DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/87

(2004/C 33 E/083)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0821/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. marts 2003)

Om: GATS og privatisering af vandforsyning

Kommissionen har i WTO presset på for at fremme liberaliseringen af vandforsyningstjenester i udviklingslandene. Er Kommissionen enig i, at privatisering af vandforsyningstjenester i udviklingslandene snarere er til gavn for store multinationale selskaber end for verdens fattigste folk?

Har Kommissionen, inden sin anmodning om liberalisering af vandforsyningstjenester i tredjelande, foretaget en uafhængig undersøgelse af konsekvenserne af sådanne liberaliseringer?

Vil Kommissionen i benægtende fald indvillige i at foretage en sådan vurdering i tæt samarbejde med de relevante NGO'er, før den anmoder om yderligere liberaliseringer i tredjelande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(25. april 2003)

Miljøtjenesteydelser er omfattet af de igangværende forhandlinger om den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS), og Fællesskabet har fremsat et forhandlingsforslag og forelagt anmodninger vedrørende miljøtjenesteydelser, herunder vandforsyning og spildevandsbehandling, til de fleste af sine handelspartnere. Fællesskabets hovedmål med forhandlingerne er at mindske eller fjerne hindringerne for handelen med miljøtjenesteydelser.

Fællesskabets anmodninger inden for vandforsyning vedrører ikke privatisering, de udelukker klart enhver form for transport over grænserne enten via rørledning eller med andre transportmidler, og man søger ikke adgang til vandressourcer. Selv om et WTO-medlem skulle vælge at afgive tilsagn, underminerer eller mindsker sådanne desuden på ingen måde værtsregeringens evne til at regulere vandforvaltning og -forsyning til brugerne, til at vælge den mest hensigtsmæssige form for inddragelse af det private og til at føre en retfærdig prispolitik og sikre, at de fattige får adgang til vand til en overkommelig pris. Fællesskabet har støttet og vil fortsat støtte udviklingslandene i denne forbindelse, også med faglig bistand.

Fællesskabets tilgang til vandforsyningstjenesteydelser baserer sig også i WTO-sammenhæng på dets overordnede politik for vand, som bygger på en indgående vurdering af de involverede spørgsmål og udfordringer. Heriblandt er der naturligvis også spørgsmålet om den private sektors inddragelse i vandforsyning og sanitetstjenesteydelser. Det er den almindelige opfattelse, at den private sektor skal involveres sammen med det offentlige og civilsamfundet i bestræbelserne på at sikre mennesker, der ikke har adgang til vandforsyning og sanitetstjenesteydelser, en sådan adgang, og på at styrke investeringerne og forvaltningskapaciteten. Vandinfrastrukturinvesteringer er meget kapitalintensive (ifølge nogle skøn op til 180 mia. USD om året sammenlignet med de aktuelle investeringsniveauer på 70-80 mia. USD årligt), og det er derfor nødvendigt at øge de offentlige investeringer ved at mobilisere private midler til programmer for vandforsyning, spildevandsbehandling, kunstvanding og andre programmer med berøring til vand og gøre sektoren mere attraktiv for private investeringer. For at kunne realisere dette sidste mål skal private investorer — lokale eller udenlandske — kunne have tillid til, at deres retlige og finansielle rettigheder er beskyttet. Kommissionen mener, at GATS-forhandlingerne, hvis de ledes korrekt, kan blive et nyttigt bidrag til at realisere dette mål. Liberaliseringen af handelen med tjenesteydelser inden for vand bør benyttes som middel til at lette infrastrukturinvesteringer, styrke vandforvaltningskapaciteten og befordre den teknologiske udvikling under hensyn til udviklingslandenes administrative kapacitet og regler.

Kommissionen har desuden lanceret en bæredygtighedsvurdering (SIA) af WTO-forhandlingerne. I denne forbindelse gælder en specifik sektorundersøgelse miljøtjenesteydelser med særligt fokus på vandforsyning og spildevandsbehandling. Høring af aktørerne udgør en integrerende del af SIA-processen, og der er taget skridt til, at aktørerne kan yde deres fulde bidrag til undersøgelsen både som eksperter og som del af høringsprocessen. Konsulenterne og Kommissionen er helt indstillet på at indhente aktørernes ekspertsynspunkter og at sikre, at civilsamfundet inddrages til fulde i høringen på enhver måde.

Kommissionen hører desuden regelmæssigt civilsamfundet, inkl. ikke-statslige organisationer (ngo'er) med relevante erfaringer og særlige interesser inden for handelspolitik, om sin politik. Denne dialog er et vigtigt element i processen for udformning af handelspolitik.