SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1341/98

af José García-Margallo y Marfil (PPE) til Kommissionen

(29. april 1998)

Om: EURO 1999

Det anfoeres paa side 110 i Kommissionens rapport fra den 25. marts 1998 om konvergenssituationen og de dertil knyttede anbefalinger i forbindelse med overgangen til OEMU's tredje fase, at mens disse gaeldsrater tidligere i de fleste medlemsstater bidrog til at oege den offentlige gaeldsrate, har regeringerne truffet foranstaltninger med henblik paa at begraense gaeldsniveauet gennem en mere omhyggelig styring af deres finansielle aktiver.

Kan Kommissionen oplyse, hvilken type foranstaltninger det drejer sig om?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy

(4. juni 1998)

Den offentlige sektor beskaeftiger sig saedvanligvis med finansielle transaktioner, heriblandt transaktioner af oekonomiske og politiske aarsager. Disse transaktioner kan f.eks. vaere bevillinger af laan og forskud eller investeringer i aktier eller andele. Den offentlige sektor har ligeledes likvide aktiver til styring af de offentlige finanser.

Disse finansielle transaktioner paavirker den offentlige gaeld. For at erhverve de midler, der er noedvendige for at bevilge laan eller koebe aktier, maa den offentlige sektor stifte gaeld. Desuden laaner den offentlige sektor nogle gange mere end noedvendigt til daekning af budgetunderskuddet og anvender efterfoelgende overskuddet til at opspare likvide reserver.

Modsat kan den offentlige sektor ogsaa anvende noget af overskuddet fra tilbagebetalinger af laan eller fra aktiesalg til at tilbagebetale noget af den offentlige gaeld. Indtaegter fra privatisering af offentlige virksomheder kan anvendes til at tilbagebetale offentlig gaeld eller til at finansiere koeb af andre finansielle aktiver.

Den offentlige gaeld, som er defineret i traktaten om Den Europaeiske Union, er en bruttogaeld, som kun tager de offentlige passiver i betragtning. Derfor vil salg af offentlige finansielle aktiver nedbringe den offentlige bruttogaeld tilsvarende.

I de senere aar har medlemsstaterne, for at begraense deres offentlige gaeld, koncentreret sig om en mere omhyggelig styring af deres finansielle aktiver.

Inden for dette omraade er der truffet foranstaltninger om foelgende:

- faerre bevillinger af offentlige laan og flere tilbagebetalinger af udestaaende fordringer (f.eks. gennemfoerte sektoren for socialt boligbyggeri i Nederlandene fra 1993 til 1995 tilbagebetalinger af udestaaende gaeld til omtrent 8 % af bruttonationalproduktet)

- ivaerksaettelse af store privatiseringsprogrammer (f.eks. blev indtaegterne fra privatiseringer i 1997 af offentlige virksomheder i telekommunikations- og elektricitetssektoren i Portugal samme aar brugt til at indfri offentlig gaeld, som svarede til naesten 4 % af BNP)

- salg af guldreserver og anvendelse af overskuddet til nedbringelse af den offentlige gaeld (f.eks. brugte den belgiske regering i 1996 overskuddet fra centralbankens salg af guld for mere end 2 % af BNP til at indfri noget af den offentlige gaeld)

- nedbringelse af det offentliges beholdning af likvide midler (f.eks. foretog Spanien i 1994 en vaesentlig reduktion i de udestaaende likvide midler svarende til 2,0 % af BNP).