SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2359/01

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(6. august 2001)

Om: Consorzio Polieco til genanvendelse af polyethylen-affald

I Italien er der i henhold til artikel 48 i lovdekret 22/97 oprettet et obligatorisk konsortium for genanvendelse af polyethylen-affald. Det fastsættes i denne artikels stk. 9, at affald af denne art skal indbringes til konsortiet. På baggrund af denne artikel har man nedsat Consorzio Polieco, hvis administrative bestemmelser fastsætter, at producenter af råmaterialer af polyethylen og fabrikanter af polyethylen-produkter er forpligtede til at indbetale en afgift i forhold til de markedsførte varemængder. Lige fra starten har disse bestemmelser og Poliecos aktiviteter imidlertid givet anledning til alvorlig tvivl og usikkerhed, således at de fleste polyethylen-producenter har undladt at tilslutte sig konsortiet på grund af den inkonsekvente og vanskeligt gennemførlige lovpakke. Det italienske parlament har ikke desto mindre indført en sanktionsordning såvel for manglende tilslutning til konsortiet som for manglende betaling af afgifter, hvilket har øget konsortiets monopolistiske stilling(1).

Fællesskabets seneste retspraksis på miljøområdet(2) fastsætter, at konsortier, der modtager affald, ikke kan udgøre en monopol, at virksomhederne skal kunne vælge mellem forskellige genbrugssystemer, og at man ikke kan opkræve afgifter, hvis der ikke ydes en tjeneste. Der er tale om principper, som ikke synes at være overholdt i de italienske bestemmelser om Consorzio Polieco, der åbenlyst strider mod bestemmelserne i EF-traktaten(3).

1. Har Kommissionen kendskab til denne situation?

2. Mener den ikke, at en national lov, der er i modstrid med fællesskabsretten, bør ophæves med tilbagevirkende kraft(4)?

3. Hvilke foranstaltninger agter den at træffe for at opfordre den italienske stat til at ændre artikel 48 i lovdekret 22/97?

4. Anser den det ikke for nødvendigt at iværksætte en indledende undersøgelse af Polieco for misbrug af dominerende stilling?

(1) Lov 93/01.

(2) Afgørelse af 20.4.2001 DSD-sagen C (2001)1006, afgørelse af 15.6.01 sagen Eco-Emballages C(2001)1611).

(3) Artikel 29, 30, 82 samt forordning (EØF) 259/93.

(4) Jf. Domstolens dom af 12.7.1973, sag 70/72.

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Mario Montipå skriftlige forespørgsler E-2359/01 og E-2362/01

(29. oktober 2001)

På nuværende tidspunkt kan Kommissionen ikke på grundlag af de oplysninger, den ligger inde med, tage stilling til, hvorvidt det omtalte system er foreneligt med EF-retten. Den har imidlertid for nylig i den forbindelse modtaget en klage, som den er ved at undersøge.

Når det skal vurderes, hvorvidt forskrifter er i overensstemmelse med EF-retten, er det nyttigt at sondre mellem dels de retlige rammer, dels virksomheders aktiviteter inden for disse rammer.

Medlemsstaterne har pligt til at fastsætte lovgivning, der er forenelig med EF-retten. Generelt bestræber Kommissionen sig på at sikre, at det indre marked og konkurrencen fungerer efter hensigten, samtidig med at den retlige målsætning om et højt miljøbeskyttelsesniveau opfyldes.

Beslutningerne i DSD- og Eco-Emballagessagen vedrørte aftaler, der var indgået af virksomheder, og aktiviteter i virksomheder, der drev systemer for genanvendelse af brugt salgsemballage. Kommissionen har bestræbt sig på at sikre, at de eksisterende aktører ikke forhindrer konkurrence. På de undersøgte markeder fandt Kommissionen, at de eksisterende aktører ikke bør hverken anvende uberettigede eksklusivklausuler eller pålægge ubegrundede krav, der forhindrer konkurrenter i at komme ind på markedet.

For bedre at forstå de forhold, det ærede medlemmer henviser til, vil Kommissionen kontakte de italienske myndigheder (herunder den italienske konkurrencemyndighed) for at informere dem om det ærede medlems spørgsmål og få deres foreløbige reaktion herpå.