ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3928/00

af Bernard Poignant (PSE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: Efterladte søfolk i EU's havne

Blandt de mange krænkelser af søfolkenes rettigheder, der er blevet påtalt i de seneste år, viser skandalen med de besætninger og skibe, der er blevet efterladt af deres rederier, hvordan arbejdsvilkårene for søfolkene er blevet forringet.

Dette problem kræver internationale løsninger, og ikke mindst anerkendelse fra EU's side igennem specifik lovgivning og samarbejde staterne imellem.

Ville det ikke være på sin plads, om EU traf nogle beskyttelsesforanstaltninger for at forhindre, at søfolkene på ny kommer i helt ekstreme situationer?

Agter Kommissionen at afhjælpe dette problem ved at fremsætte forslag til retsakter, der kræver overholdelse af bestemmelserne i ILO's konvention nr. 163, henstilling nr. 173 om søfarendes velfærd og konvention nr. 166 om hjemsendelse af søfarende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(18. januar 2001)

Kommissionen erkender, at det forhold, at visse skibsredere lader deres besætninger og fartøjer i stikken, er et alvorligt problem, som må behandles af såvel de internationale instanser som fællesskabsinstanserne.

Kommissionen følger opmærksomt det arbejde, der udføres desangående på internationalt plan af den fælles ekspertgruppe under Det Internationale Arbejdsbureau (ILO) og Den Internationale Søfartsorganisation (IMO). Man må ikke glemme, at problemet med søfolk, der lades i stikken, er et internationalt fænomen, og at der ikke kan findes nogen løsning herpå alene på fællesskabsniveau, uden at der samtidig tages hensyn til den internationale sammenhæng.

En korrekt håndhævelse i medlemsstaterne af ILO-konventionerne for så vidt angår de søfarendes velfærd og deres hjemsendelse, er ganske afgjort vigtigt med henblik på at forbedre leve- og arbejdsvilkårene om bord på skibene. Dette er dog ikke nok til at løse problemet med efterladte søfolk, når de pågældende fartøjer ikke fører et EU-flag.

Derfor agter Kommissionen i første omgang at analysere konklusionerne af ekspertgruppens arbejde, inden den overvejer muligheden for at gribe ind på fællesskabsplan.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4100/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(10. januar 2001)

Om: Sprogdiskriminering i Den Europæiske Union

På tærsklen til Det Europæiske Sprogår kræver europæiske organisationer stadig oftere uden videre, at ansøgere skal have engelsk som modersmål. Således diskrimineres ansøgere med andre modersmål. Engelsk får med urette status som dominerende (kultur)sprog.

Et stødende eksempel på diskriminering mod ikke-engelsksprogede er stillingsopslaget fra De Europæiske Kommuners og Regioners Råd. Denne paraplyorganisation søger til sit kontor i Bruxelles en indfødt engelsksproget som informationschef. Andre stillingsopslag viser desværre, at dette ikke er noget enkeltstående tilfælde. I ugebladene European Voice og The Bulletin ses regelmæssigt stillingsannoncer fra ikke-statslige organisationer og virksomheder med krav om engelsk som modersmål.

Modersmålskriteriet strider imod princippet om ikke-diskriminering i forbindelse med ansættelse af personale i Den Europæiske Unions medlemsstater. Ikke-engelsksprogede udelukkes på forhånd fra udvælgelsesproceduren, selv om de behersker engelsk mere end godt. Personer med andre sprog kommer tilsyneladende ikke længere i betragtning til bestemte stillinger, og det på tærsklen til Det Europæiske Sprogår.

Mener Kommissionen ikke, at betingelsen om en indfødt engelsksproget i forbindelse med ansættelse af personale i Den Europæiske Unions medlemsstater strider mod princippet om ikke-diskriminering? Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen i bekræftende fald træffe for at stoppe denne (sprog)diskriminering? Hvilke argumenter kan Kommissionen i benægtende fald anføre for, at denne betingelse er i overensstemmelse med princippet om ikke-diskriminering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(21. februar 2001)

Fællesskabsreglerne for arbejdskraftens frie bevægelighed forbyder ikke blot åben forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, men også skjult forskelsbehandling, hvor tilsyneladende neutrale kriterier rent faktisk giver samme resultat. Der er imidlertid ikke tale om forskelsbehandling i tilfælde, hvor der som en betingelse kræves sprogkundskaber af hensyn til den tilbudte stillings særlige karakter(1).

I visse situationer vil det således være retmæssigt at kræve, at en ansøger til en stilling har sprogkundskaber på et meget højt niveau. At det skulle være umuligt at bevise en ansøgers sprogkundskaber på andre måder, end at det er dennes modersmål, kan dog anses for at stå i et misforhold til det tilstræbte mål(2).

De nationale myndigheder, herunder retsmyndighederne, i den pågældende medlemsstat skal fra sag til sag vurdere, om arbejdsgiverens krav overholder fællesskabsretten.

Derfor hører det ikke under Kommissionens kompetence at gribe ind i denne sag.

(1) Jf., for så vidt angår arbejdstagere, artikel 3, stk. 1, sidste punktum i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 (EFT L 257 af 19.10.1968).

(2) Jf. Domstolens dom af 6.6.2000 i sag C-281/98, Angonese, punkt 44-ECR 2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3486/00

af Luis Berenguer Fuster (PSE) til Kommissionen

(10. november 2000)

Om: Nye oplysninger om sagen mod Spanien for statsstøtte til elsektoren

I sagen om statsstøtte til spanske elselskaber i form af dækning af omkostninger i forbindelse med overgangen til konkurrencevilkår indgår en rapport fra et konsulentfirma med hovedsæde i London, som indeholder et skøn over disse omkostninger.

Hvad er begrundelsen for at anvende en ekstern ekspert? Råder Kommissionens tjenestegrene ikke over tilstrækkelig kapacitet til at varetage denne opgave?

Hvorledes er den pågældende ekspert udvalgt?

Hvad beløber vederlaget sig til, og hvem har betalt det?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(20. december 2000)

Lov 54/1997 af 27. november 1997 om elsektoren fastsatte omkostningerne ved den spanske elsektors overgang til konkurrencevilkår i forhold til det indtægtstab, der forventedes som følge af overgangen fra et ikke-liberaliseret elmarked til et delvist liberaliseret marked. For at anskueliggøre den spanske ordning havde de spanske myndigheder beregnet de strandede omkostninger på grundlag af analysemetoden for statsstøtte i forbindelse med strandede omkostninger. Det var dog nødvendigt at kontrollere, at de antagelser, som de spanske myndigheders beregninger var baseret på, byggede på internationalt anerkendte standarder. I betragtning af spørgsmålets komplicerede karakter fandt Kommissionen det hensigtsmæssigt at rette henvendelse til en ekstern ekspert.

Kommissionen søgte en ekspert, der var generelt anerkendt som ekspert på det pågældende område, og som var uafhængig. Eksperten skulle endvidere kunne arbejde på spansk. Analysen blev derefter overdraget til OXERA.

Det samlede vederlag på 10 000 EUR blev finansieret af Kommissionen over budgetpost A-352 (Foranstaltninger på konkurrenceområdet, herunder kontrol med virksomhedskoncentrationer).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3039/00

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(28. september 2000)

Om: Indførelse af dna-test i hele EU

Ved hjælp af dna-data kan man i dag målrettet bevise forbryderes skyld, således at man f.eks. i Storbritannien har til hensigt fremover at underkaste alle lovovertrædere en sådan test. En database med dna-oplysninger, som er tilgængelig i hele EU, ville indebære en betydelig lettelse og effektivisering af efterforskningen og de efterfølgende undersøgelser med henblik på at fremlægge bevis for en lovovertræders skyld.

Kan Kommissionen oplyse, om den inden for det politimæssige samarbejde og den indre sikkerhed har til hensigt at anspore EU-medlemsstaterne til i højere grad at gennemføre sådanne dna-test for således at opbygge et net med disse data på EU-plan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(11. december 2000)

Rådets arbejdsgrupper er i øjeblikket i færd med at drøfte et udkast til Rådets resolution(1) om fælles standarder for deoxyribonucleinsyre-markører (DNA), der anvendes i DNA-analyser i medlemsstaterne (fælles standarder vil forenkle udvekslingen af DNA-analyseresultater mellem medlemsstaterne) en mekanisme for at fastholde og udvikle samordningen af kriminalvidenskabelige DNA-analyser blandt medlemsstaterne og retningslinjer om udveksling af DNA-analyseresultater.

I udkastet til resolution tages der hensyn til det arbejde, der er udført i DNA-arbejdsgruppen under det europæiske net af kriminalvidenskabelige institutter (ENFSI) om harmonisering af DNA-markører og DNA-teknologi, der finansieres under EU's STOP-program, der blev vedtaget af Rådet i 1996(2). Formålet med udkastet er at fremme det praktiske samarbejde mellem politimyndigheder og andre myndigheder med ansvar for bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn.

Udkastet til resolution er baseret på Rådets resolution af 9. juni 1973(3), der opfordrede medlemsstaterne til at overveje at oprette nationale DNA-databaser med henblik på indbyrdes udveksling af DNA-resultater.

Ifølge Kommissionen vil det være tilrådeligt at afvente resultatet af disse drøftelser, inden der træffes beslutning om et yderligere samarbejde mellem medlemsstaterne på DNA-relaterede områder.

(1) P.R. 170 nr. 8856/98.

(2) EFT L 322 af 12.12.1996.

(3) EFT C 193 af 24.6.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3755/00

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(4. december 2000)

Om: Fysisk planlægning i EU: Interreg II C

Interreg II C var et af de godkendte fællesskabsinitiativer i programmeringsperioden 1994-1999 og dannede grundlaget for finansieringen af en række projekter, der havde til formål at fremme det tværnationale samarbejde i forbindelse med fysisk planlægning.

Vil Kommissionen redegøre for resultaterne af Interreg II C og de konklusioner, som den har draget ud fra disse resultater, såvel som for programmets forhold til og indflydelse på ESDP'et, i særdeleshed i forbindelse med de maritime randområder under mål 1 i det nuværende EUR 15?

Vil Kommissionen redegøre for de konklusioner, den har draget om Interreg II C i forbindelse med de konsekvenser, ansøgerlandenes kommende tiltrædelse vil få for de maritime randområder under mål 1 i det nuværende EUR 15?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(22. januar 2001)

Målet med Interreg C II vedrørende tværnationalt samarbejde var at fremme en mere afbalanceret udvikling mellem de forskellige regioner i Fællesskabet, at fremme et transnationalt partnerskab med fælles rammer, at bistå medlemsstaterne og deres regioner med sammen at opstille forhåndsstrategier til løsning af fælles problemer, og endelig at styrke Fællesskabets politikker vedrørende den territoriale udvikling. Dette mål var snævert knyttet til Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv (EFFU).

Indtil i dag er der kun blevet foretaget en foreløbig evaluering af nogle få programmer i Interreg II C. Da andre evalueringer er under gennemførelse, vil det være forhastet at drage konklusioner af disse foreløbige evalueringer og fremlægge resultater, som er helt ufuldstændige.

Som det i øvrigt er fastlagt i EF-traktaten indeholder den anden rapport om den økonomiske og sociale samhørighed en analyse af udviklingen i skævhederne mellem medlemsstaterne og regionerne, herunder de perifere kystregioner, samt EU-politikkernes, herunder strukturpolitikkernes og Interregs medvirken til at rette op på disse skævheder. Ledetråden i den anden rapport er et Fællesskab med 27 medlemslande, hvilket åbner op for en drøftelse af retningslinjerne for den fremtidige samhørighedspolitik. Den anden rapport vil blive offentliggjort i 2001 og fremlagt på et forum om samhørighed, der vil blive afholdt i Bruxelles den 21. maj 2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3166/00

af Helena Torres Marques (PSE) til Kommissionen

(2. oktober 2000)

Om: Udvidelsen

Hvor mange dossierer blev der afsluttet for de forskellige ansøgerlande inden udgangen af august måned?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(14. november 2000)

For de ansøgerlande, forhandlingerne startede med i marts 1998 (Cypern, Den Tjekkiske Republik, Estland, Ungarn, Polen og Slovenien), er de indtil nu foreløbig afsluttede kapitler følgende: frie varebevægelser for Den Tjekkiske Republik, frie kapitalbevægelser for Estland, selskabsret for Cypern, Estland og Slovenien, fiskeri for Cypern, Ungarn, Estland, Den Tjekkiske Republik og Slovenien, Den Økonomiske og Monetære Union(ØMU) for alle seks ansøgerlande, statistik for alle seks ansøgerlande, social politik og beskæftigelse for Cypern, industripolitik og telekommunikation for alle seks ansøgerlande, små og mellemstore virksomheder (SMV) for alle seks ansøgerlande, videnskab og forskning for alle seks ansøgerlande, undervisning og uddannelse for alle seks ansøgerlande, telekommunikation for alle seks ansøgerlande, kultur og AV-sektoren for Cypern, forbruger- og sundhedsbeskyttelse for alle seks ansøgerlande, toldunion for Cypern og Den Tjekkiske Republik, eksterne forbindelser for Cypern, Estland, Den Tjekkiske Republik og Polen, fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) for alle seks ansøgerlande samt finanskontrol for Cypern, Ungarn, Slovenien og Polen.

Dette svarer til, at der er afsluttet 16 kapitler med Cypern, 13 kapitler med både Estland og Den Tjekkiske Republik, 12 med Slovenien og 11 med såvel Polen som Ungarn.

For de ansøgerlande, der blev indledt forhandlinger med i februar 2000 (Bulgarien, Letland, Litauen, Malta, Rumænien, Slovakiet)er de indtil nu foreløbig afsluttede kapitler følgende: statistik for Letland, Litauen og Slovakiet, industripolitik for Malta, SMV for alle seks ansøgerlande, videnskab og forskning for alle seks ansøgerlande, undervisning og uddannelse for alle seks ansøgerlande, telekommunikation for Malta, eksterne forbindelser for Malta, Rumænien og Slovakiet samt FUSP for alle seks ansøgerlande. Dette svarer til, at der foreløbig er afsluttet 7 kapitler for Malta, 6 for Slovakiet, 5 for Letland, Litauen og Rumænien samt 4 for Bulgarien.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3886/00

af Ioannis Souladakis (PSE), Minerva Malliori (PSE) og Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: Creutzfeld-Jakob-sygdommen (kogalskab)

De dimensioner, som Creutzfeld-Jakob-sygdommen (kogalskaben) har antaget, gør igen spørgsmålet om kvaliteten og sammensætningen af kvægfoder i Den Europæiske Union aktuelt. Den gradvise overgang fra planteprodukter til animalske produkter i dyrefoderets sammensætning har ført til disse resultater, der er så farlige for folkesundheden i Europa. Til trods for dyrefoderindustriernes store, indbyrdes modstridende interesser, er der selv i dag mulighed for at ændre på ernæringen for det kvæg, der opdrættes i Den Europæiske Union.

Overvejer Kommissionen muligheden af at give tilskud til dyrkning af plantesorter, som gradvist kan erstatte de risikobehæftede former for kvægfoder, der produceres i dag?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-3886/00 og P-4076/00

(22. januar 2001)

I henhold til den forpligtelse, som Kommissionen indgik i forbindelse med landbrugsministrenes rådsmøde den 4. december 2000 om bovin spongiform encephalopati (BSE), og på udtrykkelig anmodning fra Det Europæiske Råd i Nice foretager den en dybtgående undersøgelse af udbuddet og efterspørgslen af olieplanter og proteinholdige planter. Denne undersøgelse vil omfatte de idéer, der foreslås af alle de interesserede parter.

Kommissionen vil meddele Europa-Parlamentet og Rådet sine konklusioner, så snart de foreligger. Som anmodet af Rådet og Det Europæiske Råd vil dens konklusioner inddrage alle tænkte situationer under overholdelse af Berlin-aftalerne og Fællesskabets internationale forpligtelser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3831/00

af Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) til Kommissionen

(7. december 2000)

Om: Bortfald af momsfradrag for forplejnings- og overnatningsudgifter under forretnings- og tjenesterejser samt for virksomhedsbetingede flytteudgifter

Forbundsrepublikken Tyskland afskaffede ved skattelettelsesloven af 1. april 1999 momsfradrag for forplejnings- og overnatningsudgifter under forretnings- og tjenesterejser samt for virksomhedsbetingede flytteudgifter. I den forbindelse stillede jeg allerede i 1999 en forespørgsel (E-2184/99), men har imidlertid stadig ikke modtaget noget tilfredsstillende svar herpå.

Samtidig konstaterede EF-Domstolen i sin dom af 19. september 2000, at det forbud mod momsfradrag for rejseomkostninger, som den franske regering indførte i 1989, er i modstrid med Rådets sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, og at Rådets beslutning 89/487/EØF om at give bemyndigelse til at fravige sjette momsdirektiv, som ligger til grund for den franske ordning, er ugyldig.

Kan Kommissionen på den baggrund oplyse,

1. hvorvidt den mener, at Forbundsrepublikken Tysklands nævnte lovforanstaltninger er forenelige med artikel 17, stk. 6, i Rådets sjette momsdirektiv (77/388/EØF) i lyset af nævnte dom fra EF-Domstolen?

2. hvilke skridt den agter at tage for at sikre sig, at den tyske afgiftslovgivning atter bringes i overensstemmelse med momsdirektivets bestemmelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. februar 2001)

Kommissionen har kendskab til de foranstaltninger, der i 1999 blev gennemført af Tyskland vedrørende begrænsning eller bortfald af momsfradrag. Visse af disse begrænsninger er i overensstemmelse med direktivets forslag om begrænsninger for fradrag af udgifter(1) og er blevet godkendt ved Rådets afgørelse nr. 2000/186/EF af 28. februar 2000(2) på grundlag af artikel 27 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977, om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter det fælles merværdiafgifts-system: ensartet beregningsgrundlag(3). Disse særlige tidsbegrænsede foranstaltninger forekommer ikke at være i strid med Domstolens retspraksis vedrørende ovennævnte artikel 27.

Kommissionen mener dog, at bortfald af momsfradrag for visse forplejnings- og overnatningsudgifter, som er opstået under forretnings- og tjenesterejser, ikke er omfattet af denne afgørelse. Kommissionen har derfor besluttet at fremsætte en begrundet udtalelse til Forbundsrepublikken Tyskland, i henhold til artikel 226 (tidl. artikel 169), andet afsnit i EF-traktaten, for at bringe denne situation til ophør.

(1) EFT C 219 af 15.7.1998.

(2) EFT L 59 af 4.3.2000.

(3) EFT L 145 af 13.6.1977.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3207/00

af Marie-Arlette Carlotti (PSE) og Francisca Sauquillo Pérez del Arco (PSE) til Kommissionen

(17. oktober 2000)

Om: EU-støtte til Cuba

Kommissionens beslutning om at indstille ECHO-støtten til Cuba betyder konkret, at støtten til dette land falder fra 17 til 6 mio. euro i 2000.

Endvidere kan den nye politik for godkendelse af udviklingsprojekter i Cuba (Call for proposal) risikere at begrænse samarbejdet til områderne menneskerettigheder og støtte til økonomiske og juridiske reformer.

Hvordan vil Kommissionen forklare denne stramning i fortolkningen af den fælles holdning fra december 1996 og beslutningen om at indskrænke omfanget af støtten til Cuba?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(8. januar 2001)

Kommissionens samarbejde med Cuba har hidtil mest bestået i støtte til humanitær bistand. Eftersom de forhold, der førte til ECHO's (Kontoret for Humanitær Bistand) intervention i Cuba, har ændret sig, må Kommissionen også tilpasse sit samarbejde til de nye forhold. ECHO's aktiviteter ophører og erstattes af andre instrumenter til formålet. Det betyder, at de forskellige instrumenters forholdsmæssige andel i samarbejdet med Cuba ændres, og at andelen af ngo'ernes samfinansiering og de økonomiske samarbejdsaktiviteter øges. Det forventes, at Kommissionens samarbejde i 2000 vil blive af nogenlunde samme størrelse som i 1999 (15-16 mio. EUR i 2000, 17,7 mio. EUR i 1999).

Kommissionen har ikke ændret fortolkningen af den fælles holdning, der blev godkendt i 1996, og den har ikke til hensigt at mindske samarbejdet med Cuba. Den fælles holdning er grundlaget for alt, hvad Kommissionen foretager sig i Cuba. Som led i denne strategi har Kommissionen besluttet at iværksætte et udbud for at sikre sig, at de aktiviteter, der gennemføres af ngo'erne, er i overensstemmelse med den fastlagte ramme.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3337/00

af Lucio Manisco (GUE/NGL) til Kommissionen

(25. oktober 2000)

Om: Anslag mod pressefriheden i Østrig

Mandag den 9. oktober offentliggjorde journalisterne ved det statslige østrigske tv-selskab ORF som omtalt i den toneangivende europæiske presse enstemmigt en protest over det massive pres mod og den utålelige indblanden i tv-stationens redaktion og ledelse, som de er blevet udsat for fra Jörg Haiders Frihedsparti. Bl.a. havde lederen af FPÖ's gruppe i det østrigske parlament, Peter Westenthaler, på en enkelt dag 22 gange blandet sig i journalisternes arbejde og forsøgt at påvirke de behandlede emner, deres opsætning og omfang og krævet kompensationsreportager, når der blev sendt tv-nyheder, som ikke huede ham.

Ifølge magasinet Profil har det statslige tv's ledelse desuden indledt en intern undersøgelse af tilfælde, hvor journalistiske tekster er blevet lækket og sendt til politikere, inden de blev udsendt. En anden kilde har afsløret, at to politifolk havde planer om en skattemæssig afstraffelse af tv-selskabets leder, Josef Bronkal, på grund af den alvorlige kritik, han havde rejst mod Jörg Haiders parti.

I en pressemeddelelse af 12. september 2000 ophævede de 14 EU-regeringer de diplomatiske sanktioner mod Østrig, men understregede samtidig, at det var nødvendigt at udvise en særlig agtpågivenhed over for Jörg Haiders Frihedsparti. Mener Kommissionen ikke på denne baggrund, at disse opsigtsvækkende og vedvarende anslag mod pressefriheden og dermed demokratiet i Republikken Østrig kræver en klar og utvetydig fordømmelse fra EU's institutionelle organer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(12. december 2000)

Kommissionen finder altid, at respekten for de demokratiske principper er af allerstørste betydning, navnlig pressefrihed, og det ganske særligt i medlemsstaterne. Det er dog de østrigske myndigheders opgave at træffe de foranstaltninger, der måtte kræves i forbindelse med den episode, det ærede medlem nævner. Kommissionen har i henhold til den nuværende fællesskabsret ikke kompetence til at foretage noget sådant. I øvrigt er betingelserne for anvendelse af bestemmelserne i traktaten om Den Europæiske Union med hensyn til overtrædelse af de grundlæggende rettigheder ikke opfyldt i det foreliggende tilfælde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4123/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(11. januar 2001)

Om: Ål og glasål

Ål og glasål er i tilbagegang de fleste steder i Europa.

Har Kommissionen gennemført nogen foranstaltninger (eller agter den at gøre det) for at bevare ålebestanden og regulere ålefangsten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(21. februar 2001)

Kommissionen er opmærksom på de problemer, der gør sig gældende for den europæiske ålebestand, men den har ikke foreslået nogen foranstaltninger ud over de foranstaltninger, som medlemsstaterne allerede har gennemført.

En forvaltningsplan for ål er under udarbejdelse for hele Fællesskabet. Den oprindelige tidsfrist for forslagets fremsættelse er imidlertid blevet ændret, da Kommissionen endnu ikke har fået de krævede oplysninger om eventuelle foranstaltninger fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES). ICES har imidlertid i mellemtiden analyseret ålesituationen i USA og Canada, hvor der for nylig er blevet gjort opmærksom på den samme problemstilling. I henhold til rapporten, som blev offentliggjort i november 2000, ser det ud til, at de foranstaltninger, der blev foreslået gennemført på den anden side af Atlanten, også vil kunne anvendes i Europa. Kommissionen vil derfor se nærmere på disse forslag, inden den færdiggør forvaltningsplanen for ål i Europa.