DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/214

(2004/C 33 E/218)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2100/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om: Fiskeri i de vestlige farvande

For nylig, den 4. juni 2003, vedtog Europa-Parlamentet, at forordning (EØF) nr. 2847/93 (1) og forordning (EF) nr. 685/95 (2) skulle forlænges for en tiårig periode.

Denne henstilling fra Europa-Parlamentet blev efterkommet i forbindelse med afstemningen om Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning om forslag til Rådets forordning om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik i bestemte fangstområder og vedrørende bestemte fiskeressourcer med henblik på ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93.

Parlamentets holdning blev vedtaget med overvældende flertal: 334 stemmer for, 108 imod og 48 hverken for eller imod.

Kompetencefordelingen mellem Fællesskabets forskellige organer er velkendt, men man må formode, at en så klar og utvetydig stillingtagen fra de valgte repræsentanter for EU-borgerne i de forskellige medlemsstater- nemlig mere end et absolut flertal blandt EP's medlemmer og mere end to tredjedele af de afgivne stemmer — ikke kan ignoreres af hverken Kommissionen eller Rådet.

Imidlertid verserer der fortsat rygter om, at nye regler for adgang til de vestlige farvande er under udarbejdelse, især i de farvande, der grænser op til de portugisiske kyster. Dette er i klar modstrid med Parlamentets ovennævnte beslutning, og sådanne regler, der i nogle tilfælde giver adgang til farvandene ud over grænsen på tolv sømil og i andre tilfælde ud over grænsen på halvtreds sømil ikke blot ville bringe bevarelsen af værdifulde fiskeressourcer i fare, men også ville være en trussel mod den socioøkonomiske ligevægt, der er blevet opretholdt inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik og dens målsætninger.

På baggrund af ovenstående bedes Kommissionen besvare følgende:

— Agter Kommissionen i lyset af ovenstående at respektere

— Parlamentets udtrykkelige vilje? I benægtende fald, ud fra hvilke forudsætninger og med hvilken begrundelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. juli 2003)

Kommissionen har noteret sig resultatet af afstemningen i Parlamentet den 4. juni 2003 om Kommissionens forslag (3) til en rådsforordning om forvaltning af fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF, og om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 (4), den såkaldte forordning om de vestlige farvande.

Som Kommissionen har påpeget ved flere lejligheder efter forelæggelsen af forslaget, er det af juridiske grunde absolut nødvendigt at revidere den ordning, som blev vedtaget i 1995 for at begrænse fiskeriindsatsen, efter at overgangsbestemmelserne i 1985-akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse ikke længere var gældende. I realiteten har 1995-ordningen efter 2002 været i strid med primærretten. Det er derfor ikke en realistisk mulighed at forlænge 1995-forordningerne for en tiårsperiode, men de må erstattes.

Kommissionen forsøger imidlertid nu under hensyntagen til Parlamentets beslutning og efter at have lyttet til de argumenter, som er blevet fremført i den forbindelse, at etablere et biologisk følsomt område med hjemmel i forordningen om de vestlige farvande For dette område skal der træffes særforanstaltninger, som tager højde for de synspunkter, Parlamentet har givet udtryk for.

Når det gælder de portugisiske kontinentalfarvande, skal det bemærkes, at det ifølge artikel 17, stk 1, i rammeforordningen for den fælles fiskeripolitik (5) er et grundprincip i denne politik, at EU-fiskerfartøjer har lige adgang til farvande, som ligger 12 sømil uden for basislinjerne.

Som følge af akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse fra 1985 blev ICES-afsnit IXa (6) opdelt mellem disse to medlemsstater efter deres nationale grænser. Det var dog helt klart en overgangsordning på linje med andre midlertidige ordninger til integrering af Portugal og Spanien i EU, som nu må ophøre. Opdelingen på spanske og portugisiske farvande uden for 12-sømilegrænsen er klart nok ikke forenelig med ovennævnte artikel 17, stk 1, og det er ganske enkelt umuligt, både juridisk og politisk, at opretholde ordninger, hvorved EU-medlemsstater formenes adgang til en anden medlemsstats farvande. Dette gælder for alle EU-farvande ikke kun portugisiske farvande. Det bør også bemærkes, at dette princip allerede er blevet accepteret i forordningen om TAC og kvoter for 2003, som blev vedtaget af Rådet i december 2002, og hvori den tilsvarende opdeling af ICES-afsnit IXa var blevet fjernet.

Hvis der opstår problemer med bevarelse af bestande i det pågældende område, bør de løses på EU-niveau efter de procedurer, som normalt anvendes i den fælles fiskeripolitik. Kommissionen er altid parat til at undersøge sådanne påstande og træffe de nødvendige foranstaltninger.

(1) EFT L 261 af 20.10.1993, s. 1.

(2) EFT L 71 af 31.3.1995, s. 5.

(3) KOM(2002) 739 endelig udg.

(4) Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, EFT L 261 af 20.10.1993.

(5) Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, EFT L 358 af 31.12.2002.

(6) ICES = Det Internationale Havundersøgelsesråd.