SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1680/02

af Benedetto Della Vedova (NI) til Kommissionen

(6. juni 2002)

Om: Overensstemmelse mellem kontoret for ekstraordinære lønudligninger (Cassa integrazione guadagni straordinaria) og fællesskabsbestemmelserne om statsstøtte til virksomheder og beskæftigelse

Den ekstraordinære lønudligningskasse (Cassa integrazione guadagni straordinaria) (CIGS) er et kontor, som officielt har til opgave at garantere, at arbejdstagere i et permanent arbejdsforhold i bestemte virksomhedskategorier får udbetalt deres løn i tilfælde af afbrydelse eller nedskæring af produktionen på grund af reorganiserings-, omstrukturerings- eller omstillingsprocesser, virksomhedskriser eller konkurssager.

Fra januar 1977 til februar 2002 beløb CIGS's udbetalinger sig til i alt 6 372 929 914 arbejdstimer svarende til en værdi af ca. 120 mia. EUR (beløbet bliver beregnet årligt på grundlag af tal fra Istat vedrørende indeksregulering), og dette beløb blev næsten fuldt ud finansieret af den italienske stat.

Ydelserne bevilges af CIGS efter en administrativ procedure, der frit er overladt kontorets skøn, hvilket er i modstrid med Europa-Kommissionens retningslinjer, som kræver en automatisk udbetaling.

Kun arbejdstagere i bestemte virksomhedskategorier har adgang til udbetalingerne fra CIGS, mens Europa-Kommissionens retningslinjer kræver en almen adgang til denne form for sociale hjælpeforanstaltninger.

Det fremgår af statistiske oplysninger og undersøgelser fra Istat og CNR (det nationale forskningsråd), at anvendelsen af CIGS for en stor del er uafhængig af udviklingen i konjunkturerne og udelukkende kommer de store virksomheder til gode, selv om de mindre virksomheder også har ydet bidrag dertil, hvorved de bliver betydelig dårligere stillet, når de skal konkurrere med de store virksomheder.

De ovennævnte beløb er uden tvivl tilstrækkelige til at få indflydelse på handlen mellem Den Europæiske Unions medlemsstater og fordreje eller true med at fordreje konkurrencen mellem disse, da CIGS gør det muligt for de begunstigede virksomheder at befri sig for peronaleudgifter i de ovennævnte tilfælde.

Den italienske regering har for nylig meddelt, at den agter at finansiere de sociale foranstaltninger, som CIGS traditionelt er den største udbetaler af, til et beløb af 5 mia. EUR.

Mener Kommissionen, at den ekstraordinære lønudligningskasse CIGS er i overensstemmelse med traktatens artikel 87?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. juli 2002)

Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens(1) har til formål at sikre arbejdstagerne et minimum af beskyttelse i tilfælde af deres arbejdsgivers insolvens. Med dette mål for øje pålægges medlemsstaterne at oprette et organ, som garanterer betaling af de pågældende arbejdstageres tilgodehavender.

CIG (Cassa integrazione guadagni) opfylder denne opgave i Italien, men har et virkeområde, som er større end det, der er krævet i direktivet.

For så vidt angår CIGS, der er CIG's ekstraordinære lønudligningskasse, har Kommissionen ikke taget stilling til foreneligheden med EF-traktatens artikel 87. CIGS er ikke anmeldt efter EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Kommissionen har dog navnlig via undersøgelser igangsat i 1996 undersøgt, hvorvidt medlemsstaternes ordninger for korttidsarbejde og midlertidige afskedigelser er forenelige med konkurrencereglerne.

Foranstaltninger til støtte for enkeltpersoner, som ikke har til formål at begunstige bestemte virksomheder eller produktionen af bestemte varer, udgør ikke statsstøtte i betydningen af EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Det er dog sådan, at der kan være tale om statsstøtte, hvis foranstaltninger selektivt kommer virksomheder til gode, hvad enten det sker via skønstildeling eller ved kun at gælde for visse sektorer, kun i visse geografiske egne eller kun for virksomheder af en vis størrelse. I så tilfælde ville støttens forenelighed skulle vurderes efter EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3.

(1) EFT L 283 af 28.10.1980. Direktivet er senest ændret ved tiltrædelsesakten 1994.