ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2108/99

af Sir Robert Atkins (PPE-DE) til Kommissionen

(22. november 1999)

Om: Flyvelederkontrol

Hvilken tidsplan har Kommissionen opstillet for at komme forsinkelserne som følge af flyvelederkontrollen til livs?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio på skriftlige forespørgsler E-2106/99, E-2107/99, E-2108/99, E-2109/99, E-2110/99, E-2111/99, E-2112/99, E-2113/99, E-2114/99, E-2115/99, E-2116/99 og E-2117/99

(20. december 1999)

Kommissionen har offentliggjort en meddelelse(1) om den nuværende situation med hensyn til forsinkelser i lufttrafikken og om nye initiativer, der bør tages for at forsyne Fællesskabet med et trafikstyringssystem (ATM), der kan sikre, at det indre marked fungerer ordentligt. De fleste af det ærede medlems spørgsmål er besvaret i dette dokument, der blev vedtaget 1. december 1999 og oversendt til Rådet og Parlamentet.

Under udarbejdelsen af meddelelsen arbejdede Kommissionen tæt sammen med de involverede parter, herunder brugerne af luftrummet, lufthavnene, arbejdstagerne og udbyderne af lufttransportydelser via disses brancheorganisationer. Den hørte også de civile luftfartsmyndigheder i alle medlemsstater vedrørende de forskellige skridt, der kunne tages for at forbedre situationen.

Det er først og fremmest op til medlemsstaterne selv og deres koordinationsorgan, Eurocontrol, at gøre noget ved forsinkelserne i lufttrafikken. Hvad angår de operative procedurer og tekniske forbedringer, er det specialisternes opgave at udtænke løsninger og gennemføre disse. Fællesskabets rolle består hovedsagelig i at skabe de organisatoriske rammer på nationalt og europæisk niveau, så det kan sikres, at der er generel enighed om løsningerne, og at de gennemføres på koordineret og sammenhængende vis. Derfor besluttede Fællesskabet i 1998 at tilslutte sig Eurcontrol, så det kunne udøve politisk kontrol med denne organisation. Forhandlingerne herom er næsten afsluttet, men ratificeringsprocedurerne risikerer at strække sig over adskillige år. Kommissionen agter derfor at anmode om fremskyndet implementering af EU-medlemsskabet.

ATM 2000-strategien er et dokument udarbejdet af Eurocontrol, hvis ansvar det er at vedtage og gennemføre forslagene heri. Kommissionen har bidraget til udarbejdelsen af dette dokument sammen med brugerne af luftrummet, medlemsstaterne og internationale organisationer. Den støtter de generelle målsætninger og de strategiske principper i dokumentet, men stiller sig selv det spørgsmål, om der ikke bør gøres en større indsats for at udvikle en moden og solid plan, som tager højde for de teknologiske fremskridt, der er nødvendige for at kunne klare den forventede fordobling af lufttrafikken hen imod 2015.

(1) KOM(1999) 614.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1717/99

af Lucio Manisco (GUE/NGL) og Armando Cossutta (GUE/NGL) til Rådet

(30. september 1999)

Om: Bombardering af de irakiske folk

USA's og Storbritanniens luftvåben har i månedsvis i stilhed bombarderet Irak og spredt ødelæggelse og død blandt de civile, uden at der i denne henseende foreligger nogen resolution fra FN eller nogen anden international organisation.

Kan Rådet tilslutte sig erklæringen fra talsmanden for den franske regering i FN, ifølge hvilken vi må give udtryk for dyb bekymring over fortsættelsen af disse angreb, som bliver stadig hyppigere, og hvis formål vi ikke forstår?

Svar

(2. december 1999)

Rådet er dybt foruroliget over den alvorlige situation i Irak

Det er af den opfattelse, at varig sikkerhed og stabilitet i regionen samt det irakiske folks levevilkår er de vigtigste overvejelser, som FN's Sikkerhedsråds må gøre sig i bestræbelserne på at nå frem til en aftale om Irak.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1744/99

af Carmen Cerdeira Morterero (PSE) til Kommissionen

(1. oktober 1999)

Om: Overfald på homoseksuelle

Der er i den senere tid sket en eskalering i overfaldene på homoseksuelle miljøer i hele Europa. Begivenheder som f.eks. sprængstofattentatet på en bøssebar i Gijón den 1. august 1999 eller det terroristiske overfald på et lignende etablissement i London, hvor flere personer omkom, er yderst alarmerende.

Disse overfald er særligt alvorlige inden for et område som Den Europæiske Union, hvor respekten for menneskerettighederne er et fundamentalt tema, ikke mindst i øjeblikket, hvor man er i færd med at udarbejde et europæisk charter om grundlæggende rettigheder.

Desuden indeholder selve Den Europæiske Unions grundlæggende traktater principper som frihed og ret til samt respekt for enhver religiøs eller politisk overbevisning eller seksuel orientering samt forbud mod forskelsbehandling på grundlag heraf.

Ifølge den nye artikel 13 i Amsterdam-traktaten har Rådet efter forslag fra Kommissionen mulighed for at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af (blandt andet) seksuel orientering. Derfor kræver denne form for beklagelige begivenheder en klar og alvorlig reaktion fra EU-institutionernes side, nærmere betegnet fra Kommissionen, som er den egentlige vogter af traktaterne.

1. Kan Kommissionen i lyset af ovenstående oplyse, hvor mange aggressioner der fra 1995 og til dags dato har været mod bøsser, lesbiske og transseksuelle på Den Europæiske Unions territorium og i de enkelte medlemsstater?

2. Hvilke initiativer agter Rådet at tage for at forebygge og undgå denne form for aggressioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. november 1999)

1. Kommissionen er ikke i besiddelse af de ønskede oplysninger.

Med hensyn forskelsbehandling på grund af seksuel orientering medfinansierede Kommissionen i 1998 en rapport fra International lesbian and gay association (ILGA) med titlen Equality for lesbians and gay men. Denne rapport giver et omfattende overblik over de lovgivningsmæssige og sociale forhold for lesbiske og bøsser i de 15 medlemsstater. Kommissionen sender et antal eksemplarer af denne rapport direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat.

2. Ifølge artikel 13 i EF-traktaten (tidligere artikel 6a) har Rådet efter forslag fra Kommissionen mulighed for at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af (blandt andet) seksuel orientering. I den nærmeste fremtid har Kommissionen på grundlag af artikel 13 og efter omfattende høringer til hensigt at foreslå en pakke af foranstaltninger, herunder både lovgivning og et handlingsprogram, for at undgå forskelsbehandling.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1649/99

af Benedetto Della Vedova (TDI) til Kommissionen

(22. september 1999)

Om: ENELs køb af 30 % af Telepiù

ENEL er et 100 % statsejet foretagende, og de seneste liberaliseringsforanstaltninger vedrørende elektricitetssektoren i Italien har faktisk ikke ændret noget ved dens monopolagtige rolle (under alle omstændigheder sikrer loven ENEL en lovfæstet markedsandel, hvad angår de private husstande). ENEL har bebudet, at den agter at erhverve 30 % af kapitalen i den italiensk-franske betalingstv-sender Telepiù.

Mener Kommissionen ikke, at en investering på ca. 1.000 mia lire i den italiensk-franske koncern Telepiù-CanalPlus udgør en ændring af konkurrenceforholdene på det europæiske marked for betalingstv? I betragtning af at ENEL er statsejet og indtager en monopolstilling inden for energisektoren, mener Kommissionen da ikke, at erhvervelsen af 30 % af kapitalen i ovennævnte virksomhed indebærer muligheden for ulovlig statsstøtte i modstrid med traktatens artikel 87?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(26. oktober 1999)

Kommissionens politik inden for en erhvervsgren, der præges af store teknologiske nyskabelser, såsom betalingsfjernsyn, går i tilfælde af tilstrækkelig efterspørgsel på markedet ud på at fremme udviklingen af flere konkurrerende udbydere for at undgå, at der opstår monopoler. Kommissionen finder det positivt, at de to konkurrenter arbejder i denne erhvervsgren i Italien, og den følger med interesse de foranstaltninger, der tager sigte på at fremme den digitale revolution og at styrke multimedie- og tovejskommunikationstjenesterne.

At et selskab, hvori staten deltager, såsom ENEL, erhverver kapital i et privat selskab, der arbejder i betalingsfjernsynssektoren, udgør ikke i sig selv en ændring af konkurrencen på dette marked.

For så vidt angår muligheden for, at transaktionen kan indeholde statsstøtteelementer som omhandlet i artikel 87 (tidligere artikel 92), kan offentlige foretagender ifølge EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte anvende deres egne midler til erhvervelser af kapitalandele, for så vidt som det forventede afkast af

investeringen tåler sammenligning med det, en privat investor, der arbejder i en markedsøkonomi(1), ville have krævet. I den forbindelse har Kommissionen sendt et brev til de italienske myndigheder, hvori den anmoder om oplysninger for at kunne undersøge ENEL's investering og vudere, om der kan være tale om statsstøtte.

(1) Meddelelse til medlemsstaterne fra Kommissionen Anvendelse af EØF-traktatens artikel 92 og 93 og af artikel 5 i Kommissionens direktiv 80/0723/EØF på offentlige virksomheder i fremstillingssektoren EFT C 307 af 13.11.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2575/99

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Mangel på infrastrukturer og installationer i Patras havn

Det nylige uheld med passagerfærgen Superfast III, hvor 12 mennesker omkom som følge af en brand der brød ud fjorten sømil uden for Patras havn, henledte atter opmærksomheden på de problemer der længe har været med havnen, hvor den omfattende mangel på infrastrukturer og havneinstallationer gør, at der ikke kan tages tilstrækkelig højde for passagerernes sikkerhed og sundhed, og at procedurerne for indstigning, udstigning og kontrol af passagererne samt de almindelige kontrolprocedurer for lastbiler vanskeliggøres.

Kommissionen bedes på denne baggrund besvare følgende:

1. Agter den at kræve, at den græske regering omgående træffer foranstaltninger for at forbedre infrastrukturerne i Patras havn for at lette forholdene for passagererne, især i betragtning af at Grækenland modtager støtte fra fællesskabsfondene til forbedring af havnene, som i reglen kun bruges til sektoren for varedistribution?

2. Ved Kommissionen, hvorfor det ansvarlige græske ministerium ikke har sørget for forbedring af infrastrukturerne i Patras havn, sådan som Kommissionen foreslog på grundlag af nogle forslag indeholdt i nogle undersøgelser af Dovers havne foretaget af den ansvarlige tjenestegren, og agter den at kræve forklaringer?

3. Vil Kommissionen, hvis direktiv 1999/35(1) bliver bindende for medlemsstaterne pr. 1. december 2000, kræve, at den græske regering for at vise sin gode vilje offentliggør omstændighederne omkring tragedien med Superfast III og fremsender en kopi til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 12 i ovennævnte direktiv?

4. Har Kommissionen nogle forslag til forbedring af den grundlæggende infrastruktur med henblik på passagerernes sikkerhed og sundhed i de øvrige havne i Grækenland (Piræus, Igoumenitsa, forskellige øer m.m), og hvilke forpligtelser vil den kræve overholdt af den græske regering i forbindelse hermed?

(1) EFT L 138 af 1.6.1999, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(20. december 1999)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1676/99

af Marialiese Flemming (PPE-DE) til Rådet

(22. september 1999)

Om: Jagtsæson for trækfugle

Med Rådets direktiv 79/0409/EØF(1) om beskyttelse af vilde fugle har den Europæiske Union vedkendt sig, at alle vilde fugle, der er hjemmehørende i medlemsstaternes europæiske område, skal beskyttes.

Medlemsstaterne skal med hensyn til jagten på bestemte fuglearter sikre sig, at principperne for en fornuftig udnyttelse og en økologisk afbalanceret regulering af de pågældende fuglearters, navnlig trækfuglearternes, bestand overholdes. De skal sørge for, at navnlig trækfugle ikke jages i rugetiden eller under de enkelte yngel- og opdrætfaser.

I marts 1994 foreslog Kommissionen en ændring af dette direktiv, hvorefter det overlades til hver enkelt medlemsstat at fastlægge tidsrummet for jagtsæsonen for trækfugle. Kommissionens forslag, som ikke fastsætter nogen samlet afslutning på jagtsæsonen, blev drøftet i Europa Parlamentet. Parlamentets medlemmer gik under afstemningen i februar 1996 ind for, at jagtsæsonen i hele Europa skulle slutte den 31. januar hvert år.

Hvad har Rådet siden gjort for at efterkomme Parlamentets krav?

Nogle medlemsstater har individuelt fastlagt jagtsæsonen for trækfugle på en sådan måde, at bevarelsen af visse fuglearter er i fare. Indledningen af jagtsæsonen i Frankrig for eksempel falder på tidspunkter, hvor fugleungerne endnu er afhængige af deres forældre. Frankrig overtræder dermed artikel 7, stk. 4, i direktiv 79/0409/EØF. Af denne grund blev der allerede indledt en traktatovertrædelsesprocedure.

Hvor langt er man nået i proceduren?

Hvilken foranstaltning agter Rådet at iværksætte, for at bestemmelserne i direktiv79/0409/EØF gennemføres i alle medlemsstater?

(1) EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

Svar

(2. december 1999)

Under behandlingen af Kommissionens forslag, som tager sigte på at præcisere medlemsstaternes skønsbeføjelser især med hensyn til datoen for afslutningen af jagtsæsonen, har Rådet navnlig overvejet muligheden for en fælles ophørsdato, som kunne ligge mellem den 31. januar og den 10. marts. I den forbindelse har Rådet noteret sig Europa-Parlamentets udtalelse af 1996 om, at jagtsæsonen i hele Europa skulle slutte den 31. januar hvert år. Rådet har imidlertid endnu ikke fundet en enstemmig løsning på samtlige de problemer, der er rejst i Kommissionens forslag.

For at nå frem til en aftale med så bred tilslutning som muligt er der indledt kontakter mellem de berørte medlemsstater.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1765/99

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(11. oktober 1999)

Om: Forskelsbehandling af EU-borgere i forbindelse med den nederlandske lov om integration af indvandrere

Den 30. september 1998 trådte loven om integration af indvandrere i kraft i Nederlandene. Denne lov gælder kun for borgere fra lande uden for EU. Kan Kommissionen på baggrund af denne lovs ikrafttræden besvare følgende spørgsmål?

1. Hvad er Kommissionens mening om denne lov?

2. Hvis Kommissionen finder, at der er tale om forskelsbehandling, vil Kommissionen så gøre Nederlandene opmærksom herpå?

3. Hvorfor har Kommissionen endnu ikke reageret på klager fra nederlandske organisationer, bl.a. klagen fra Landelijk Inspraakorgaan Zuid-Europeanen (LIZE) af 8. september 1998? (behandlet af Carmel O'Reilly, Flynns kabinet/ms D (98))?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(19. november 1999)

Den nævnte lov har til formål at fremme integrationen af nye indvandrere. Dette formål opfyldes navnlig gennem kurser i nederlandsk og kurser, der skal øge de nye indvandreres chancer på det nederlandske arbejdsmarked. Det er obligatorisk at deltage i integrationsprogrammet for de indvandrere, der på grundlag af en officiel prøve anses for ikke at have et tilstrækkeligt kendskab til nederlandsk til at kunne integreres i det nederlandske samfund i almindelighed og på arbejdsmarkedet i særdeleshed. Overholdes disse lovfæstede forpligtelser ikke, kan det medføre bøder og anden form for straf.

At borgere fra EU's medlemsstater udelukkes fra de uddannelsesprogrammer, som loven omhandler, har afsløret, at emnet er meget kompliceret, og det har gjort det nødvendigt at foretage grundige undersøgelser.

Kommissionen vil foretage en udtømmende undersøgelse af problemet. Den vil straks orientere det ærede medlem om de konklusioner, som den når frem til.

Kommissionen beklager forsinkelsen af svaret på det brev, som det ærede medlem omtaler. Den pågældende organisation har for nylig modtaget en skrivelse herom.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1944/99

af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Kommissionen

(4. november 1999)

Om: Undersøgelse af særlige indikatorer for velstand, levestandard m.m. i regionerne i den yderste periferi

I Artikel 299, stk. 2, i EF-traktaten erkendes det, at faktorer som fjern beliggenhed, status som øsamfund, lille areal, vanskelige topografiske og klimatiske forhold samt økonomisk afhængighed af nogle få produkter hæmmer udviklingen af regionerne i den yderste periferi, og at der ikke er blevet taget hensyn til disse faktorer under udarbejdelsen af de velstandsindikatorer, som det statistiske kontor i øjeblikket anvender.

Vil Kommissionen i sin embedsperiode gennemføre en undersøgelse af særlige indikatorer (for velstand, levestandard, underbeskæftigelse, udviklingsgrad), der tager hensyn til denne situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(3. december 1999)

De regionale statistiske indikatorer, der offentliggøres med jævne mellemrum (f.eks. arbejdsløshedsprocent og bruttonationalproduktet efter region), gør det muligt at afdække en stor del af problemerne i den yderste periferi inden for områder, der svarer til niveau 2 eller 3 i nomenklaturen for statistiske regionale enheder (NUTS).

I Fællesskabets statistiske program indgår der ingen planer om udarbejdelse af særlige indikatorer for den specielle situation i disse områder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2187/99

af Christos Folias (PPE-DE) og Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Amsterdam-traktaten og sport

Under henvisning til såvel den professionelle sportsudøvelses som amatørsportens sociale dimension, især hvad angår identitetsskabelse, befolkningernes indbyrdes tilnærmelse og fremme af de olympiske idealer, samt sportens økonomiske betydning med skabelse af nye arbejdspladser bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Anser Kommissionen det for nødvendigt, at Fællesskabet gør en indsats for at tilskynde til samarbejde mellem medlemsstaterne eller samarbejde med tredjelande samt supplere medlemsstaternes indsats, sådan som det f.eks. er tilfældet på kulturområdet? Kan Kommissionen give oplysninger om eventuelle praktiske resultater, som denne erklæring hidtil måtte have haft?

2. Hvis ja, agter den som led i den nye regeringskonference at foreslå, at sporten optages i den nye traktat, og at der indføjes et nyt kapitel, der omhandler sporten?

3. Råder Kommissionen over den nødvendige struktur til at gennemføre en eventuel fællesskabspolitik for sport?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(20. december 1999)

Siden Amsterdam-erklæringen om sport har Kommissionen indledt overvejelser om udviklingen og fremstidsudsigterne i forbindelse med fællesskabsaktioner inden for sporten. Denne proces mundede ud i tilrettelæggelsen af den europæiske møderække om sport i Olympia (Grækenland) i maj 1999. Kommissionen vedtog den 1. december 1999 navnlig på baggrund af konklusionerne fra denne møderække en rapport om sport(1), der blev forelagt på Det Europæiske Rådsmøde i Helsingfors. I henhold til rapporten skal man styrke det sociale og pædagogiske element i sporten på alle interventionsniveauer, først og fremmest for sportsorganisationernes vedkommende, men også på nationalt og på europæisk plan. Styrkelsen kræver ligeledes, at man etablerer stabile juridiske rammer for sporten, der både skal tage højde for sportens økonomiske dimension og for en række særlige karakteristika, der kendetegner de sportslige aktiviteter.

I den forbindelse har Kommissionen i det dokument, der blev forelagt på Regeringskonferencen, vurderet, at det var uhensigtsmæssigt at bringe emnet på bane om, hvorvidt sporten skulle medtages i EF-traktaten.

Kommissionen har en tjenestegren, der hedder Sport, under Generaldirektoratet for Uddannelse og Kultur. Denne tjenestegren kunne styrkes i takt med en udvikling i fælleskabsaktionerne inden for sporten.

(1) KOM(1999) 644 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2207/99

af Antonio Tajani (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Afgørelse fra kommunen Fucecchio (Firenze) om nedrivning af det gamle Pacini- teater

Kommunen Fucecchio (Firenze) har med kommunalrådsafgørelse nr. 42 og nr. 78 fra 1997 godkendt en ændring af det historiske centrum i Fucecchio, som indebærer nedrivning af det tidligere Pacini-teater, der blev opført i 1700, og opførelse af en ny og større bygning i beton, idet boligselskabet Cabel har fået en andel af den offentlige plads på ca. 400 m2. Disse afgørelser, som medfører en ændring af arealudnyttelsesplanen, respekterer ikke lov nr. 1089 af 1. juni 1939, som i artikel 1 om de generelle bestemmelser om beskyttelse af kunstneriske og historiske værdier gør den offentlige plads uafhændelig i henhold til artikel 23, idet den ikke er disponibel for de offentlige myndigheder. De beslutninger, som kommunen Fucecchio agter at vedtage, medfører alvorlige skader for samfundet i Fucecchio og er i modstrid med de generelle bestemmelser om beskyttelse af den kunstneriske og historiske arv, ikke blot på nationalt men også på europæisk plan.

Er Kommissionen rede til at intervenere over for de italienske kompetente myndigheder, således at de bevarer og beskytter de europæiske kulturgoder i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 128, som bl.a. fastsætter som mål for fællesskabsaktionen på det kulturelle område at fremme medlemsstaternes kulturer ved valorisering af den fælles kulturarv?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(20. december 1999)

Ved EF-traktaten, nærmere bestemt artikel 151 (tidligere artikel 128), tildeles Fællesskabet beføjelser på det kulturelle område. I henhold til atikel 151 skal Fællesskabet ved sin indsats udelukkende fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne under behørig hensyntagen til subsidiaritetsprincippet bidrage til samarbejdet mellem medlemsstaterne, bidrage til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed, samt fremme det kulturelle samarbejde mellem medlemsstaterne, tredjelande og de kompetente internationale organisationer.

Kommissionen kan derfor ikke intervenere i et spørgsmål, der som i dette tilfælde udelukkende hører ind under Italiens ansvarsområde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1636/99

af Graham Watson (ELDR) til Rådet

(20. september 1999)

Om: Arbejde i EU efter 60-årsalderen

Er Rådet klar over, at Frankrig nægter at vedtage en af de fælles luftfartsforordninger, som tillader indehavere af pilotcertifikater med henblik på lufttransport at flyve til 65 år?

Frankrig har nægtet at anerkende denne nye aldersgrænse, og som følge heraf kan ingen pilot over 60 år overflyve eller flyve ind i Frankrig, når han har ansvaret for en offentlig transportoperation. Hvilket pres vil Rådet lægge på Frankrig for at sikre overholdelse af de fælles luftfartsforordninger? Hvilke forpligtelser påhviler der medlemsstaterne med hensyn til gensidig anerkendelse af pilotcertifikater?

Svar

(22. november 1999)

I Rådets direktiv 91/670 af 16. december 1991 om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udøvelse af funktioner i civil luftfart, fremgår det af artikel 4, stk. 5, at validering af pilotcertifikater anerkendes, når indehaveren opfylder de særlige krav i bilaget til direktivet. Ifølge bilaget er aldersgrænsen 60 år.

Når en medlemsstat nægter indehaveren af et pilot-certifikat at fortsætte flyvningen indtil 65-årsalderen, har de pågældende myndigheder derfor anvendt direktiv 91/670 helt korrekt.

Der gøres i øvrigt opmærksom på, at den praksis, som følges af Organisationen for International Civil Luftfart, peger i samme retning. Ifølge bilag I til Chicago-konventionen er det i forbindelse med erhvervsmæssig luftfart ikke tilladt at virke som pilot i cockpittet efter 60-årsalderen. Eventuelle opblødninger af denne regel er ikke bindende.