SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2361/99

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Rådets direktiv 96/29/Euratom

1. Er der i forbindelse med Rådets direktiv 96/29/Euratom(1), som tillader tilstedeværelse af lave strålingsniveauer i visse produkter, nogen måde, hvorpå forbrugere og/eller virksomheder kan forvisse sig om, hvilke produkter der er fri for radioaktiv stråling og hvilke der ikke er? Hvad er Kommissionens definition på et produkt, som er fri for radioaktiv stråling?

2. Forventer Kommissionen, hvad angår Rådets direktiv 96/29/Euratom, som tillader tilstedeværelse af lave strålingsniveauer i visse produkter, nogen problemer som følge af, at de enkelte

medlemsstater anvender forskellige standarder i lovgivningen om produkter med lave strålingsniveauer, f.eks. i forbindelse med import af affald, halvfabrikata og færdige produkter; udledninger i atmosfæren eller i grænseoverskridende vandveje samt import af kød og levende dyr fra oversøiske lande, hvis standarder ikke er så strenge som EU's?

(1) EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. januar 2000)

Ved Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 blev der fastsat grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling. Direktivet skal være gennemført i national lovgivning i maj 2000. Disse normer erstatter de tidligere normer, der var fastsat i Rådets direktiv 80/836/Euratom som ændret ved direktiv 84/467/Euratom(1). Siden de første normer blev indført i 1959, er de blevet ændret med regelmæssige mellemrum under hensyntagen til det øgede kendskab til virkningerne af ioniserende stråling og de praktiske erfaringer med strålingsbeskyttelse.

Det nye direktiv behandler spørgsmålet om meget lave toleranceværdier for radioaktivitet i levnedsmidler på en mere sammenhængende og restriktiv måde end det tidligere direktiv. De grænser, under hvilke strålekilder ikke skal anmeldes, er generelt meget lavere end tidligere. Dette sikrer, at sådanne varer kan cirkulere frit. Den mulige bestråling af befolkningen som et resultat af spormængder af radioaktivitet er ubetydelig.

De grundlæggende sikkerhedsnormer sikrer, at der indføres ensartede fritagelsesværdier i medlemsstaternes lovgivning. Desuden indeholder det nye direktiv bestemmelser om fastsættelse af frigivelsesniveauer for materialer, som kan genvindes eller genanvendes. Disse niveauer fastsættes af medlemsstaterne under hensyntagen til Fællesskabets retningslinjer.

Med hensyn til udledninger i atmosfæren eller i vandet påhviler det medlemsstaterne at fastsætte emissionsgrænserne under hensyntagen til dosisgrænsen for enkeltpersoner. I henhold til artikel 37 i Euratom-traktaten skal medlemsstaterne dog forsyne Kommissionen med alle almindelige oplysninger vedrørende planer for bortskaffelse af radioaktivt affald, og Kommissionen afgør, om iværksættelsen af denne plan kan antages at påvirke miljøet i andre medlemsstater.

Med hensyn til levnedsmidler indeholder Rådets direktiv (EØF) nr. 737/90 af 22. marts 1990 om betingelser for indførsel af landbrugsprodukter med oprindelse i tredjelande som følge af ulykken på kernekraftværket i Tjernobyl(2) bestemmelser om maksimumstoleranceværdier for radioaktivitet for produkter, der indføres fra tredjelande. Medlemsstaterne skal sikre, at disse toleranceværdier overholdes.

(1) EFT L 265 af 5.10.1984.

(2) EFT L 82 af 29.3.1990.