ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0841/99

af Kenneth Coates (GUE/NGL) til Kommissionen

(7. april 1999)

Om: Fluortilsaetning i vand

Hvad er Kommissionens holdning til fluortilsaetning i vandforsyninger?

Er fluortilsaetning blevet indfoert i de forskellige medlemsstater, og i givet fald i hvilket omfang?

Er der nogen medlemsstater, der forbyder fluortilsaetning? I bekraeftende fald, med hvilken begrundelse?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard

(29. april 1999)

Drikkevandskvaliteten reguleres i Faellesskabet af Raadets direktiv 80/778/EOEF af 15. juli 1980 om kvaliteten af drikkevand(1), der den 25. december 2003 vil blive erstattet af det nyligt vedtagne nye drikkevandsdirektiv 98/83/EF af 3. november 1998(2). I begge direktiver er der en graensevaerdi for tilladt maksimal koncentration af fluor i drikkevand, uanset stoffets oprindelse, dvs. naturligt til stede eller tilsat kunstigt. Fluortilsaetning til vandforsyningen henhoerer under medlemsstaternes kompetenceomraade, og Kommissionen er ikke beroert, saalaenge den i direktivet fastsatte graensevaerdi overholdes. Der er ingen tvivl om, at fluortilsaetning er et kontroversielt emne paa grund af de positive eller negative virkninger, fluor maatte have afhaengig af dets koncentration i drikkevand.

Graensevaerdien i drikkevandsdirektivet er 1,5 mg/l, der ifoelge udtalelsen fra Verdenssundhedsorganisationen (WHO) som udtrykt i retningslinjerne for drikkevandskvalitet udgoer en god afvejning af positive og negative virkninger af fluor. De positive virkninger starter ved ca. 0,5 mg/l op til 2 mg/l. Jo mere koncentrationen overstiger 2 mg/l, jo stoerre er risikoen for negative virkninger.

Hvad angaar fluortilsaetning i medlemsstaterne, har Kommissionen lanceret en undersoegelse af sagen for at kunne give et saa fuldstaendigt svar som muligt paa det aerede medlems forespoergsel. Paa grundlag af de indsamlede oplysninger forholder det sig saaledes: i Belgien er fluortilsaetning ikke tilladt (fluor er ikke opfoert paa positivlisten over stoffer, der kan tilsaettes drikkevandet); i Danmark er det forbudt; i Tyskland er det tilladt, men afgoerelsen er overladt til de regionale regeringer; i Graekenland kraeves der i en gammel lov (fra 1974) fluortilsaetning for byer paa over 10 000 indbyggere, men denne lov er aldrig blevet taget i brug, fordi spoergsmaalet er saa kontroversielt; i Spanien er det tilladt, men afgoerelsen er overladt til de autonome regioner; i Frankrig er det forbudt af etiske grunde; i Italien er der ikke decideret nogen lovbestemmelse, der forbyder eller tillader fluortilsaetning; i Luxembourg er det ikke direkte forbud, men fluor er ikke opfoert paa positivlisten over stoffer - lovgivningen skulle aendres, hvis et selskab paataenkte kunstig fluortilsaetning; i Nederlandene er det ikke tilladt (tilsvarende situation som i Belgien); og i Det Forenede Kongerige er det tilladt, men afgoerelsen er overladt til de lokale sundhedsmyndigheder.

(1) EFT L 229 af 30.8.1980.

(2) EFT L 330 af 5.12.1998.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0241/99

af Ulf Holm (V) til Kommissionen

(12. februar 1999)

Om: Stoette til Bangladesh efter oversvoemmelserne

De meget omfattende oversvoemmelser, som ramte Bangladesh i slutningen af juli 1998, kostede naesten 1.400 mennesker livet og gjorde over 30 millioner hjemloese, idet to tredjedele af landet blev oversvoemmet.

Hvor meget stoette gav EU til Bangladesh i forbindelse med oversvoemmelserne?

Hvilke omraader og hvem fik tildelt denne stoette?

Er der blevet foretaget en evaluering af EU's stoette? I givet fald hvad var resultatet af denne evaluering?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Emma Bonino

(22. marts 1999)

Kommissionen har i forbindelse med oversvoemmelserne i Bangladesh i 1998 ydet bistand paa i alt 40,2 mio. EUR, jf. naermere nedenfor.

Som en umiddelbar reaktion paa krisen stillede Kommissionen humanitaer bistand til en vaerdi af 1 mio. EUR til raadighed i september og yderligere 2 mio. EUR i oktober 1998 med hovedvaegt paa foedevarer, medicinalvarer, rensning af vandforsyninger og ydelse af sanitaer bistand. I december 1998 ydede Kommissionen bistand paa yderligere 5,45 mio. EUR til oejeblikkelig hjaelp for 50 000 familier i de vaerst beroerte omraader, og bistanden tog hovedsagelig sigte paa at mindske afhaengigheden af noedhjaelp gennem genetablering af afgroeder, billige boliger til noedstedte, hvis ejendom var blevet oedelagt; genskabelse af indkomstskabende beskaeftigelsesmuligheder og levering af rent vand og latriner. Kommissionen ydede i 1998 et bidrag paa i alt 8,45 mio. EUR til ofrene for oversvoemmelserne.

Denne humanitaere bistand omfattede hele landet og fordeltes efter behov til de stoettemodtagere og omraader, som blev udpeget af Kommissionens samarbejdspartnere efter koordinering med de lokale myndigheder. Disse partnere aflaegger regelmaessigt beretning om resultaterne og virkningerne af hvert projekt, og Kommissionens repraesentant foerer tilsyn hermed. Der er imidlertid ikke foretaget nogen formel evaluering.

Kommissionen finansierede endvidere foedevaresikkerhed og foedevarehjaelp til en vaerdi af 31,75 mio. EUR og omfattende 175 000 tons korn og dermed forbundne finansielle ydelser. Denne foedevarehjaelp er ydet til udsatte grupper og som foedevarer for arbejde (food for work) i rehabiliteringsprogrammer. Denne bistand ydedes i tilslutning til de 21 mio. EUR, der ydedes i oktober 1998 til udviklingsprogrammer vedroerende foedevaresikkerhed. Det forventes, at der i april 1999 vil foreligge en faelles evaluering, som "Department of International Development" og Faellesskabet foretager af programmet for "foedevarehjaelp til udsatte grupper", hvortil Faellesskabet yder bidrag.

Endelig skal det anfoeres, at den humanitaere bistand, som medlemsstaterne har anmeldt til Kommissionen for perioden august- december 1998, udgjorde ca. 10,4 mio. EUR.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 305/99 af David BOWE Miljømærkeforordning



EF-Tidende nr. C 325 af 12/11/1999 s. 0103



SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0305/99 af David Bowe (PSE) til Kommissionen (17. februar 1999) Om: Miljoemaerkeforordning Kan Kommissionen give en forklaring paa, hvorfor det ansvarlige forskriftsudvalg for gennemfoerelse af miljoemaerkeforordningen for maling og fernis har aendret kriterierne for hvide farvestoffer, fremstillet af titandioxydindustrien ved hjaelp af sulfatprocessen? Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (26. marts 1999) Det aerede medlem henvises til Kommissionens svar paa mundtlig forespoergsel nr. H-1202/98 fremsat af Mary Hardstaff i spoergetiden under Parlamentets moede i januar 1999(1). (1) Forhandlinger i Parlamentet (januar 1999).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0744/99

af Anita Pollack (PSE) til Kommissionen

(29. marts 1999)

Om: Marine ressourcer

Proever Kommissionen - i Agenda 2000-forordningerne - at flytte ressourcer fra investering i oeget fiskerikapacitet til hensigtsmaessig lokal forvaltning af marine ressourcer?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Emma Bonino

(5. maj 1999)

Kommissionen maa paapege, at faellesskabsstoette kun kan ydes til investeringer, der har til formaal at forny fiskerflaaden, forudsat at det sikres, at fiskerikapaciteten ikke oeges. Medlemsstaterne skal navnlig overholde de fleraarige udviklingsprogrammer for fiskerflaaderne.

I loebet af den nuvaerende programmeringsperiode 1994-1999 er den samlede EF-fiskerflaades tonnage gaaet 13 % ned, mens kapaciteten er faldet med 11 %, hvilket fremgaar af aarsberetningerne fra Kommissionen til Parlamentet og Raadet om de fleraarige udviklingsprogrammer.

I sit forslag til strukturstoette i fiskerisektoren(1), der for naervaerende debatteres i Raadet og Parlamentet, foreslaar Kommissionen en fortsaettelse af ordningen om endeligt ophoer og yderligere betingelser for stoetteydelse til fornyelse af flaaden. Endvidere foreslaar Kommissionen, at medlemsstaterne skal kunne paavise, at den offentlige stoette er noedvendig for at naa de tilstraebte maal, herunder bl.a. at det ikke uden offentlig stoette ville vaere muligt at forny eller modernisere de paagaeldende fiskerflaader, og at de paataenkte foranstaltninger ikke indebaerer en fare for ligevaegten i fiskeressourcerne paa langt sigt. Herudover foreslaas det, at der etableres permanent kontrol af flaadefornyelsen i hver medlemsstat.

Faellesskabsstoette ydes inden for rammerne af de nationale strukturprogrammer, som forelaegges af medlemsstaterne og godkendes af Kommissionen. Endvidere kan disse programmer i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet indeholde yderligere bestemmelser om hensigtsmaessig lokal forvaltning af marine ressourcer.

(1) EFT C 16 af 21.1.1999.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0462/99

af Peter Skinner (PSE) til Kommissionen

(23. februar 1999)

Om: Eksport af farligt affald i form af foraeldede skibe

Er Kommissionen enig i, at farligt affald i form af foraeldede skibe, der indeholder stoffer som f.eks. asbest, ikke boer eksporteres til lande med lempeligere beskyttelsesbestemmelser for at undgaa udgifter?

Ville Kommissionen anse det for hensigtsmaessigt at goere brug af allerede eksisterende kontrolforanstaltninger eller lovgivning for at saette en stopper for denne handel med andre lande, som drives af virksomheder, der opererer inden for EU's graenser?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard

(19. marts 1999)

Eksport af affald til lande uden for Faellesskabet er omfattet af Raadets forordning (EOEF) 259/93 om overvaagning af og kontrol med overfoersel af affald inden for, til og fra Det Europaeiske Faellesskab, med senere aendringer(1). Eksport af udtjente skibe til ophugning er omfattet af denne forordning, for saa vidt som det paagaeldende skib er at betragte som affald. Generelt udgoer et skib affald fra det oejeblik ejeren ikke laengere har til hensigt at benytte det som skib, men derimod at eksportere det til et andet land med henblik paa ophugning.

Den forordning, hvori bestemmelserne i Basel-konventionen om kontrol med graenseoverskridende overfoersel af farligt affald og betryggende bortskaffelse heraf er omsat til faellesskabslovgivning, forbyder eksport til ikke-OECD-lande (dvs. lande, der ikke er medlemmer af Organisationen for OEkonomisk Samarbejde og Udvikling) af farligt affald, som er opfoert i et bilag til forordningen. Skibe til ophugning er ikke anfoert i dette bilag, men i henhold til dets bestemmelser udelukker den omstaendighed, at en given form for affald ikke er medtaget i bilaget, ikke, at det i undtagelsestilfaelde kan vaere farligt og derfor omfattet eksportforbuddet.

Alle skibe, som er bestemt til ophugning, er omfattet af forordningens krav om anmeldelse og kontrol, for saa vidt angaar eventuelle rester af lasten og andre farlige stoffer fra skibets drift, for eksempel olieaffald. I saadanne tilfaelde skal eksport heraf i henhold til forordningen anmeldes og godkendes paa forhaand af myndighederne i eksport-, transit- og importlandet. I forbindelse hermed boer det ligeledes naevnes, at den grundlaeggende betingelse for al eksport af affald er, at behandlingen heraf i bestemmelseslandet er miljoemaessigt forsvarlig. Dette princip er stadfaestet i Basel-konventionen.

Der findes saaledes bindende lovbestemmelser i Faellesskabet, i henhold til hvilke disse tilfaelde er undergivet krav om streng kontrol og overvaagning.

Kommissionen er ganske klar over de miljoe- og sundhedsmaessige problemer, der opstaar i tredjelande i forbindelse med ophugning af skibe. Der er ligeledes et reelt behov for en effektivt fungerende skibsophugningsindustri, saa skibe, der ikke opfylder sikkerhedsnormerne, fjernes fra verdenshavene, da disse skibe i sig selv frembyder en alvorlig trussel mod miljoeet.

(1) EFT L 30 af 6.2.1993.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0161/99

af Antonios Trakatellis (PPE) til Kommissionen

(11. februar 1999)

Om: Den graeske landbrugsbanks ulovlige praksis

Agrotiki Trapeza Elladas (ATE, den graeske landbrugsbank), hvis eneste aktionaer er den graeske stat, yder laan til landbrugere med renter paa 16-17 %, hvilket er alt for hoejt, med det resultat, at de kommer i gaeld og foelgelig maa opgive deres aktiviteter. Det boer endvidere bemaerkes, at ATE ikke fungerer efter samme principper som private investorer i en markedsoekonomi, fordi dens afgoerelser er under indflydelse af den graeske regering, som endda udpeger dens bestyrelse.

1. Hvordan vurderer Kommissionen ATE's nuvaerende politik med de overdrevent hoeje renter, som paalaegges landbrugerne, og som reelt goer de investeringer, der er saa noedvendige for den paakraevede omstrukturering af den graeske landbrugssektor, vaerdiloese?

2. Er ATE's virksomhed i overensstemmelse med konkurrenceretten og de afledte retsbestemmelser, der gaelder for banker i Faellesskabet, og hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at traeffe i tilfaelde af, at der er tale om overtraedelse?

3. Hvorledes vurderer Kommissionen den forskelsbehandling, ATE praktiserer ved sin laangivning til de graeske landbrugere, som omtales i meddelelsen(1), og hvilke foranstaltninger agter den at traeffe for at saette en stopper for overtraedelsen af reglerne om ligebehandling?

Svar afgivet paa Kommissionen vegne af Karel Van Miert

(24. marts 1999)

1. Alt for hoeje priser - herunder for hoeje bankrentesatser - kan indebaere en overtraedelse af EF-traktatens artikel 86, hvis virksomheden der fastsaetter for hoeje priser har en dominerende stilling paa et bestemt marked, og hvis de for hoeje priser indebaerer misbrug af denne dominerende stilling.

Det aerede medlem fremlaegger imidlertid ikke tilstraekkelige oplysninger til, at Kommissionen kan vurdere, om den graeske landbrugsbank har en dominerende stilling paa noget marked eller om de omtalte rentesatser indebaerer misbrug af en eventuel dominerende stilling.

2. Kommissionen raader ikke over tilstraekkelige oplysninger til at afgoere, om denne praksis indebaerer misbrug af en dominerende stilling eller kraenker nogen anden EF-lovgivning.

3. Det aerede medlem henviser til en meddelelse vedroerende en kommissionsbeslutning om at indlede en procedure efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til en raekke graeske statsstoetteforanstaltninger paa landbrugsomraadet. Kommissionen har dog ikke i de omhandlede sager kunnet finde tegn paa, at den graeske landbrugsbank har overtraadt reglerne om ligebehandling.

(1) EFT C 376 af 4.12.1998, s. 2.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0167/99

af Ludivina García Arias (PSE) til Kommissionen

(11. februar 1999)

Om: Legaliteten i fastsaettelsen af elektricitetstariffer paa mellemlang og lang sigt for SMV'er og private husholdninger

Er Kommissionen enig i den fortolkning, at en elektricitetsvirksomhed paa mellemlang og lang sigt kan evaluere den indtaegtsnedgang, der foraarsages af overgangen til fri konkurrence og derfor fastsaette sine priser eller tariffer for forbrugerne uden at tage hensyn til de aendringer, der i de kommende aar kan ske paa omkostningerne som foelge af f.eks. prisudviklingen for energiprodukter, vandforbrug, vekselkurser og renter samt voksende eller aftagende udbud og efterspoergsel? Er denne fortolkning i overensstemmelse med de frie markedsprincipper, der fastsaettes i traktaterne?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert

(8. april 1999)

Forespoergslen fra det aerede medlem vedroerer den ordning for fastsaettelse af salgspriser, som anvendes af en elvirksomhed.

Paa et frit og konkurrencestyret marked fastsaetter en virksomhed i almindelighed sine salgspriser ud fra sine fremstillingsomkostninger, der normalt udgoer den nedre graense, og de priser, der kan opnaas i konkurrencen, og som normalt udgoer overgraensen. En del af fremstillingsomkostningerne bestaar ofte af henlaeggelser, der skal benyttes for at klare fremtidige situationer, der allerede er kortlagt, men som der endnu ikke er sat tal paa, eller som ikke er sikre.

Vilkaarene for godkendelse af disse henlaeggelser er ikke ens i medlemsstaterne, men det er normalt, at taenkte eller blot sandsynlige situationer, der ikke kan saettes tal paa, ikke kan tages i betragtning.

Disse henlaeggelser, der foretages ifoelge det almindelige forsigtighedsprincip, kraeves af EF-retten, nemlig Raadets direktiv 78/660/EOEF af 25. juli 1978 paa grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om aarsregnskaberne for visse selskabsformer(1), af de nationale love om aarsregnskaber og ifoelge de internationale regnskabsprincipper, medens den finansielle vurdering heraf henhoerer under virksomhedens administratorers ansvar.

Derfor er det i det foreliggende tilfaelde ikke muligt for Kommissionen at udtale sig om den af det aerede medlem foreslaaede fortolkning uden naermere kendskab til de naevnte produkter.

(1) EFT L 222 af 14.8.1978.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0592/99

af Nuala Ahern (V) til Kommissionen

(12. marts 1999)

Om: Anmeldelse fra de japanske myndigheder om planer om at sende affaldsstoffer fra hoejberiget uran til USA via EU-havne

Har de japanske myndigheder siden januar 1998 soegt om tilladelse til eller paa anden maade informeret Kommissionen om planer om at sende affaldsstoffer fra hoejberiget uran til USA via havne i Den Europaeiske Union?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis

(30. april 1999)

Kommissionen har ingen juridisk kompetence til at give tilladelse til transport af radioaktivt materiale ind paa eller ud fra Faellesskabets territorium. Dette henhoerer under de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemsstater.

For saa vidt angaar Euratoms sikkerhedsbestemmelser, gaelder der ingen forpligtelse med hensyn til at anmelde transit af radioaktivt materiale via havne i Faellesskabet til Kommissionen eller informere denne herom. Der kraeves kun en erklaering i tilfaelde af, at der er tale om losning af materialet fra det paagaeldende skib eller fly med henblik paa midlertidig oplagring i et kernekraftanlaeg i Faellesskabet, inden det videreforsendes til det endelige bestemmelsessted.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0123/99

af Patricia McKenna (V) til Kommissionen

(2. februar 1999)

Om: Forurening fra fly

Har Kommissionen til hensigt at forelaegge forslag til et direktiv om nedsaettelse af miljoeforurenende stoffer fra fly, et problem, der bliver stadig stoerre, men om hvilket Kommissionen forholder sig tavs?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(12. april 1999)

Kommissionen har ved mange lejligheder udtrykt sin alvorlige bekymring vedroerende den indflydelse emissioner fra flymotorer har paa miljoeet. Da disse emissioner bidrager til verdensomspaendende miljoeproblemer, saasom klimaaendring og reducering af ozon i atmosfaeren har en regulerende indsats over for emissioner fra flymotorer langt stoerre reducerende potentiale, hvis den indfoeres paa internationalt niveau. Dette blev klart understreget i begrundelsen til Kommissionens forslag af 3. december 1997 om Raadets direktiv om begraensning af nitrogenoxidemissioner (NOX) fra civile subsoniske jetfly(1).

Der er paa nuvaerende tidspunkt paa internationalt niveau obligatoriske certificeringsstandarder for emission af roeg, uforbraendte hydrocarboner, carbonmonoxid og nitrogenoxider fra flymotorer. Disse er fastlagt i bind II i bilag 16 til konventionen angaaende international civilluftfart. Alle Faellesskabets medlemsstater har undertegnet denne konvention og den internationale standard anvendes i alle medlemsstaterne.

Som naevnt i beretning fra Kommissionen om hovedresultaterne af den 32. generalforsamling i organisationen for international civil luftfart (ICAO) og foelgen heraf for Det Europaeiske Faellesskab(2) agter Kommissionen at spille en aktiv rolle i det arbejde, der udfoeres af ICAO's udvalg for fly og miljoebeskyttelse med henblik paa at bidrage til fortsatte fremskridt hvad angaar reducering af flymotoremissioners paavirkning af miljoeet.

Kommissionen har til hensigt at goere yderligere rede for sine tanker om nedskaering af emissioner fra flymotorer i en planlagt meddelelse til Raadet og Europa-Parlamentet om lufttransport og miljoe.

Kommissionen har derfor ikke forholdt sig "tavs" og agter heller ikke at goere dette, naar det drejer sig om miljoeforurening, som skyldes emissioner fra fly.

(1) EFT C 108 af 7.4.1998.

(2) KOM(98) 677 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0371/99

af Konstantinos Hatzidakis (PPE) til Kommissionen

(17. februar 1999)

Om: Forsinkelse i forbindelse med bygningen af Athens metro

Arbejdet med at bygge Athens Metro, som stoettes af Den Europaeiske Union, burde have vaeret fuldfoert i slutningen af 1998. Ifoelge den seneste vurderingsrapport, der blev udfaerdiget af selskabet Global View, er der imidlertid opstaaet visse uforudsete vanskeligheder forbundet med projektet, men kun over en lille straekning, og de udgoer ikke nogen vaesentlig aarsag til forsinkelsen. De fleste problemer skyldes forkert valg af maskinelt udstyr (gravemaskiner) til visse former for terraen, selvom dette var valgt i henhold til, hvad de geotekniske undersoegelser viste. Ministeriet for Miljoe, Fysisk Planlaegning og Offentlige Arbejder accepterede dog en forsinkelse paa to aar inden fuldendelsen af projektet paa grund af uforudsete geologiske forhold uden at paalaegge entreprenoeren noget ansvar. Det understreges, at med den aendrede kontrakt for projektet blev der i 1994 med henblik paa at fremskynde projektet stillet 6,7 mia. drakmer til raadighed, som entreprenoeren modtog for at faerdiggoere projektet, saa det kunne tages i brug fra oktober 1998.

Kommissionen bedes paa denne baggrund besvare foelgende:

1. Hvad mener Kommissionen om aarsagerne til forsinkelsen, eftersom de geotekniske undersoegelser havde forudset de tekniske vanskeligheder?

2. Hvilken garanti giver kontrakten om bygningen af Athens metro med henblik paa at sikre, at den rettidigt er klar til at blive taget i brug, og hvorfor aktiveres den ikke i dette tilfaelde?

3. I hvilket omfang er faellesskabsbevillingerne blevet udnyttet? Er der risiko for, at stoetten til projektet afbrydes paa grund af for ringe udnyttelsesgrad?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies

(19. marts 1999)

Ifoelge de oplysninger, de graeske myndigheder har tilsendt Kommissionen, skyldes forsinkelserne i forbindelse med bygningen af Athens Metro hovedsagelig to forhold: dels de arkaeologiske udgravninger, der har varet meget laengere end de seks maaneder pr. udgravning, der var fastsat i den kontrakt, der blev undertegnet i 1991, dels uforudsigelige geologiske forhold til trods for, at der har vaeret foretaget 1 125 jordproevninger paa den straekning paa 18 km, hvor tunnelen er projekteret.

Kontrakterne indeholder klausuler, der anvendes i tilfaelde af uberettigede forsinkelser. Det er de to kontraherende parter, der i givet fald skal anmode om klausulernes anvendelse, saafremt der skulle opstaa saadanne forsinkelser. Dette har hidtil ikke vaeret tilfaeldet.

Den Europaeiske Fond for Regionaludvikling har under EF-stoetterammen for 1994-1999 afsat et beloeb paa 783 mio. EUR til Athens Metro, heraf skal der udbetales 90 mio. EUR i 1999 og 2000. Hele beloebet er med sikkerhed udbetalt inden udgangen af aar 2000.