ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2755/99

af Enrique Barón Crespo (PSE), Miguel Martínez Martínez (PSE) og Carlos Carnero González (PSE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Sikring af beskæftigelsen på det multinationale selskab Carriers fabrik i Guadalajara (Spanien) i lyset af planerne om lukning af samme

En delegation bestående af formanden for det regionale parlament i Castilla-La Mancha, de regionale ledere af fagforeningerne CC.OO og UGT samt medarbejderrepræsentanter fra samarbejdsudvalget på selskabet Carriers fabrik i Guadalajara har været i Bruxelles for at tale med repræsentanter for de forskellige EU-institutioner (Kommissionen, Rådet og Parlamentet) og redegøre for deres modstand mod de planer om lukning af fabrikken, som det multinationale selskabs ledelse har udarbejdet.

Hvis planerne gennemføres, vil det betyde tab af over 700 direkte og flere tusinde indirekte arbejdspladser (en massakre på beskæftigelse) med helt uoverskuelige sociale og økonomiske følger for provinsen og

regionen, eftersom Carrier i dag er en af de største industrivirksomheder i Castilla-La Mancha. Ledelsens planer om flytning af produktionen bliver desuden endnu mere urimelige, når man betænker, at virksomheden har en stor markedsandel og hvert år opnår betragtelige overskud.

Såvel de regionale politiske institutioner i Castilla-La Mancha (herunder regeringen og parlamentet) som det nationale spanske parlament og borgerne i Guadalajara har gennem henholdsvis udtalelser og massedemonstrationer krævet, at lukningsplanerne opgives, og at produktionen og beskæftigelsen opretholdes.

Kommissionen bedes på denne baggrund besvare følgende:

- Finder den, at Carrier bør tage hensyn til alle de samfundsøkonomiske aspekter af sin virksomhed i Guadalajara og imødekomme arbejdstagernes, fagforeningernes, borgernes og institutionernes krav om skrinlægning af lukningsplanerne?

- Vil den rette henvendelse til Carrier herom?

- Ved den, om Carrier har modtaget offentlig støtte, herunder især fra EU, som forpligter selskabet til at udvise en beskæftigelsesvenlig adfærd?

- Ved den, om Carrier i denne sag har overholdt direktiverne om information og høring af arbejdstagerrepræsentanter og fagforeninger?

- Finder den, at denne sag eller den tidligere sag om Michelin taler for gennemførelse af Parlamentets forslag vedrørende virksomhedsflytninger med henblik på at forhindre socialt uansvarlige beslutninger fra virksomhedsledelsers side?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(2. marts 2000)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2675/99

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Kommissionens overtagelsespolitik

Efter bekendtgørelsen af Vodaphones overtagelsestilbud på Mannesmann blev kommissær Monti af en britisk avis citeret for at have udtalt, at den debat, som dette tilbud havde udløst, understregede behovet for at nå til enighed om forslaget til direktiv om overtagelser (det trettende selskabsdirektiv om overtagelsestilbud).

Det britiske erhvervsliv har modsat sig dette forslag til direktiv med den begrundelse, at det vil påføre dem store juridiske omkostninger og tilsidesætte det britiske overtagelsesnævn, der har haft påviselige fine resultater med at behandle overtagelsesspørgsmål på trods af, at det ikke er lovhjemlet.

Hvordan vil Kommissionens forslag tage højde for disse aspekter og sikre, at overtagelser kontrolleres effektivt på nationalt eller europæisk plan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. februar 2000)

Formålet med det ændrede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets trettende selskabsdirektiv om overtagelsestilbud(1) er at fastlægge ensartede minimumsgarantier for beskyttelse af mindretalsaktionærer ved overdragelse af virksomhedskontrol.

I direktivforslaget fastlægges det, at medlemsstaterne skal udpege en eller flere tilsynsmyndigheder til at overvåge tilbuddet. Da der er forskelle i de juridiske traditioner, overdrages det til medlemsstaterne at

træffe beslutning om, i hvor stor udstrækning en tilsynsmyndigheds beslutninger kan appelleres. Direktivforslaget indeholder dog en vis vejledning med hensyn til kontrollen for så vidt angår overtagelsestilbud på tværs af grænserne, dvs. når mere end én medlemsstats tilsynsmyndigheder er involveret.

(1) EFT C 378 af 13.12.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2418/99

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: EU-støtte til oprettelse af en børs for latinamerikanske værdipapirer

Oprettelsen af en børs for latinamerikanske værdipapirer i euro har ført til, at der er opstået en retlig og administrativ ramme for denne nye aktivitet, som støttes af de vigtigste finansinstitutter i Spanien og Latinamerika.

Betydningen af den nyoprettede børs skyldes, at mange europæiske værdipapirer på det latinamerikanske marked for værdipapirer vil kunne opnå den spredning, som er nødvendige af finansielle grunde. Det må her tages i betragtning, at de latinamerikanske lande følger en økonomisk cyklus, som kun har en begrænset berøringsflade til Europa. Dette fremgår alene af det forhold, at de ikke engang alle følger samme mønstre.

Hvordan stiller Kommissionen sig til denne vigtige begivenhed i den finansielle verden, som er af stor betydning for de finansielle forbindelser mellem Europa og Latinamerika, og i hvilken udstrækning vil den bidrage til en konsolidering og udbygning af dette initiativ?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(3. februar 2000)

Kommissionen glæder sig over oprettelsen af børsen for latinamerikanske værdipapirer, idet dette initiativ kan give Latinamerika yderligere kapitalkilder gennem eksterne investeringer, bidrage til porteføljespredning ved at tilbyde europæiske investorer nye investeringsområder samt bidrage til at gøre euroen synlig på de internationale finansmarkeder.

Kommissionen følger med interesse sådanne initiativer. Da der er tale om en kommerciel operation i den private sektor, er det imidlertid ikke Kommissionens opgave at støtte eller være direkte involveret i en udbygning af dette initiativ.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2432/99

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Genindførelse af ulve, bjørne og losser

Vil Kommissionen oplyse, om der i øjeblikket gennemføres konkrete (samfinansierede eller ikke-samfinansierede) foranstaltninger med henblik på genindførelse af ulve, bjørne og losser, om der tidligere er blevet finansieret eller samfinansieret initiativer på dette område, og om der i nær fremtid vil blive truffet særlige foranstaltninger i så henseende?

Svar afgivet på Kommissionens gegne af Margot Wallström

(11. januar 2000)

Siden 1988 er mange projekter blevet finansieret under det finansielle instrument LIFE-Nature og dets forløbere med enten direkte eller indirekte sigte på fredning af ulv, brun bjørn og los.

Navnlig har ulven været en af de arter, der var målet i 21 projekter, lossen i 14 og den brune bjørn i 17.

Disse projekter er ganske givet Fællesskabets største investering i beskyttelsen af disse arter.

Endvidere kan medlemsstaterne have taget lignende eller supplerende initiativer med finansiel støtte fra Fællesskabet.

Andre projekter til bevarelse af disse arter vil i fremtiden kunne finansieres under LIFE III, forudsat at der forelægges projekter af god kvalitet med dette formål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2416/99

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Topmøde mellem EU og Marokko

Den marokkanske kronprins, Muhammed 6.'s tronbestigelse, har allerede i de første dage af dennes regering betydet en virkelig moralsk og psykisk omvæltning for helle kongeriget, som nu befinder sig i en tilstand af eufori og håb.

Denne historiske begivenhed må være en tilstrækkelig grund til, at den store nabo i nord, Den Europæiske Union, tager sit forhold til Kongeriget Marokko op til overvejelse for at tilskynde til en udvikling og et fremskridt, som er mere målrettet, som mindsker forskellene og bidrager til stabilitet på EU's sydflanke.

Vil Kommissionen gøre brug af sin initiativret til at foreslå afholdelse af et topmøde mellem de mest relevante instanser i EU og Kongeriget Marokko for at analysere den nuværende gunstige situation, som vore sydlige naboer befinder sig i på et afgørende tidspunkt i landets historie?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(5. januar 2000)

Kommissionen deler det ærede medlems analyse vedrørende den seneste politiske udvikling i Marokko og perspektiverne for landets forhold til Fællesskabet.

På den baggrund besøgte landets premierminister, Abderrahmane Youssoufi, Bruxelles i forbindelse med det kollokvium, der med Europa-Parlamentets støtte var arrangeret af venskabsforeningen EU-Marokko den 21. oktober 1999 om emnet Marokko-Europa: en fælles skæbne.

Ved denne lejlighed mødtes Abderrahmane Youssoufi med Kommissionens formand samt med kommissæren med ansvar for eksterne forbindelser, som benyttede lejligheden til at drøfte udviklingen i forholdet mellem EU og Marokko set i lyset af associeringsaftalens ikrafttræden.

Med dette udgangspunkt vil Kommissionen aktivt søge at udvikle og uddybe sine forbindelser til Marokko inden for rammerne af Euro-Middelhavspartnerskabet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1738/99

af Umberto Bossi (TDI) til Kommissionen

(1. oktober 1999)

Om: Italiens manglende kontrol af grænseovergangene mellem Italien og Republikken Slovenien

Situationen ved de ubevogtede grænseovergange på den italienske side af grænsen mellem Italien og Republikken Slovenien er foruroligende.

Bortset fra internationale grænseovergange, som bevogtes 24 timer i døgnet, og hvor der skal forevises identitetspapirer, findes der andre grænseovergange, som er uden bevogtning fra kl. 8.00 til kl. 20.00, mens landbrugsovergangene kun er bevogtede i morgentimerne.

I Provinsen Gorizia forholder det sig ligefrem sådan, at kun 5 ud af de i alt 22 grænseovergange er bevogtede.

1. Har Kommissionen kendskab til Italiens manglende kontrol af Unionens eksterne grænser?

2. Mener Kommissionen, at Italien på denne måde overtræder Schengen-aftalerne?

3. Mener Kommissionen ikke, at borgere fra tredjelande let kan skaffe sig adgang til Unionens område via disse ubevogtede eksterne grænseovergange?

4. Anser Kommissionen det for nødvendigt at gribe ind for at få Italien til at kontrollere sine eksterne grænser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(17. november 1999)

De ti medlemsstater, der anvender Schengen-aftalen, er bl.a. forpligtet til at anvende bestemmelserne om kontrol ved de ydre grænser, der er fastlagt i artikel 3 ff. i gennemførelseskonventionen til Schengen-aftalen og i Schengen-eksekutivkomitéens afgørelser, som er integreret i Unionen.

Der er tale om følgende bestemmelser: de ydre grænser kan principielt udelukkende passeres ved grænseovergangsstederne og inden for de faste åbningstider; de godkendte overgangssteder og åbningstider fastsættes principielt af den berørte medlemsstat; der kan fastsættes særlige bestemmelser for mindre grænsetrafik; kontrollen ved de ydre grænser sker efter ensartede principper; medlemsstaterne er forpligtet til ved hjælp af mobile enheder at kontrollere afstandene ved de ydre grænser mellem de godkendte overgangssteder og de mindre grænseovergange uden for de normale åbningstider;

de er ligeledes forpligtet til at stille et tilstrækkeligt stort personale til rådighed for at sikre kontrollen ved de ydre grænser; de berørte medlemsstater yder hinanden gensidig bistand og opretholder et snævert og fast samarbejde med henblik på at sikre en effektiv kontrol.

Kommissionen kan ikke på baggrund af det ærede medlems oplysninger tage stilling til, om Italien ikke opfylder de ovenfor nævnte forpligtelser, som landet har tiltrådt som led i Schengen-aftalen, der er integreret i Unionen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1855/99

af Mikko Pesälä (ELDR) og Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(14. oktober 1999)

Om: Affaldsslam i foder

Jeg havde fornøjelsen af at stille både kommissionsmedlem Fischler og rådsformand Kalevi Hemilä et spørgsmål om anvendelse af affaldslam i foderindustrien, da de besøgte Parlamentets Landbrugsudvalg den 28. september 1999. På grund af de utallige emner, der var til behandling, og tidsnød var der ikke under drøftelsen tid til at give et tilstrækkeligt fyldestgørende svar. Derfor stilles spørgsmålet på ny skriftligt.

Kan Kommissionen oplyse, hvad den vil gøre for at forhindre, at der tilsættes affald i foder i EU? Denne praksis ville være uhørt i mit hjemland Finland og ville omgående føre til lukning af det pågældende anlæg på grund af de alvorlige sundhedsrisici. Hvordan vil Kommissionen, såfremt nogle medlemslande alligevel ønsker at anvende visse ingredienser, definere begrebet affaldsslam?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(23. november 1999)

Medierne har i den senere tid rettet en del opmærksomhed mod anvendelsen af affaldsslam i foder i flere medlemsstater.

Kommissionen reagerede øjeblikkeligt og krævede forklaringer fra de pågældende medlemsstater og arrangerede straks tjenesterejser for at undersøge, hvordan den relevante fællesskabsret blev anvendt.

Kommissionens beslutning nr. 91/516/CEE af 9. september 1991 om listen over råvarer, som det er forbudt at anvende i foderblandinger(1), indeholder et specifikt forbud mod at anvende slam fra spildevandsanlæg. Ikke desto mindre kan det være tilfældet, at visse medlemsstater har fortolket beslutningen anderledes. For at undgå enhver tvetydighed overvejer Kommissionen derfor for øjeblikket at ændre den nævnte beslutning for at tydeliggøre forbuddets omfang.

Hvis det viser sig, at en medlemsstat nægter at overholde sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, vil Kommissionen ikke tøve med om nødvendigt at indlede en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 226 (tidligere artikel 169).

(1) EFT L 281 af 9.10.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1984/99

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(5. november 1999)

Om: Mistanke om ulovlig affaldsdeponering

I det europæiske regelsæt findes der ganske præcise bestemmelser for genbrug og bortskafelse af fast kommunalt affald og lignende affald, som burde anbringes på lossepladserne. Det forlyder, at en række virksomheder i Lombardiet mellem Milano og Varese er gået i gang med genvindingsprojekter ved anvendelse af nye teknologier. De lejer nogle store lagerbygninger til dette genvindingsarbejde, indsamler plastikaffald, behandler det og sender det til cementfabrikkerne, hvor det bruges som brændstof. I praksis anvendes disse lagerbygninger simpelt hen til oplagring af fast affald, plastik, pressenninger og pvc, dvs. som ikke-autotiserede lossepladser.

I betragtning af at omsætningen tilsyneladende er nået op på svimlende beløb, men især med henblik på den alvorlige trussel mod borgernes helbred og beskyttelsen af miljøet, kan Kommissionen da oplyse, om den er orienteret om denne fremgangsmåde, og om den i bekræftende fald vil udarbejde et direktiv med fastlæggelse af præcise krav vedrørende oplagring og bortskaffelse af affald og plastikstoffer med det formål at sikre, at denne anvendelse af lagerbygninger ikke kommer til at overtage den funktion, der for øjeblikket er forbeholdt lossepladser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(9. december 1999)

Ud fra de oplysninger, som det ærede parlamentsmedlem har givet, ser Kommissionen sig ikke i stand til at henlede de italienske myndigheders opmærksomhed på de nævnte forhold. Kommissionen anmoder derfor det ærede medlem om at indgive mere deltaljerede oplysninger herom, især nøjagtigt hvor, således at Kommissionen kan iværksætte en undersøgelse.

Fællesskabets eksisterende affaldsregler pålægger medlemsstaterne at sikre, at affald indsamles og bortskaffes, uden at det er til fare for menneskers sundhed, og uden at der anvendes fremgangsmåder eller metoder, som vil kunne skade miljøet. Der er et generelt forbud mod henkastning, dumpning og ukontrolleret bortskaffelse af affald (artikel 4 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(1)). For så vidt angår deponering af affald er de nærmere regler fastsat i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald(2). Ukontrolleret dumpning af plastaffald, selv i bygninger som de omtalte lagerbygninger er afgjort forbudt under den eksisterende fællesskabslovgivning.

(1) EFT L 194 af 25.7.1975.

(2) EFT L 182 af 16.7.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2060/99

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(12. november 1999)

Om: Tyrkiets tiltrædelseskandidatur

Kommissionen har over for Rådet og Europa-Parlamentet erklæret, at den godkender Tyrkiet som ansøgerland til EU, idet den mener, at hverken landets tvivlsomme geografiske beliggenhed (hovedparten af landet ligger i Asien), eller den manglende opfyldelse af København-kriterierne (menneskerettigheder, demokratiske institutioner, mindretallenes rettigheder m.m.) skulle kunne hindre denne accept.

Hvorfor ville Kommissionen så, sådan som dens formand, Prodi, har erklæret, kun kunne godkende Kroatien, Bosnien, Serbien eller FYROM, som helt klart er europæiske lande, som ansøgerlande, hvis de anmodede herom, for så vidt som de opfyldte København-kriterierne? Hvad skyldes denne forskelsbehandling, og på hvilke principper og hvilket retsgrundlag bygger denne politik med to hastigheder og to trin? Hvornår og af hvem er det blevet besluttet at tilsidesætte de principper, som Den Europæiske Union bygger på og har udviklet sig efter, når det tjener nogle af medlemslandenes økonomiske og strategiske interesser og går imod andre EU-medlemslandes tilsvarende interesser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(3. december 1999)

Det er korrekt, at Kommissionen mener, at Tyrkiet bør betragtes som kandidat til optagelse i EU. Tyrkiet ansøgte om optagelse i 1987 og har således for længe siden udtrykt ønske om at blive optaget i EU. Endvidere nævner Ankara-aftalen (navnlig artikel 28) og en række EU-erklæringer klart og tydeligt muligheden af, at Tyrkiet optages i EU.

Kommissionen anvender Københavnerkriterierne på samme måde over for alle lande, og alle lande skal opfylde disse kriterier for at kunne optages i EU. Det gælder også Tyrkiet. Desuden kan det ikke komme på tale at starte forhandlingerne med Tyrkiet, før landet opfylder de politiske Københavnerkriterier.

Hvad de øvrige europæiske lande angår, anbefalede Kommissionen den 13. oktober 1999, at EU burde bekræfte, at landene i det tidligere Jugoslavien og Albanien på sigt skal optages i EU. Kommissionen anbefalede også med udgangspunkt i Københavnerkriterierne at udvikle optagelseskriterierne yderligere, således at optagelse gøres afhængig ikke blot af overholdelse af principperne i artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, men også af gensidig anerkendelse af hinandens grænser, løsning af alle udestående problemer vedrørende behandlingen af nationale minoriteter, oprettelse af en regional organisation for fri handel og økonomisk samarbejde som basis for tættere integrering med EU.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1677/99

af Marialiese Flemming (PPE-DE) til Kommissionen

(22. september 1999)

Om: Jagtsæson for trækfugle

Med Rådets direktiv 79/409/EØF(1) om beskyttelse af vilde fugle har den Europæiske Union vedkendt sig, at alle vilde fugle, der er hjemmehørende i medlemsstaternes europæiske område, skal beskyttes.

Medlemsstaterne skal med hensyn til jagten på bestemte fuglearter sikre sig, at principperne for en fornuftig udnyttelse og en økologisk afbalanceret regulering af de pågældende fuglearters, navnlig trækfuglearternes, bestand overholdes. De skal sørge for, at navnlig trækfugle ikke jages i rugetiden eller under de enkelte yngel- og opdrætfaser.

I marts 1994 foreslog Kommissionen en ændring af dette direktiv, hvorefter det overlades til hver enkelt medlemsstat at fastlægge tidsrummet for jagtsæsonen for trækfugle. Kommissionens forslag, som ikke fastsætter nogen samlet afslutning på jagtsæsonen, blev drøftet i Europa Parlamentet. Parlamentets medlemmer gik under afstemningen i februar 1996 ind for, at jagtsæsonen i hele Europa skulle slutte den 31. januar hvert år.

Hvad er siden blevet gjort for at efterkomme Parlamentets krav?

Nogle medlemsstater har individuelt fastlagt jagtsæsonen for trækfugle på en sådan måde, at bevarelsen af visse fuglearter er i fare. Indledningen af jagtsæsonen i Frankrig for eksempel falder på tidspunkter, hvor fugleungerne endnu er afhængige af deres forældre. Frankrig overtræder dermed artikel 7, stk. 4, i direktiv 79/409/EØF. Af denne grund blev der allerede indledt en traktatovertrædelsesprocedure.

Hvor langt er man nået i proceduren?

Hvilken foranstaltning agter Kommissionen at iværksætte, for at bestemmelserne i direktiv79/409/EØF gennemføres i alle medlemsstater?

(1) EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(15. november 1999)

Kommissionen forelagde den 1. marts 1994 et forslag(1) til ændring af Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle(2). Da dette forslag er baseret på EF-traktatens artikel 175 (tidl. 130 S), skal proceduren for samarbejde med Europa-Parlamentet benyttes. Dette afgav sin udtalelse den 15. februar 1996. Rådet har endnu ikke vedtaget nogen fælles holdning om forslaget.

Kommissionen skønner, at de datoer for hhv. jagtsæsonens indledning og afslutning i Frankrig, som disse fremgår af lovene af 1994 og 1998 (lov nr. 98-549 af 3. juli 1998 om ændring af lov nr. 94-591 af 15. juli 1994 om fastsættelse af afslutningsdatoerne for jagten på trækfugle), ikke gør det muligt at sikre en fuldstændig beskyttelse af visse vilde fuglearter under disses tilbagerejse til deres ynglepladser samt under selve rugeperioden som foreskrevet i overensstemmelse med Rådets direktiv 79/409/EØF.

Kommissionen indledte derfor i 1997 en procedure på grund af manglende opfyldelse af kravene imod Frankrig i medfør af artikel 226 (tidl. artikel 169) i EF-traktaten og indbragte den 15. februar 1999 sagen for De Europæiske Fællesskabers Domstol (sag nr. C-38/99). Det påhviler herefter Domstolen at udtale sig.

(1) EFT C 100 af 9.4.1994.

(2) EFT C 65 af 4.3.1996.