SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1816/03

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(2. juni 2003)

Om: Medlemsstaternes stigende brug af ikke-balanceførte poster for at reducere de offentlige underskud

Enron var berygtet for sin anvendelse af ikke-balanceførte poster for at skjule det reelle omfang af selskabets gældsætning. Et mindre kendt fænomen er, at også EU-medlemsstaternes regeringer, herunder den britiske, i stigende grad benytter denne praksis. I Det Forenede Kongerige bruges der privatfinansierede initiativer (PFI) inden for en række økonomiske områder, lige fra opførelse af hospitaler til vedligeholdelse af jernbaner. Ikke-balanceførte selskaber med eller uden offentlig deltagelse har i mange tilfælde en så ringe kapitaliseringsgrad, at hovedparten af overskuddet ofte går til betaling af renter, inden der bliver noget til aktionærerne. Ifølge undersøgelser, som The Times for nylig har foretaget, vil hovedentreprenøren typisk kun selv have skudt 5 % ind i et projekt, og selv på det grundlag skal den kapital, som er investeret af de 5 største PFI-entreprenører i den britiske bygge- og anlægsbranche, bære en ikke-balanceført gæld på 2 milliarder pund, hvilket på sin side lader formode, at de SPV'er, som ejer blot disse selskabers PFI-kontrakter, har oparbejdet en gæld på omkring 40 milliarder pund.

Som det fremgår af Enron-sagen, er spørgsmålet om, hvorvidt det skal være tilladt at lade potentielle passiver figurere som ikke-balanceførte poster, yderst reelt. Mange regnskabsførere udtrykker bekymring over konsekvenserne af denne tiltagende praksis, idet de påpeger, at gæld er gæld, og at den ikke forsvinder, fordi den ikke bogføres, medens andre påpeger, at det ud fra et politisk synspunkt ikke er tænkeligt, at en regering vil lade atomkraftværker, jernbaner eller hospitaler gå fallit. Ifølge det britiske konservative parti beløber statens samlede ikke-balanceførte gæld sig til over 100 milliarder pund, hvilket giver grund til at antage, at den offentlige gæld snarere andrager 40 % end 32 % af nationalindkomsten.

I Network Rails tilfælde opstod der mod slutningen af sidste år en uoverensstemmelse om, hvorvidt finansministeriet skulle have lov til at lette statsgælden med op til 21 milliarder pund ved at holde beløbet uden for de offentlige regnskaber. Det britiske statistiske kontor (ONS) godkendte denne fremgangsmåde efter at have rådført sig med chefrevisor Alan Beard, som senere skal have udtalt, at det ville være forkert at antage, at han nødvendigvis støttede det statistiske kontors afgørelse. Transportministeriet forsvarede sine bogføringsmetoder med det argument, at de var i overensstemmelse med de europæiske retningslinjer. Er det korrekt, og hvilke forpligtelser har medlemsstaterne i denne henseende i medfør af vækst- og stabilitetspagten? Mener Kommissionen, at der for både den private og den offentlige sektors vedkommende er behov for drøftelser med International Accounting Standards Board for at opnå ensartede og gennemskuelige regnskabsmetoder, og hvilke skridt har Kommissionen taget for at sikre, at EU's regeringer opfylder deres forpligtelser på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(8. juli 2003)

Offentligt underskud og offentlig gæld med henblik på stabilitets- og vækstpagten er defineret i Rådets forordning (EF) nr. 3605/93 af 22. november 1993 om gennemførelse af den protokol om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, der er knyttet som bilag til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab(1), som ændret(2) ved en henvisning til det europæiske national- og regionalregnskabssystem(3). Der findes supplerende retningslinjer for fortolkning af ENS-95-reglerne i Eurostats ENS-95 håndbog om offentlige underskud og offentlig gæld.

ENS-95, som skal følges nøje af hensyn til stabilitets- og vækstpagten, opererer ikke med ikke-balanceførte poster. Det betyder, at offentlige eventualforpligtelser, som på et eller andet tidspunkt muligvis kan blive offentlige forpligtelser, alt efter om visse betingelser opfyldes, først registreres som offentlig gæld, når disse betingelser er opfyldt.

Forpligtelser indgået af enheder, der af det ærede medlem beskrives som ikke-balanceførte selskaber, registreres som offentlig gæld, såfremt de klassificeres som en del af den generelle offentlige sektor. Dette afhænger af deres virksomheds økonomiske art og graden af uafhængighed i forhold til staten.

ENS-95 håndbogen om offentlige underskud og offentlig gæld indeholder allerede visse retningslinjer for privatfinansierede initiativer (PFI) og offentlige-private partnerskaber. I henhold til gældende regler registreres forpligtelser i forbindelse med offentlige-private partnerskaber i statens regnskaber eller hos kontrahenten alt efter, hvilken enhed der løber den største risiko i hvert enkelt projekt. Endvidere varetager Eurostat i øjeblikket formandskabet for en taskforce vedrørende offentlige-private partnerskaber, der skal gøre det mere tydeligt, hvordan disse komplekse transaktioner behandles, og dette arbejde vil snart føre til, at der vedtages mere detaljerede regnskabsregler.

Med hensyn til sektorklassificeringen af Network Rail analyserede Eurostat nøje de foreliggende oplysninger og var enig med det britiske statistiske kontor (ONS) om, at det skulle klassificeres i den ikke-finansielle erhvervssektor (som en privat producent), det vil sige uden for den almindelige offentlige sektor. Dette skyldes, at Network Rail opfylder kriterierne for en markedsproducent i henhold til nationalregnskabsmetoden.

De spørgsmål, det ærede medlem tager op i forbindelse med hospitaler og atomkraftværker, blev for nylig drøftet med det britiske statistiske kontor (ONS) under et besøg, Eurostat aflagde i Det Forenede Kongerige.

Endelig er det værd at bemærke, at der er regelmæssige kontakter mellem International Accounting Standards Board (IASB) og Eurostat, hvor der drøftes spørgsmål af fælles interesse i forbindelse med regnskabsstandarder.

(1) EFT L 332 af 31.12.1993.

(2) EFT L 58 af 3.3.2000.

(3) ENS-95.