SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0200/01

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. februar 2001)

Om: Kontrakter på levering af naturgas fra tredjelande

De fleste EU-medlemslande har kontrakter på levering af naturgas fra tredjelande, som indeholder en take og pay-klausul. Det, at der findes sådanne klausuler, medfører kontrakter, der forhindrer nye leverandører, der leverer fra nye forekomster, i at vinde indpas på det liberaliserede europæiske energimarked, og ofte styrkes de nuværende naturgasleverandørers dominerende position. Er de ovennævnte klausuler i overensstemmelse med Den Europæiske Unions konkurrencebestemmelser? Agter Kommissionen at tage nogen initiativer? Hvilke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(27. marts 2001)

Kommissionen vil gerne præcisere, at kontrakter om levering af naturgas fra tredjelande generelt indgås af virksomheder og ikke direkte af medlemsstaterne. Det er dog korrekt, at de offentlige myndigheder ofte har spillet en væsentlig rolle i denne sektor inden liberaliseringen. Klausulen take-or-pay, som findes i flere af disse kontrakter, forpligter køber til at betale for en bestemt årlig mængde gas, uanset hvor meget han reelt aftager. I mange tilfælde gælder forpligtelsen take-or-pay ikke hele den aftalte årlige mængde, og den pris, der skal betales, repræsenterer nogle gange en variabel procentdel af den aftalte pris. Derudover findes der de såkaldte Make-up- og Carry-forward-klausuler, der giver en vis fleksibilitet med hensyn til mængden af gas, der skal betales.

Fællesskabet har allerede haft mulighed for at udtale sig om take-or-pay-klausulen i betragtning nr. 30 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/30/EF af 22. juni 1998 om fælles regler for det indre marked for naturgas(1). I den forbindelse anerkendte Fællesskabet, at der er indgået langsigtede take-or-pay-kontrakter for at sikre medlemsstaternes gasforsyning. Hvis virksomhederne får store økonomiske og finansielle vanskeligheder som følge af deres take-or-pay-forpligtelser, giver fællesskabsbestemmelserne endvidere mulighed for at indrømme midlertidige undtagelser fra princippet om tredjeparts adgang til nettet, hvilket ellers er et grundlæggende princip i den liberalisering af det indre marked for naturgas, der efterstræbes i direktivet (se især artikel 25 af direktivet om naturgas). Det præciseres dog i direktivet, ligeledes i

betragtning nr. 30, at alle take-or-pay-kontrakter, der indgås eller fornys efter direktivets ikrafttræden, skal indgås med forsigtighed, så de ikke er til hinder for en betydelig markedsåbning. I artikel 25, stk. 3, i direktivet fastsættes endvidere en række strenge kriterier for at indrømme midlertidige undtagelser, f.eks. lyder det første målsætningen om at skabe et konkurrencepræget gasmarked.

Hvad angår risikoen for, at take-or-pay-klausulen, som det ærede medlem fremhæver, forhindrer nye leverandører i at få adgang til det europæiske energimarked, så ville en udelukkelse nok snarere skyldes andre klausuler som f.eks. konkurrenceforbud, leveringskontrakternes varighed eller kontrakter om reservation af transmissionskapacitet. Disse klausuler er dog ikke nødvendigvis en hindring for konkurrencen. Man må i hvert enkelt tilfælde tage stilling til, om de har en negativ virkning på konkurrencen ved at se på de pågældende virksomheders markedsposition og den deraf følgende konkurrence på markedet for det pågældende produkt. Hvis klausulerne sikrer dækning af udgifter til nye investeringer, som sælger har afholdt for at sikre leveringen, kan man desuden overveje at indrømme undtagelse i henhold til artikel 81, stk. 3, (tidligere artikel 85) i EF-traktaten.

Under alle omstændigheder følger Kommissionen nøje udviklingen i den europæiske naturgassektor mod et integreret og konkurrencedygtigt marked. Blandt andet har Generaldirektoratet for Konkurrence på eget initiativ indledt procedurer vedrørende klausuler i visse kontrakter om import af naturgas, som kan tænkes at begrænse konkurrencen. Det er ikke muligt at give detaljerede oplysninger på nuværende tidspunkt, da undersøgelsen endnu ikke er afsluttet.

(1) EFT L 204 af 21.7.1998.