ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0149/01

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. januar 2001)

Om: 12-sømils fiskerizone til græske fiskere

I henhold til gældende fællesskabslovgivning har græske fiskere en fiskerizone på 6 sømil i stedet for 12 sømil, som det er tilfældet for de øvrige EU-lande, især landene i Middelhavsområdet. På denne måde forskelsbehandles de græske fiskere og stilles ringere i den fælles fiskeripolitik, da eksklusivretten er begrænset til kun 3 sømil i forhold til de øvrige landes 9 sømil.

Da Fællesskabet i henhold til bestemmelsen i artikel 5, stk. 1, i bilag IX til den internationale konvention om havrettigheder har enekompetence med hensyn til bevarelse og forvaltning af havfiskeriressourcer og derfor er forpligtet til at udstede forordninger og andre bestemmelser på området, bedes Kommissionen oplyse følgende:

Agter den under hensyn til nævnte enekompetence at afskaffe denne urimelige forskelsbehandling af græske fiskere og også for dem at fastsætte en fiskerizone på 12 sømil, eller endda 24 sømil, hvis Europa-Parlamentets forslag om en kystfiskerizone på 24 sømil (A4-0018/1999)(1) følges?

(1) EFT C 153 af 1.6.1999.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(16. februar 2001)

I henhold til den internationale sædvaneret som kodificeret i artikel 3 i De Forenede Nationers havretskonvention (UNCLOS) har alle stater ret til selv at fastsætte deres territorialfarvand. Dette kan imidlertid ikke være mere end 12 sømil målt fra de basislinjer, der er fastsat i overensstemmelse med denne konvention. For medlemsstaterne gælder denne regel uændret, da de ikke har overført deres suverænitet på dette område til Fællesskabet. Dette har derfor ingen kompetence i disse forhold og kan derfor heller ikke gribe ind i spørgsmålet om omfanget af det territorialfarvand, en medlemsstat har fastsat. Følgelig kan det heller ikke gribe ind over for konsekvenserne af, at en medlemsstat har besluttet ikke at udvide sit territorialfarvand.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0571/01

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(20. februar 2001)

Om: Kommissionens formidling af fortrolige oplysninger

Artikel 197 i EF-traktaten danner retsgundlag for Europa-Parlamentets og dets medlemmers kontrol af Kommissionen. Dette indebærer i givet fald, at Kommissionen formidler fortrolige oplysninger.

Kan Kommissionen sende mig kopier af revisionsberetningen fra dens finanskontrol om ECHO-Flight og revisionsberetningerne fra Ernst & Young om Berlaymont-Bygningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(3. april 2001)

Revisionsberetningerne vedrørende de to sager, det ærede medlem omtaler samt oplysningerne om, hvilke konsekvenser der er uddraget på grundlag heraf, blev videregivet i henhold til EF-traktatens artikel 276 (tidligere artikel 206) under overholdelse af diskretionspligten.

Kommissionen har allerede i forbindelse med dechargen for 1998 fremsendt beretningen om ECHO-Flight, ligesom den den 9. februar 2001 sendte kopier af de fortrolige revisionsberetninger fra Ernst & Young til budgetkontroludvalgets formand Diemut Theato i forbindelse med dechargen for 1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0192/01

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(1. februar 2001)

Om: Vekselkontorer

Findes der, eller er der planer om EU-lovgivning, der beskytter turister mod at blive snydt af vekselkontorer, som giver misvisende oplysninger om valutakursen og opkræver uforholdsmæssigt store gebyrer, eller mener man, at en sådan forbrugerbeskyttelsesforanstaltning udelukkende er et anliggende for de nationale regeringer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(27. marts 2001)

Fællesskabslovgivningen om euroen omfatter regler for veksling af sedler i medlemsstaterne i euroområdet. Denne lovgivning fastsætter, at det er obligatorisk at benytte den officielle vekselkurs; omkostningerne i forbindelse hermed skal således angives særskilt(1). Denne lovgivning mister sin gyldighed, når de nationale møntenheder ikke længere er gyldige, hvilket sker senest den 28. februar 2002.

Når det drejer sig om veksling af sedler i andre valutaer, findes der ikke nogen specifik fællesskabslovgivning. Den generelle lovgivning om vildledende reklame, nemlig Rådets direktiv 84/450/EØF af 10. september 1984 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame(2), vil dog i visse tilfælde kunne anvendes.

Det er vigtigt, at forbrugerne modtager klar og tydelig information om omkostningerne i forbindelse med transaktioner, så de kan sammenligne og vælge det vekselkontor, der beregner sig det laveste gebyr. Nogle medlemsstater har vedtaget lovgivning på dette område. Kommissionen finder ikke, at der er behov for en fællesskabsharmonisering af denne type lovgivning.

Kommissionen minder om, at brug af seddelautomater ofte er en mindre bekostelig måde at skaffe sig sedler i lokal valuta på.

(1) Se svar på skriftlig forespørgsel P-0052/99 af Tamino EFT C 325 af 12.11.1999.

(2) EFT L 250 af 19.9.1984.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0348/01

af Giuseppe Di Lello Finuoli (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. februar 2001)

Om: Messina kommunes udlicitering af anlægsarbejder i tilknytning til en sporvognsforbindelse finansieret med EU-midler

På foranledning af min forespørgsel E-1243/00(1) af 14. april 2000 svarede Kommissionen den 6. juni 2000, at den vil tage stilling til en eventuel finansiering af det pågældende projekt underforstået, at beslutningen endnu ikke var truffet.

Ifølge lokale informationsorganer har formanden for Siciliens regionalråd, Vincenzo Leanza, i oktober 2000 offentligt forsikret, at finansieringen vil finde sted.

Vil Kommissionen opklare, om og i givet fald hvilke beslutninger der er truffet med hensyn til finansieringen af det pågældende sporvognsprojekt?

(1) EFT C 72 E af 6.3.2001, s. 30.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(27. marts 2001)

Kommissionen har endnu ikke kunnet træffe en formel beslutning med hensyn til medfinansieringen af det pågældende projekt via strukturfondene, idet Siciliens regionalråd endnu ikke har sendt de anmodede oplysninger om evaluering af miljøvirkningen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0114/01

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Rådet

(1. februar 2001)

Om: Våbenleverancer til Tyrkiet

I oktober 1999 godkendte det belgiske udenrigsministerium salget af maskiner til ammunition- og våbenfremstilling til Tyrkiet. Med denne leverance vil det for fremtiden blive muligt for fabrikken i Tyrkiet at fremstille ammunition til maskingeværer af typen Teckler & Koch 33. Der er ingen tvivl om, at disse dødbringende våben vil blive taget i brug af det tyrkiske politi og den tyrkiske hær.

I den såkaldte Code of Conduct of the EU concerning the arms export (EU-adfærdskodeks for våbeneksport) hedder det (som 2. kriterium i punkt a), at eksportlicenser skal nægtes, når der er risiko for, at de eksporterede våben kan benyttes internt til undertrykkelse.

Under henvisning til Tyrkiets tvivlsomme ry på menneskerettighedsområdet, den af internationale menneskerettighedsorganisationer påpegede torturpraksis og den militære indgriben i det kurdiske område vil det være ønskeligt, at ovennævnte Code of Conduct overholdes i betragtning af alle disse tydelige signaler.

Er denne våbenleverance til Tyrkiet efter Rådets opfattelse i overensstemmelse med den europæiske adfærdskodeks?

Skal adfærdskodeksen i bekræftende fald ikke skærpes?

Hvordan vil Rådet i benægtende fald reagere over for den pågældende medlemsstat, nemlig Belgien?

Svar

(14. maj 2001)

Den Europæiske Unions holdning til våbeneksport kommer til udtryk i adfærdskodeksen for våbeneksport, der blev vedtaget den 8. juni 1998. Blandt et af kriterierne, der er knæsat i denne kodeks, nævnes respekt for menneskerettighederne som en af hovedforudsætningerne for, at der kan udstedes eksporttilladelse. Den enkelte medlemsstat træffer selv afgørelse under fuld hensyntagen til adfærdskodeksen. Rådet modtager ingen oplysninger om begrundelserne for at medlemsstaterne udsteder eller nægter eksporttilladelser. Det ligger under alle omstændigheder uden for dets kompetence at opkaste sig til dommer over dem. Medlemsstaterne skal dog årligt udveksle oplysninger i Rådet om deres våbeneksport, på grundlag af hvilke der udarbejdes en årsberetning. Dette gør det muligt at foretage en fælles vurdering af, hvordan kodeksen virker.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0219/01 af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen. Forbrændingsprocedurer for BSE-inficerede slagtekroppe i alle medlemsstater.



EF-Tidende nr. 187 E af 03/07/2001 s. 0202 - 0202



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0219/01 af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen (5. februar 2001) Om: Forbrændingsprocedurer for BSE-inficerede slagtekroppe i alle medlemsstater Vil Kommissionen undersøge faciliteterne for sikker bortskaffelse af BSE-inficerede slagtekroppe i alle 15 medlemsstater? Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne (27. marts 2001) Kommissionen kan forsikre det ærede medlem om, at de forskellige modeller for bortskaffelse af BSE-inficerede kroppe, herunder forbrænding, er ved at blive undersøgt i medlemsstaterne. Kommissionens eksperter fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret gennemfører regelmæssig kontrol på stedet i alle medlemsstater for at vurdere gennemførelsen af fællesskabslovgivningen om BSE og lignende spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0179/01

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. februar 2001)

Om: Fiskeriaftalers miljømæssige og sociale indvirkninger

I sin nylige meddelelse om fiskeri og fattigdomslempelse(1) støtter Kommissionen gennemførelse af miljø- og samfundsundersøgelser forud for interventioner med potentielle sociale eller miljømæssige virkninger. Hvorledes agter Kommissionen at gennemføre sådanne undersøgelser i forbindelse med EU's fiskeriaftaler med tredjelande?

(1) KOM(2000) 724.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-0179/01 og E-0206/01

(12. marts 2001)

Ved bilaterale forbindelser på fiskeriområdet tager Kommissionen i stadig stigende grad hensyn til de miljømæssige og sociale aspekter af Fællesskabets fiskeriaktiviteter i farvande, der hører under partnerlandenes overhøjhed og/eller jurisdiktion.

På grundlag af Kommissionens egne vurderinger, der udarbejdes med deltagelse af flere af dens tjenestegrene, er det muligt at tage stilling til disse spørgsmål, inden forhandlingerne begynder, dog forudsat at der foreligger oplysninger. Vurderingerne sendes til Rådet og Parlamentet.

Eftersom Kommissionen er opmærksom på, at der bør ske forbedringer, bestræber den sig i de bilaterale forbindelser på fiskeriområdet på at overtale samarbejdspartnerne til at udvikle et ansvarligt fiskeri og at iværksætte en række målrettede foranstaltninger med det formål at forbedre kendskabet til fiskeressourcerne og til de lokale fiskeres fiskepraksis og behov.

Kommissionen opfordrer desuden sine samarbejdspartnere til at udnytte de muligheder, som politikken for udviklingssamarbejde giver i denne sammenhæng.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0484/01

af Niels Busk (ELDR) og Elspeth Attwooll (ELDR) til Kommissionen

(22. februar 2001)

Om: Statsstøtte til fiskeriet

Kan Kommissionen efter sin nylige afgørelse om at foretage en officiel undersøgelse af franske og spanske statsstøtteordninger, over hvilke der ydes støtte til fiskeriet efter stigningerne i oliepriserne, oplyse, hvilke former for statsstøtte til fiskeriet der ville være forenelige med konkurrencereglerne i det indre marked?

Har Kommissionen fået meddelelse om statsstøtteordninger i andre medlemsstater, hvormed formålet er at yde strukturbistand til fiskerisektoren?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(21. marts 2001)

Statsstøtteordninger i fiskerisektoren gennemgås efter retningslinjerne for gennemgangen af statsstøtte til fiskeri og akvakultur, uanset begrundelsen for at indføre sådanne ordninger. Under oliekrisen sidste år var retningslinjerne dem, Kommissionen vedtog i 1997(1), og de gældende retningslinjer blev vedtaget den 29. oktober 2000(2).

De nye retningslinjer blev opstillet bl.a. for at tage hensyn til de nye regler og betingelser for Fællesskabets strukturstøtte i fiskerisektoren, der blev vedtaget den 17. december 1999 ved Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999(3). Som fastsat i forordningens artikel 19, stk. 1, skal medlemsstaterne underrette Kommissionen om støtteordninger, der er forbundet med strukturstøtten og derfor medfinansieres gennem det finansielle instrument for udvikling af fiskeriet (FIUF).

De fleste medlemsstater er på nuværende tidspunkt begyndt at underrette Kommissionen om sådanne medfinansierede støtteordninger. Nogle af dem er allerede blevet godkendt af Kommissionen.

For nærmere oplysninger om de former for statsstøtte, der er forenelige med fællesmarkedet, henvises det ærede medlem til nævnte retningslinjer. Strukturstøtte gennem FIUF til at løse problemer, som er blevet skærpet af de stigende oliepriser, omfatter f.eks. støtte til ophugning af fiskerfartøjer, støtte til midlertidig indstilling af fiskeriet og pilotprojekter til nedsættelse af olieforbruget inden for fiskeriet.

Som det fremgår af afsnit 1.2 i retningslinjerne, er statsstøtte, der ydes uden krav om en forpligtelse fra modtagernes side, og som har til formål at forbedre deres driftsøkonomi, , hvis den antager form af støtte til driften, uforenelig med fællesmarkedet.

(1) EFT C 100 af 27.3.1997.

(2) EFT C 19 af 20.1.2001.

(3) EFT L 337 af 30.12.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0521/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. februar 2001)

Om: Skandalerne i den tidligere sikkerhedstjeneste

I efteråret 1997 reagerede Kommissionens daværende formand på de skandaler, der var forekommet i Kommissionens sikkerhedstjeneste. Virksomheden Group 4/Securitas, som var ansvarlig for den indre og ydre sikkerhed i Kommissionen, havde handlet ukorrekt på mange punkter.

Redegørelsen blev overdraget til en belgisk domstol. I henhold til oplysninger i de svenske medier begærede denne, at otte tjenestemænds diplomatiske immunitet blev ophævet.

Har Kommissionen fulgt den belgiske anklagers redegørelse, og er de tjenestemænd, hvis immunitet blev ophævet, blevet domfældt af det belgiske retsvæsen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(10. april 2001)

I 1998 overdrog Kommissionen UCLAF's undersøgelsesrapport til de belgiske myndigheder, for at disse herefter kunne tage de fornødne skridt i forbindelse med de formodede uregelmæssigheder i Group4/Securitas-sagen.

I løbet af de undersøgelser, som den belgiske domstol har udført i sagen, har Kommissionen på domstolens anmodning ophævet otte embedsmænds diplomatiske immunitet eller (hvor dette var domstolens begæring) bemyndiget dem til at afgive relevante oplysninger som svar på domstolens spørgsmål. De belgiske myndigheder har ligeledes fået adgang til Kommissionens bygninger og dokumenter.

Sagen er for øjeblikket stadig i undersøgelsesfasen. I henhold til belgisk strafferetspleje bliver der først truffet beslutning om at rejse sigtelse mod de pågældende personer, når undersøgelsesfasen er overstået. Denne beslutning træffes naturligvis alene af de belgiske justitsmyndigheder.

Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) følger nøje udviklingen i den belgiske domstols behandling af sagen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3820/00

af Generoso Andria (PPE-DE), Antonio Tajani (PPE-DE), Stefano Zappalà (PPE-DE), Francesco Fiori (PPE-DE), Luigi Cesaro (PPE-DE), Francesco Musotto (PPE-DE) og Guido Viceconte (PPE-DE) til Kommissionen

(7. december 2000)

Om: Oversvømmelse i Cervinara

Der findes tragedier, som glemmes fuldstændig, mens hvis virkninger er lige så dramatiske som i forbindelse med oversvømmelserne i Soverato og Piemonte. Ingen husker længere Cervinara, hvor 5 personer mistede livet og huse blev revet omkuld, mens der på det menneskelige plan blot udvistes ligegyldighed. Den daværende indenrigsminister, Rosa Russo Iervolino, udsendte efter denne tragedie en kendelse med henblik på at afhjælpe de oversvømmelser og hydrologiske ødelæggelser, der havde fundet sted i Avellino, Benevento, Caserta og Salerno i dagene 14., 15. og 16. december 1999.

Det fastsattes i dennes kendelses artikel 5, at der efter undersøgelser af sagen fra regionen Campania og civilbeskyttelseskontorets side senest 30 dage senere skulle iværksættes en katastrofeplan med infrastrukturindgreb med henblik på at begrænse risikoen. Der er forløbet ca. et år efter denne sidste frist, men der er ikke sket nogen form for interventioner.

Kan Kommissionen henvende sig til indenrigsministeren, Enzo Bianco, for at få oplyst grundene til, at han ikke har sørget for at godkende og finansiere (100 mia. lire) den plan, som regionen Campania korrekt har indgivet for længe siden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(25. januar 2001)

Kommissionen beklager de tab af menneskeliv og skader, der for nylig blev forårsaget at oversvømmelser og jordskred i Italien.

Kommissionen har ikke kompetence til at behandle det fremsatte spørgsmål, der udelukkende henhører under de nationale myndigheder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3042/00 af André Brie (GUE/NGL) til Kommissionen. EU-midler, oplysninger om størrelsen af EU-støtten til Mecklenburg-Vorpommern i 1999.



EF-Tidende nr. 261 E af 18/09/2001 s. 0001 - 0001



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3042/00 af André Brie (GUE/NGL) til Kommissionen (28. september 2000) Om: EU-midler, oplysninger om størrelsen af EU-støtten til Mecklenburg-Vorpommern i 1999 Hvor stor EU-støtte er der i 1999 ydet Mecklenburg-Vorpommern via hvilke projekter og fonde, nærmere bestemt 1. via Fonden for Regional Udvikling (EFRU), 2. via Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Udviklings- og Garantisektionen, 3. via Den Europæiske Socialfond, 4. via Fællesskabets forskningsprogrammer, 5. via Fællesskabets programmer på energiområdet, 6. via Fællesskabets programmer på miljøområdet, 7. via Fællesskabets programmer på transportområdet, 8. via Fællesskabets programmer på uddannelses- og ungdomsområdet, 9. via Fællesskabets programmer på sundhedsområdet, 10. via Fællesskabets programmer på det sociale område, 11. via ikke-statslige organisationers programmer, 12. via kulturprogrammerne, 13. via programmerne som led i samarbejdet med tredjelande (de central- og østeuropæiske lande, SNG), 14. via programmerne for venskabsbyforbindelser og 15. via Fællesskabets øvrige programmer? Hvordan vurderer EU foranstaltningernes succes? Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Prodi (20. juni 2001) I forlængelse af sit svar af 06/10/2000(1) fremsender Kommissionen nu de ønskede oplysninger direkte til det ærede medlem og Parlamentets generalsekretariat (1) EFT C 81 E af 13.3.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3196/00 af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen. EU-finansiering af ngo'er.



EF-Tidende nr. 364 E af 20/12/2001 s. 0002 - 0002



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3196/00 af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen (12. oktober 2000) Om: EU-finansiering af ngo'er Kommissionen kan inden for grænserne af det årlige budget yde støtte til ikke-statslige organisationers arbejde i forskellige lande. Støtten skal være offentlig og gennemsigtig, og derfor bedes Kommissionen oplyse, til hvilke organisationer den selv eller dens kontor i Finland har bevilget EU-midler i 1999, og hvor store beløb der var tale om? Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi (18. september 2001) De ønskede oplysninger sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3933/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Rådet

(7. december 2000)

Om: Fælles udenrigspolitik med hensyn til Kosovo

Finlands tidligere præsident, Martti Ahtisaari, har udgivet en bog om sine opgaver i Beograd. Heri beskriver han, hvordan han som EU's tidligere fredsudsending den 2. juni 1999 sammen med den russiske udsending Viktor Tjernomyrdin tog til Beograd for at forelægge det internationale samfunds fredsplan for Jugoslaviens præsident, Slobodan Milosevic. Ahtisaari oplyser, at Milosevic først bestemt afviste at forhandle om fredsplanen, men den næste morgen pludselig godt kunne acceptere den. Den logiske forklaring på dette pludselige omsving er ifølge Ahtisaari, at Milosevic havde indgået en hemmelig aftale med de russiske generaler om at gøre det nordlige Kosovo til en serbisk zone. Rådet bedes på den baggrund besvare følgende spørgsmål.

1. Kan Rådet bekræfte Martti Ahtisaaris udsagn? Hvilket grundlag har Rådet i benægtende fald for ikke at acceptere hans oplysninger?

2. Hvordan kan Rådet i bekræftende fald forklare, at Kosovo-området nord for Mitrovica i mellem tiden rent faktisk er blevet en serbisk enklave, til trods for at den russiske hær ikke selv har kunnet gennemføre den hemmelige aftale og trods KFOR's tilstedeværelse?

3. Er Rådet rede til at gøre alt for hurtigst muligt at bringe den serbiske enklavedannelse i det nordlige Kosovo til ophør og give dette område tilbage til dets indbyggere? I benægtende fald, hvorfor ikke?

4. Hvornår vil de albanske indbyggere i bekræftende fald kunne vende tilbage til deres boliger i det nordlige Mitrovica? Hvornår vil hospitalerne og universitetsfakulteterne i Mitrovica igen være tilgængelige for den albanske befolkning?

Svar

(12. marts 2001)

Præsident Ahtisaari tog den 2. juni 1999 til Beograd på initiativ af Den Europæiske Union. På samlingen den 31. maj 1999 havde Rådet udtrykkeligt støttet hans bestræbelser og havde opfordret ham til at deltage i Det Europæiske Råd i Köln med henblik på at bidrage til drøftelserne om Det Vestlige Balkan.

Det ærede parlamentsmedlem vil forstå, at Rådet ikke påtænker at kommentere en publikation, der er skrevet af en personlighed som præsident Martti Ahtisaari, men det kan forsikre, at det ikke har fået nogen oplysninger om en formodet hemmelig aftale mellem Slobodan Milosevic og de russiske generaler om at gøre det nordlige Kosovo til en serbisk zone.

Det bør dog erindres, at Rådet ved flere lejligheder har givet udtryk for sin tillid og fulde støtte til de initiativer, som UNMIK/KFOR har taget i Kosovo og navnlig i byen Mitrovica med henblik på den fulde gennemførelse af FN's Sikkerhedsråds resolution 1244 og navnlig normaliseringen af forholdet mellem de forskellige etniske grupper, herunder personers frie bevægelighed og flygtninges tilbagevenden.