ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2169/99

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Beskatning af kerosin i flytrafikken

Chicago-konventionen fra 1944 fastlægger, at kerosinforbruget inden for den internationale flytrafik ikke må beskattes. Samtidig gælder flyvninger inden for, med andre ord mellem de enkelte EU-medlemsstater,

stadig som internationale flyvninger og er dermed underlagt denne ordning. Uden tvivl er den antagelse, at denne konvention er forældet og bør revideres, berettiget. Derudover har Europa-Parlamentet først for kort tid siden vedtaget en beslutning (B5-0118/1999), hvori Kommissionen bl.a. opfordres til at udarbejde en hvidbog for foranstaltninger i flytrafikken og inden for rammerne af samme bl.a. at indlede en beskatning af kerosinbrændstoffer.

I betragtning af denne kendsgerning anmodes Kommissionen om at oplyse, om den inden færdiggørelsen af omtalte hvidbog vil deklarere flyvninger inden for EU som indlandsflyvninger og således er villig til allerede snart at indføre beskatning på kerosinforbruget i flytrafikken, idet disse skatter skal anvendes til miljøprojekter.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. januar 2000)

Kommissionen henviser til sin beretning om beskatning af jetbrændstof anvendt i international luftfart(1), hvori den giver udtryk for den holdning, at ordningen med punktafgifter på mineralolie bør udvides til at omfatte jetbrændstof, så snart den internationale retssituation tillader Fællesskabet at opkræve en sådan afgift på alle luftfartøjer, herunder fra tredjelande. Denne holdning er uændret.

Efter drøftelserne i Rådet bestilte Kommissionen en undersøgelse af beskatningen af brændstof til luftfartøjer. Dette arbejde er afsluttet, og Kommissionen har for nylig forelagt konklusionerne for Europa-Parlamentet og de øvrige institutioner i sin meddelelse om lufttransport og miljø(2).

Kommissionen vil ikke på nuværende tidspunkt erklære alle flyvninger i Fællesskabet for indenrigsflyvninger i henhold til Chicago-konventionen. Den vil inden for rammerne af det igangværende forberedende arbejde i Den Internationale Civilluftfartsorganisation (ICAO) fortsætte sine undersøgelser af en række markedsbaserede løsningsmodeller, som bl.a. indbefatter en afgiftsordning med det formål at mindske flytrafikkens indvirkning på miljøet, således at den kan fremsætte et forslag i 2001.

(1) KOM(96) 549 endelig udg.

(2) KOM(1999) 640 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2529/99

af Markus Ferber (PPE-DE) til Kommissionen

(4. januar 2000)

Om: Udgifterne til komitologi

Ifølge EF-traktaten skal Kommissionen gennemføre de beslutninger, Rådet træffer. På Rådets foranledning kontrollerer udvalg bestående af nationale eksperter dette arbejde.

Hvor mange rådgivende udvalg, forvaltningskomiteer eller forskriftsudvalg bestående af nationale eksperter følger Kommissionens arbejde med at gennemføre EU-lovgivningen?

På hvilke områder?

Hvor store var udgifterne til disse udvalg i 1997, 1998 og 1999?

Hvor stort er bevillingsoverslaget for disse udvalg for 2000?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(22. marts 2000)

Der er 260 udvalg, som bistår Kommissionen i udøvelsen af dens gennemførelses-beføjelser. Ud af disse 260 udvalg anvender 27 procedurer, der ikke er i overensstem-melse med afgørelse 87/373/EØF af 13. juli 1987 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(1) og Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999(2) (komitologi), og 233 anvender procedurer, der er i overensstemmelse med de nævnte afgørelser. Blandt de sidstnævnte udvalg benytter 189 udelukkende en enkelt procedure, 24 rådgivningsproceduren, 56 forvaltnings-proceduren og 109 forskriftsproceduren.

44 udvalg benytter 2 eller endog 3 procedurer, 21 benytter rådgivnings- og forvaltnings-proceduren, 6 rådgivnings- og forskriftsproceduren, 12 forvaltnings- og forskrifts-proceduren og 5 udvalg benytter alle disse tre procedurer.

Der findes rådgivende udvalg, forvaltningskomitéer og forskriftsudvalg på næsten alle EF-traktatens områder, især på miljøområdet (mere end 40), for erhvervslivet (mere end 30), på transport- og landbrugsområdet (omkring 30 på hvert af disse områder), på sundhedsområdet (mere end 20) osv.

Det ærede medlem vil senere modtage svar på resten af sin forespørgsel.

(1) EFT L 197 af 18.7.1987.

(2) EFT L 184 af 17.7.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1675/99

af Marialiese Flemming (PPE-DE) til Kommissionen

(22. september 1999)

Om: Eksotiske dyr

Eksotiske dyr er udsat for utrolige lidelser, da de som vare transporteres under grusomme betingelser. Mange dyr er døde eller alvorligt sårede, når de når bestemmelsesstedet.

Hvilke foranstaltninger iværksætter Kommissionen for at forhindre sådan grusom praksis?

Hvilke foranstaltninger til kontrol med illegale transporter af eksotiske dyr træffes af Kommissionen?

Vil Kommissionen gå ind for at indføre et forbud mod import af eksotiske dyr i Den Europæiske Unions medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(28. oktober 1999)

Kommissionen vil over for det ærede medlem meget gerne påpege, at Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed(1) indeholder alle de nødvendige bestemmelser, for så vidt angår handel med og transport af vilde dyr og planter. Især gælder det her, at alle importerede og eksporterede enheder af arter, som er omfattet af forordningen, skal transporteres i overensstemmelse med de internationale normer, der er indført af den internationale luftfartssammenslutning (IATA) eller konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter (CITES). Dødeligheden under transport overvåges meget omhyggeligt i Fælles-skabet, og der kan til enhver tid indføres importrestriktioner, hvor dette måtte være nødvendigt.

De enkelte medlemsstaters myndigheder har det fulde ansvar for at sørge for, at disse krav overholdes. Dog er der i henhold til bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 338/97 blevet nedsat en håndhævelsesgruppe, bestående af repræsentanter for de ansvarlige myndigheder i hver enkelt medlemsstat, med henblik på at bekæmpe al illegal handel hermed.

Kommissionen mener, at fredningen af en række forskellige arter undertiden er bedre tjent med, at der gives tilladelse til en nøje overvåget kontrolleret handel hermed, i stedet for at der indføres et totalt importforbud herfor.

(1) EFT L 61 af 3.3.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2309/99

af Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Import af varer under position 1604.14.00 i toldtariffen

På baggrund af at der er fremsat en anmodning fra de thailandske myndigheder om at kunne eksportere 8.000 tons tunfisk til Den Europæiske Union i form af åbning af en selvstændigt kontingent for varer under position 1604.14.00 i toldtariffen; på baggrund af, at fællesskabsmarkedet for tunfisk kan anses for tilstrækkeligt forsynet fra EU's interne produktion og fra import fra GSP-lande, som er medlemmer af Andespagten og AVS; på baggrund af at disse kontingenter om nødvendigt kan forhøjes, hvorfor det ikke er nødvendigt med forsyninger fra andre lande, samt desuden, at position 1604.14.00 indbefatter tunfiskekonserves, hvorfor det bør tages med i betragtning, at en åbning af det kontingent, Thailand har anmodet om, kunne blive til alvorlig skade for de fællesskabsindustrier, som fremstiller tunfisk og tunfiskekonserves, samt for industrierne i GSP-lande inden for Andespagten og AVS, anmodes Kommissionen om at besvare følgende:

Hvad agter Kommissionen at foretage sig med hensyn til denne anmodning fra Thailand?

Hvornår vil Kommissionen forelægge den undersøgelse, som den sammen med Rådet havde forpligtet sig til at give faktiske tal for fællesskabsproduktionen af tunfisk og det reelle forsyningsbehov?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(14. januar 2000)

Den anmodning fra de thailandske myndigheder, som det ærede medlem henviser til, er ifølge de for Kommissionen foreliggende oplysninger blevet sendt til en brancheorganisation, der repræsenterer den europæiske fiskeindustri. Kommissionen vil under ingen omstændigheder kunne tage et initiativ på grundlag af et dokument, som den ikke har modtaget.

Desuden tager Kommissionen ved udarbejdelsen af sine forslag om åbning og forvaltning af autonome toldkontingenter udelukkende hensyn til de anmodninger, den modtager fra medlemsstaterne.

Som det ærede medlem nævner, har Kommissionen forpligtet sig til at foretage en undersøgelse af EU-markedets forsyninger med tun på kort og mellemlang sigt. Da Kommissionen påtog sig denne forpligtelse, præciserede den, at undersøgelsen skulle afsluttes inden udgangen af 1999.

Kommissionen vil fremsende denne undersøgelse til Rådet i overensstemmelse med den fastlagte tidsplan.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2552/99 af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen. Mulighed for nedsatte momssatser på arbejdskraftintensive tjenesteydelser.



EF-Tidende nr. 280 E af 03/10/2000 s. 0074 - 0074



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2552/99 af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen (4. januar 2000) Om: Mulighed for nedsatte momssatser på arbejdskraftintensive tjenesteydelser Kommissionen anmodes om for hver enkelt medlemsstat at offentliggøre en liste over tjenesteydelser, hvor medlemsstaterne har anmodet om at måtte anvende en nedsat momssats i henhold til bestemmelserne i direktivet om nedsatte momssatser på arbejdskraftintensive tjenesteydelser. Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein (8. februar 2000) Kommissionen har offentliggjort den af det ærede medlem ønskede liste i sit forslag til Rådets beslutning om bemyndigelse af medlemsstaterne til at anvende en nedsat momssats for visse arbejdskraftintensive tjenesteydelser i overensstemmelse med proceduren i artikel 28, stk. 6, i direktiv 77/388/EØF(1). (1) KOM(1999) 705 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2764/99

af Marco Cappato (TDI) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Samarbejdsprogrammer vedrørende politi samarbejde og retligt samarbejde: beretninger, vurderinger og forsvarsrettigheder

Den Europæiske Union finansierer via fællesskabsbudgettet en række programmer, som falder inden for rammerne af politisamarbejde og retssamarbejdet. Navnlig omfatter Grotius-programmet, der er fastlagt i handlingsprogrammet 96/636/Politi og retligt samarbejde af 29. oktober 1996 udveksling og finansiel støtte til forskning, seminarer, møder og uddannelse og videreuddannelsesforanstaltninger til ansatte inden for retsvæsen (dommere, sagførere, notarer osv.).

Hvilke særlige projekter har Kommissionen finansieret? Råder Kommissionen desuden over en analytisk beskrivelse af projekterne og en vurdering af de finansielle foranstaltninger samt dokumenter og gennemførte undersøgelser? Hvilke og hvor mange projekter er der finansieret med det formål at uddybe spørgsmålene vedrørende rettigheder og forsvar inden for et europæisk retsområde, hvor der som i Rådets aftale om gensidig retsbistand fastsættes et snævrere strafferetsligt samarbejde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(17. februar 2000)

Kommissionen har kørt Grotius-programmet siden 1996 og har udarbejdet to rapporter(1), der indeholder den information det ærede medlem ønsker.

Kommissionens formål er at støtte projekter på felter, der omfattes af programmets sigte (at forbedre det juridiske samarbejde og kendskabet til andre landes retssystemer), og herunder projekter vedrørende den anklagedes synspunkt, ofrets synspunkt og statens synspunkt vedrørende juridisk samarbejde. Som antydet i rapporterne organiseres omkring 70 % af projekterne af ikke-statslige myndigheder.

(1) Kommissionens første rapport til Europa-Parlamentet og Rådet vedrørende gennemførelsen af Grotius-, Sherlock-, Stop- og Oisin-programmet (1996-1997), SEC(98) 1048 og 2. rapport (1998), SEC(1999) 1955.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2712/99

af Pernille Frahm (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Arbejdsdirektivet

1. Hvordan kan det være, at Kommissionen, der via et brev af 10. maj 1993 fra EU-kommissær Padraig Flynn til de danske hovedorganisationer bekræftede, at EU-direktiver kunne implementeres gennem det danske kollektive aftalesystem (brevets indhold dannede bl.a. en del af beslutningsgrundlaget for vedtagelse af motiveret dagsorden d. 30. november 1993 om fastholdelse af den danske aftalemodel som grundlag for implementering af EU-direktiver, mv.) nu har fremsendt åbningsskrivelse til den danske stat med påstand om, at den danske implementering af EU's arbejdstidsdirektiv ikke efter Kommissionens opfattelse er i overensstemmelse med unionstraktaten?

2. Har Kommissionen ændret opfattelse fra det tidspunkt, hvor EU-kommissær Padraig Flynn afsendte sit brev, og til det tidspunkt, hvor Kommissionen afsendte sin åbningsskrivelse til Danmark vedrørende implementering af arbejdstidsdirektivet? I bekræftende fald bedes Kommissionen oplyse, hvilke forhold der har fået Kommissionen til at ændre opfattelse? Det bedes bl.a. oplyst, om Kommissionens udsagn om den politiske gyldighed af dansk direktivimplementering gennem det danske kollektive aftalesystem af 10. maj 1993 var præget af, at den danske befolkning en uge senere skulle gennemføre den anden folkeafstemning om unionstraktaten.

3. Kan Kommissionen bekræfte, at der ikke på tidspunktet for fremsendelse af åbningsskrivelse til Danmark vedrørende implementering af arbejdsdirektivet forelå et eneste eksempel på, at parterne bag den overenskomstbaserede implementering af arbejdstidsdirektivet i Danmark ikke på et hvilket som helst tidspunkt har været i stand til at sikre de resultater, der er foreskrevet i det pågældende direktiv (jf. unionstraktatens 11-lande aftale)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. marts 2000)

Skrivelsen fra den kommissær, der havde ansvaret for beskæftigelse og sociale anliggender, som det ærede medlem henviser til, fastslår, at en måde at gennemføre direktiverne på kunne være kollektive aftaler indgået på det nationale plan og at lovgivningen vil indgå i overvejelserne som en sidste mulighed og sikkerhedsventil. Dette er i overensstemmelse med artikel 137, stk. 4 (tidligere artikel 118) i EF-traktaten, som klart fastslår, at kollektive aftaler kan anvendes som en metode til at gennemføre direktiver. Domstolen har endvidere stillet visse betingelser for, hvordan kollektive aftaler kan anvendes som den eneste metode til at gennemføre et direktiv eller visse bestemmelser i et direktiv(1). I denne sammenhæng er den væsentligste betingelse, at alle arbejderne inden for direktivets anvendelsesområde dækkes af dets bestemmelser.

1. Kommissionens holdning og den relevante fællesskabslovgivning som fortolket af Domstolen har ikke ændret sig, siden skrivelsen blev afsendt i 1993.

2. Kommissionen har modtaget to klager vedrørende dette spørgsmål fra danske fagforeninger.

(1) Sag 143/83 Kommissionen mod Danmark [1985] SML 427. Se endvidere bl.a. Kommissionen mod Italien [1986] SML 2291.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2589/99

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(11. januar 2000)

Om: Ajourføring af kørekort

Det er nu ikke længere nødvendigt at skifte kørekort ved flytning til en ny medlemsstat. Hvilke nationale myndigheder er nu ansvarlige for enhver nødvendig ajourføring (f.eks. ændring af adressen på kørekortet)?

Er Kommissionen vidende om, at der er opstået problemer, fordi opholdslandet nu hævder, at dette spørgsmål hører under hjemlandet, hvorimod hjemlandet siger, at det er et spørgsmål, der vedrører det nye opholdsland? I så fald, hvad råder Kommissionen til?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(31. januar 2000)

Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort(1) foreskriver retlig enekompetence til bopælsmedlemsstaten for så vidt angår erstatning eller fornyelse af kørekort, anvendelse af nationale straffelove og -bestemmelser samt ved frivillig ombytning af kørekortet. Det er endvidere fastsat i direktiv 91/439/EF, at en medlemsstat på sit territorium kan anvende sine nationale regler på alle kørekortindehavere med sædvanlig bopæl i staten i kørekortets gyldighedsperiode.

Bopælsmedlemsstaten har enekompetence til at gennemføre administrative procedurer i relation til ovennævnte områder, og dette omfatter også eventuelle adresseændringer, som skal anføres på kørekortet. Den udstedende medlemsstat mister sin kompetence i anliggender om kørekort, når indehaveren tager sædvanlig bopæl i en anden medlemsstat, og bopælsmedlemsstaten har ansvaret for alle nationale administrative bestemmelser, den anvender på kørekortindehavere, som tager sædvanlig bopæl på dens territorium.

(1) EFT L 237 af 24.8.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2160/99

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(24. november 1999)

Om: Uoverensstemmelsen mellem gennemførelse af den frie bevægelighed og varetagelsen af borgernes sikkerhed

På Det Europæiske Råds møde i Tampere den 15. og 16. oktober 1999 drøftedes det presserende spørgsmål vedrørende sikkerhed i tilknytning til den illegale indvandring. Endelig tager man ad notam, at indvandring er et europæisk spørgsmål og ikke et problem, som kan løses alene af den ene eller anden medlemsstat. Ikke desto mindre vil man ikke forstå uoverensstemmelsen mellem den frie bevægelighed for personer efter åbningen af de indre grænser, som henhører under Unionens kompetence, og forvaltningen af sikkerhedsproblemerne, som henhører under medlemsstaternes kompetence, hvis bestemmelser er ikke-harmoniserede om ikke direkte forskellige. Man behøver blot at tænke på, at salg og anvendelse af personlige selvforsvars- og afskrækkelsesinstrumenter som f.eks. spraydåser til anvendelse mod tasketyve og voldtægtsforbrydere er tilladt i visse medlemsstater, medens selv anvendelse af dem er forbudt i andre medlemsstater.

Uden at gå i dybden med urimeligheden af et enhedsmarked, hvor nogle produkter er lovlige i visse medlemsstater og ulovlige i andre, mener Kommissionen da ikke, at det i afventning af gennemførelsen af den tredje søjle ville være nyttigt og hensigtsmæssigt at anmode medlemsstaterne om som led i bekæmpelsen af kriminalitet og foranstaltningerne vedrørende borgernes sikkerhed, at små selvforsvarsinstrumenter som f.eks. spraydåser til anvendelse mod tasketyve og voldtægtsforbrydere og svagt elektriske hegn tillades i alle medlemsstaterne, idet man eventuelt overlader det til den enkelte medlemsstat at fastsætte de nærmere bestemmelser for salg og installation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(27. januar 2000)

Som fastsat i EU-traktaten og bekræftet på Det Europæiske Råds særlige møde i Tampere den 15. og 16. oktober 1999 er det et af EU's mål at give borgerne et højt tryghedsniveau i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

Dette skal blandt andet ske gennem udformning af fælles handling mellem medlemsstaterne inden for politisamarbejde.

Denne fælles handling omfatter bl.a. samarbejde og fælles initiativer inden for brug af udstyr.

Samarbejdet må dog ikke være til hinder for, at medlemsstaterne kan udøve deres beføjelser med hensyn til opretholdelse af lov og orden og beskyttelse af den indre sikkerhed.

De foranstaltninger, som det ærede medlem har foreslået, falder tilsyneladende ind under disse beføjelser.

Desuden understreger Kommissionen, at den vil fremme en fuldstændig og hurtig gennemførelse af Amsterdam-traktaten på grundlag af den handlingsplan, der blev vedtaget i Wien, og de politiske retningslinjer og konkrete målsætninger, som Det Europæiske Råd vedtog i Tampere.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2520/99

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. december 1999)

Om: Ny finsk ansøgning om ægproduktionsstøtte

Kommissionen har i et svar til min forespørgsel (E-1710/99)(1) præciseret, at den finske støtte til ægproduktion inden for rammerne af artikel 138 skal ophøre fra nytår. Herefter har jeg fået kendskab til, at den finske regering har forelagt en ny ansøgning om produktionsstøtte med en anden artikel som retsgrundlag. Kan Kommissionen sikre, at der ikke gives tilladelse til, at den støtte, der ophører ved årsskiftet, erstattes af nogen anden form for statsstøtte?

(1) EFT C 203 E af 18.7.2000.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(26. januar 2000)

På et møde den 22. december 1999 godkendte Kommissionen i overensstemmelse med tiltrædelsesaktens artikel 141 et program for statsstøtte til finske landbrugere for perioden 2000-2003. Programmet inkluderer støtte, som ydes til æglæggende høner. Støtten udregnes på ny ud fra den støtte, som det efter tiltrædelsesaktens artikel 138 var tilladt at yde til æg indtil udgangen af 1999. Den nye støtte er degressiv med en årlig gennemsnitlig nedsættelse på 4,5 % af det støttebeløb, der var tilladt i 1999.

Kommissionen traf denne beslutning efter nøje at have undersøgt den rapport, som blev fremlagt af de finske myndigheder, og hvoraf det fremgik, at der stadig var alvorlige vanskeligheder for det finske landbrug som følge af tiltrædelsen. Det samlede støttebeløb, som Kommissionen har godkendt, ligger dog under det beløb, som Finland oprindeligt ansøgte om.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2805/99

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Fællesskabsinitiativet Equal

I perioden 2000-2006 vil der være etableret et enestående fællesskabsinitiativ med betegnelsen Equal, der omfatter aktioner på området ny teknologi og beskæftigelse. Hermed er antallet af fællesskabsinitiativer blevet reduceret fra 13 i regnskabsperioden 1994-1999 til 4 i perioden 2000-2006.

Fællesskabsinitiativet Equal, hvis formål er grænseoverskridende samarbejde til fremme af nye metoder til bekæmpelse af diskriminering og forskelsbehandling på arbejdsmarkedet, bygger på indhøstede erfaringer.

Kan Kommissionen oplyse, hvorledes man har struktureret det pågældende initiativ for at kunne dække alle aspekter af arbejdsmarkedet, hvilke krav der stilles for at opnå støtte, og i hvilken form medlemsstaterne skal forelægge forslag for at få godkendt et EF-initiativprogram?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(10. februar 2000)

Forslaget til meddelelse om fællesskabsinitiativet Equal(1) behandles for tiden i Europa-Parlamentet.

Hensigten med Equal er at etablere udviklingspartnerskaber bestående af offentlige og private organisationer, fortrinsvis organisationer på regionalt plan, som kan bidrage med nyskabende løsninger på de eksisterende problemer på arbejdsmarkedet.

Hvilke vilkår organisationerne skal opfylde for at kunne opnå støtte, fremgår af de respektive EU-landes operationelle programmer. Kommissionen vil dog sikre sig, at de kommende udviklingspartnerskaber også kommer til at omfatte små initiativtagere.

Medlemsstaterne fremsætter deres forslag i overensstemmelse med artikel 21 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(2). Forslagene skal være udarbejdet efter de retningslinjer, Kommissionen har vedtaget. Medlemsstaterne sikrer ved hjælp af konkrete forslag i det operationelle program, at retningslinjerne tilpasses realiteterne på det nationale arbejdsmarked, og i særdeleshed at der vælges emner, som er prioriterede i beskæftigelsesmæssig henseende.

(1) KOM(1999) 476 endelig udg.

(2) EFT L 161 af 26.6.1999.