SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0109/99

af Ernesto Caccavale (UPE) til Kommissionen

(2. februar 1999)

Om: Italienske bankers anvendelse af ulovlige gebyrer efter euroens indfoerelse

Den 23. april 1998 vedtog Kommissionen tre henstillinger om euroen, hvoraf den ene omhandlede bankgebyrer for omregning af euroen. Som principper i denne henstilling er bl.a. opstillet fuldstaendig gebyrfrihed i foelgende tilfaelde: veksling mellem europaeiske valutaer, omregning af indgaaende eller udgaaende betalinger og omregning af konti i national valuta til euro ved slutningen af overgangsperioden.

Kun nogle faa dage efter euroens indfoerelse, der enstemmigt blev hyldet som en afgoerende etape hen imod realiseringen af det indre marked i Europa og ledsaget af buldrende oplysnings- og bevidstgoerelseskampagner, forlyder det, at de italienske og enkelte andre europaeiske banker fortsat opkraever vekselgebyrer, der beloeber sig til mellem 5.000 og 10.000 ITL, og at de desuden benytter en vekselkurs, der er i aabenlys strid med det loefte, kreditinstitutterne har afgivet om ikke at laegge nogen form for omkostninger paa veksling af de nationale valutaer, der indgaar i eurozonen.

Der er ogsaa konstateret uregelmaessigheder i forbindelse med graenseoverskridende betalinger eller overfoersler, idet disse fortsat behandles anderledes end de nationale og paalaegges ekstra gebyrer.

Vil man bevare de foerste dages generelle optimisme er det afgoerende, at omkostningerne ved overgangen til euroen ikke paalaegges forbrugerne.

Vil Kommissionen paa denne baggrund

- undersoege forholdene omkring den fortsatte anvendelse af disse gebyrer og praecisere, om der er tale om en aabenlys kraenkelse af EF-bestemmelserne om det indre marked?

- undersoege, om bankernes optraeden er i strid med Rom-traktatens bestemmelser om hemmelige aftaler og samordnet praksis og om misbrug af en dominerende stilling, der som direkte konsekvens har, at konkurrencereglerne overtraedes?

- oplyse, om den ikke mener, at der er sket en klar kraenkelse af forbrugernes rettigheder, og om der derfor ikke snarest boer traeffes foranstaltninger, der kan saette en stopper herfor?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(29. marts 1999)

Kommissionens henstilling 98/286/EF af 23. april 1998 om bankgebyrer for omregning til euroen(1) indeholder en standard for god praksis, som hovedsagelig vedroerer omregning af penge i nationale valutaer til euro og omvendt. Artikel 2 i henstillingen bestemmer, at omregning af indgaaende og udgaaende betalinger og konti fra den nationale valutaenhed til euroenheden boer vaere gebyrfri.

Denne standard for god praksis omfatter imidlertid ikke vekslinger mellem valutaer (pengesedler og moenter) i eurozonen. Paa dette omraade foreskriver henstillingen kun en generel forpligtelse til fuld gennemsigtighed. I overgangsperioden boer bankerne anvende de officielle omregningskurser og saerskilt angive alle de gebyrer, der er beregnet for saadanne transaktioner. Bankerne skal foerst foretage vekslingerne gratis fra 1. januar 2002 og paa en raekke betingelser (dvs. kun for deres kunder, for husholdningsbeloeb og for veksling fra den nationale valuta til euro).

Inden euroens indfoerelse havde bankerne mulighed for i det mindste til dels at kamuflere gebyrerne for tjenesteydelser, f.eks. veksling af pengesedler, i de ( variable) vekselkurser, der var gaeldende. Bankerne kunne med andre ord faa kunderne til at betale forskellen, "spreaden", mellem deres koeber- og saelgerkurser. Anvendelsen af denne "spread" indebar en ugennemsigtig metode, som Kommissionen laenge havde opfordret bankerne til at afskaffe.

Med euroens indfoerelse kan bankerne ikke laengere beregne deres gebyrer inden for en vekselkurs"spread", naar der er tale om transaktioner, der involverer de deltagende landes valutaer. Det skyldes det grundlaeggende krav om, at der skal anvendes faste vekselkurser for alle omvekslinger mellem de deltagende nationale valutaenheder.

Fra overgangsperiodens begyndelse giver EU-bankerne derfor specifikke oplysninger om de gebyrer, der beregnes for omvekslinger. Denne nye praksis har afsloeret overraskende hoeje gebyrer, hvilket forstaaeligt nok har affoedt kraftige reaktioner i den europaeiske offentlighed og skabt mistanke om, at bankerne proever at kompensere deres indtaegtstab ved valutavekslinger ved at saette gebyrerne for disse ydelser i vejret. Den valutakursrisiko, der ikke laengere eksisterer mellem eurozonens valutaer, har aldrig vaeret en af hovedbestanddelene i de gebyrer, der beregnes for valutavekslinger. Ifoelge de foreliggende oplysninger repraesenterede denne valutarisiko ca. 20 % af disse gebyrer, som hovedsagelig omfattede ekspeditionsomkostninger og faste omkostninger (omkostninger i forbindelse med transport af store maengder fremmed valuta og det forhold, at der er tale om arbejdskraftintensive transaktioner, der ikke kan klares af maskiner).

Kommissionen forventer alligevel, at gebyrerne for omveksling af valutaer inden for eurozonen vil falde, da der ikke laengere er nogen valutakursrisiko mellem disse valutaer.

De italienske bankers adfaerd i forbindelse med vekslinger kan, selv om den maaske er berettiget, undergrave forbrugernes tillid til den faelles valuta og maaske bringe offentlighedens stoette af projektet i fare. Som fremhaevet i en skrivelse til de vigtigste europaeiske banksammenslutninger i januar 1999 laegger Kommissionen meget stor vaegt paa, at offentlighedens tillid til euroens indfoerelse og hele banksystemets trovaerdighed ikke undergraves af, at pengeinstitutterne drager urimelige fordele af forhoejelser af gebyrerne for vekslinger mellem de tidligere nationale valutaer inden for eurozonen.

Kommissionen udsendte den 5. februar en pressemeddelelse, hvori den opfordrede alle banker til at offentliggoere oplysninger, der viser aendringerne (foer og efter euroens indfoerelse) i de samlede gebyrer for veksling af eurozone-pengesedler og graenseoverskridende checks, overfoersler og betalinger med bankkort. Bankerne i eurozonen blev endvidere anmodet om at indsende en situationsrapport til Kommissionen inden den 31. marts 1999 gennem deres europaeiske sammenslutninger.

I pressemeddelelsen blev brugerne af pengeinstitutterne endvidere opfordret til at indberette ethvert tilfaelde af bankers overtraedelse af reglerne om euroen eller Kommissionens henstilling om gennemsigtighed med bankgebyrer til Kommissionen ved at benytte en saerlig e-mailadresse og faxnummer, der er oprettet med henblik herpaa. Kommissionen vil analysere de indkomne oplysninger og traeffe de fornoedne foranstaltninger for at forhindre overtraedelse af forbrugernes rettigheder.

Kommissionen overvejer desuden at lave en undersoegelse af EU-bankernes gebyrer foer og efter euroens indfoerelse for veksling i eurozonen af pengesedler samt for graenseoverskridende transaktioner (checks, pengeoverfoersler og betalinger med bankkort).

Med hensyn til pengeoverfoersler er det hverken ulovligt eller en direkte foelge af euroens indfoerelse, at de graenseoverskridende transaktioner fortsat er dyrere end de indenlandske transaktioner. Effektuering af graenseoverskridende pengeoverfoersler er mere kompliceret end indenlandske betalinger og derfor mere omkostningskraevende. Det skyldes mangelen paa effektive strukturer for saadanne betalinger og afhaengigheden af korresponderende banker. I de fleste medlemsstater er indenlandske pengeoverfoersler automatiserede og bliver effektueret via clearingsystemer, som forbinder de indenlandske pengeinstitutter med hinanden. Efter euroens indfoerelse vil borgerne imidlertid ikke kunne forstaa, hvorfor gebyrerne for graenseoverskridende overfoersler fortsat er meget hoejere end for indenlandske betalinger. Der er derfor behov for, at alle beroerte parter (banker, medlemsstater og Kommissionen) goer en faelles indsats for at faa dem sat ned.

Kommissionen vil i foraaret 1999 offentliggoere en meddelelse om betalingssystemernes fremtid i det indre marked, som skal danne grundlag for en global politik med henblik paa at realisere et faelles betalingsomraade. Den vil undersoege de eksisterende hindringer for graenseoverskridende betalinger og foreslaa konkrete foranstaltninger for at reducere dem. Kommissionen vil isaer oege presset paa EU-bankerne for snarest muligt at faa dem til at etablere mere effektive forbindelser mellem de nationale detailbetalingssystemer.

Hvad angaar spoergsmaalet om hemmelige aftaler og samordnet praksis har Kommissionen for nylig indledt undersoegelser af, om banker muligvis har overtraadt konkurrencereglerne. Hvis der konstateres overtraedelser, vil Kommissionen omgaaende gribe ind.

(1) EFT L 130 af 1.5.1998.