SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1471/97 af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen (30. april 1997)

Om: Pension til de italienske arbejdstagere i udlandet

De udvandrede italienske arbejdstagere er i de seneste aar blevet ramt af en raekke restriktive bestemmelser, som drastisk har aendret deres sikringsordninger.

I den nyligt vedtagne finanslov er der indfoejet en bestemmelse, der forvaerrer den i forvejen vanskelige oekonomiske situation for italienske arbejdstagere i udlandet, idet den haever den bidragsperiode, der kraeves for at faa ret til minimumsvederlaget, fra fem til ti aar.

Kommissionen bedes udstede et direktiv om en velstruktureret reform af pensionsordningen for faellesskabsarbejdstagere, der arbejder i et andet land end deres oprindelsesland, indeholdende bestemmelser om foelgende:

1. den potentielle pension, der fremkommer ved sammenregningsmetoden, sammenlaegges med minimumsvederlaget i overensstemmelse med EU's bestemmelser;

2. de italienske arbejdstagere i udlandet faar ret til indtraedelse i minimumsvederlaget paa samme betingelser, som arbejdstagere bosiddende i Italien;

3. der foretages en revision af beregningsmetoderne vedroerende pensionerne under den internationale ordning via en passende regulering af de indbetalte bidrag;

4. de aeldre italienske statsborgere, som bor i udlandet under meget fattige kaar, faar tildelt et socialt tillaeg.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (26. maj 1997)

1. Kommissionen oensker at henlede det aerede medlems opmaerksomhed paa det forhold, at faelleskabsretten ((Forordning (EOEF) 1408/71 og 574/72, aendret og ajourfoert ved forordning (EF) 118/97 (EFT L 28 af 30.1.1997). )) vedroerende sociale sikringsordninger udelukkende drejer sig om koordinering af de forskellige sikringsordninger i medlemsstaterne, og at den ikke tager sigte paa en harmonisering. Som Domstolen har fastslaaet ved flere lejligheder ((Se f.eks.: sag 161/91 - Van Muster - afgoerelse af 5. oktober 1994 - Samling 1994 I, s. 4661. )), er det medlemsstaterne, der skal fastsaette deres ordningers struktur og bestemmelser. Der er stadig forskelle ordningerne imellem som led i forskellige nationale maal baade i forbindelse med betingelserne for tildeling og beloebenes stoerrelse inden for de rammer, EF-traktatens principper afstikker, herunder ligebehandling og princippet om, at der ikke maa diskrimineres paa grundlag af nationalitet.

2. I spoergsmaalet om »integrazione al minimo« til beregning af den saakaldte potentielle pension henledes det aerede medlems opmaerksomhed paa, at Domstolen for nylig har faaet forelagt et praejudicielt spoergsmaal ((Sag C-132/96 - Sunco/INPS - EFT C 180 af 22.6.1996. )) vedroerende anvendelsen af artikel 46, stk. 2, i forordning (EOEF) 1408/71. I dette konkrete tilfaelde skal Domstolen praecisere, om den paagaeldende ydelse skal medregnes ved beregningen af den italienske pension.

3. I spoergsmaalet om opregulering af bidragene er det Kommissionens opfattelse, at dette udelukkende henhoerer under medlemsstatens kompetence.

4. For saa vidt angaar spoergsmaalet om betaling af ydelser som »integrazione al minimo« og »assegno sociale« til personer, der ikke er bosiddende i Italien, skal det foerst bemaerkes, at disse ydelser paa én gang henhoerer under den sociale sikring og den sociale bistand (blandede ydelser af ikke-bidragmaessig karakter). Derfor henhoerer de under det materielle anvendelsesomraade for forordning (EOEF) 1408/71, men de styres af en specifik koordineringsordning. Til trods for reglen om udfoersel i artikel 10 i forordning (EOEF) 1408/71 udbetales disse ydelser kun paa den medlemsstats omraade, hvor modtageren er bosiddende, i den udstraekning de er opfoert i Bilag 2b) til forordning (EOEF) 1408/71. Dette er tilfaeldet for ydelsen »integrazione al minimo«. Derimod er ydelsen »assegno sociale« i oejeblikket ikke opfoert paa listen i det paagaeldende bilag.