretaget i efterfølgende år, når programmerne eller projekterne gennemføres. Disse bevillinger fremføres automatisk for at muliggøre dette. Uden tredjepartsbevillinger beløb de uudnyttede betalinger sig til cirka 700 mio. EUR, og de vedrørte hovedsagelig »Forskning og udvikling« på grund af forsinkelser med retlige forpligtelser og kontrahenternes udgiftsopgørelser. Generelt må det understreges, at gennemførelsen af betalinger steg i 2002 med et meget stort beløb på næsten 1,3 mia. EUR sammenlignet med 2001.

Med hensyn til aktioner i forhold til tredjelande var grunden til underudnyttelsen af betalingsbevillingerne en kombination af, at der blev indgået forpligtelser vedrørende programmer sent på året (hvilket medførte, at de modsvarende betalinger blev foretaget i det følgende år), og at Parlamentet øgede budgettet for betalinger i forhold til Kommissionens foreløbige budgetforslag. De væsentligste berørte programmer gjaldt »Samarbejde med Balkanlandene«, »Bistand til partnerlandene i Østeuropa og Centralasien«, »Andre samarbejdsforanstaltninger«, »Humanitær bistand« og »Samarbejde med latinamerikanske udviklingslande«. Overordnet øgedes betalingerne til aktioner i forhold til tredjelande i 2002 med 200 mio. EUR sammenlignet med 2001. De uindfriede forpligtelser er også blevet stabiliseret for aktioner i forhold til tredjelande i forhold til de årlige stigninger, som tidligere har gjort sig gældende.

Generelt er betalinger behovstyrede. Som hovedregel kan Kommissionen kun foretage en udbetaling, når modtageren har opfyldt de specifikke betingelser for udbetalingen, f.eks. når en kontrakt er underskrevet, når et projekt har nået et vist stade eller er afsluttet, og/eller modtageren har fremlagt de endelige regnskaber over den finansielle støtte. I det store og hele har Kommissionen ingen kontrol over disse forhold, og en omhyggelig finansforvaltning kræver, at Kommissionen nøje kontrollerer sådanne forhåndsbetingelser for betalinger. Da budgettet for det ene år (i dette tilfælde 2002) hovedsagelig fastlægges i begyndelsen af det foregående (i dette tilfælde 2001), er prognoserne for, hvornår visse betalinger faktisk finder sted, baseret på temmelig mange usikkerhedsmomenter vedrørende ydre omstændigheder, hvilket medfører en risiko for overbudgettering, hvilket var tilfældet i 2002.