SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0405/02

af Toine Manders (ELDR) til Kommissionen

(20. februar 2002)

Om: Beskatningsaftalen mellem Belgien og Nederlandene

I medfør af artikel 27 i den nye beskatningsaftale mellem Nederlandene og Belgien, som blev undertegnet den 5. juni 2001, men endnu ikke er trådt i kraft, gælder der en kompensationsordning for nederlandske grænsearbejdere. I korthed indebærer det, at de pågældende får en skattenedsættelse i Nederlandene, hvis de skal betale flere bidrag og skatter, end hvis de kun havde været omfattet af de nederlandske bestemmelser. For de personer, som allerede var grænsearbejdere, inden de nye bestemmelser trådte i kraft (eksisterende grænsearbejdere), bliver der endog i medfør af den nye aftale ydet kompensation for ethvert nettoindtægtstab. På den anden side gælder der i henhold til aftalen en mindre gunstig kompensationsordning for personer, der først er blevet grænsearbejdere efter den nye aftales ikrafttræden. Med aftalen indføres der således to slags kompensationsordninger for to kategorier af grænsearbejdere.

De nederlandske myndigheder har til hensigt fortsat at betragte en eksisterende grænsearbejder, som uden egen skyld bliver ledig, og som i løbet af seks måneder finder ny beskæftigelse som grænsearbejder, som en eksisterende grænsearbejder. Den pågældende kommer således i betragtning ved den gunstige ordning.

Hvis derimod en grænsearbejder på eget initiativ skifter arbejdsplads i Belgien, er den pågældende imidlertid ikke omfattet af den gunstige ordning. Den eksisterende grænsearbejder betragtes i så fald som en ny grænsearbejder og er derfor omfattet af den mindre gunstige ordning.

1. Er det efter Kommissionens opfattelse i overensstemmelse med fællesskabsretten, at der i den nævnte beskatningsaftale skelnes mellem to forskellige kategorier af grænsearbejdere, eksisterende og nye? Er det ikke en uretmæssig forskelsbehandling af nye grænsearbejdere i forhold til eksisterende grænsearbejdere?

2. Er det efter Kommissionens opfattelse i overensstemmelse med fællesskabsretten, at en eksisterende grænsearbejder, som frivilligt skifter arbejdsplads, stilles ringere end en eksisterende grænsearbejder, som uden egen skyld bliver ledig og inden for seks måneder finder en ny arbejdsplads som grænsearbejder? Er det ikke udtryk for forskelsbehandling af bestående grænsearbejdere, som på eget initiativ skifter arbejdsplads?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(15. april 2002)

I henhold til den nuværende fællesskabsret henhører direkte beskatning stadig i alt væsentligt under medlemsstaternes kompetenceområde. Indgåelsen af aftaler med henblik på at undgå dobbeltbeskatning og dermed fordele den skattemæssige kompetence henhører herunder. Domstolen har godkendt legitimiteten(1) af denne praksis.

Ved udøvelsen af denne kompetence skal medlemsstaterne imidlertid overholde deres forpligtelser i henhold til EF-traktaten. Medlemsstaterne må ikke forskelsbehandle på grundlag af nationalitet eller indføre eller opretholde forskelsbehandling af andre medlemsstaters statsborgere, der udøver deres ret til fri bevægelighed, eller anvende uberettigede begrænsninger på deres bevægelsesfrihed. Medlemsstaterne skal også afstå fra at begrænse deres egne borgeres frie bevægelighed.

Bestemmelserne i aftalen mellem Belgien og Nederlandene forskelsbehandler ikke på grundlag af nationalitet, og de indfører heller ikke begrænsninger på arbejdstagernes frie bevægelighed. Alle nederlandske grænsearbejdere henhører under samme skattemyndighed. Kun for de grænsearbejdere, der kan anses for at være eksisterende grænsearbejdere, indeholder aftalen en overgangsbestemmelse for at kompensere for tabet af nettoindtægter. Sådanne overgangsbestemmelser er berettigede for at beskytte eksisterende grænsearbejderes legitime forventninger.

(1) Sag C-336/96 Gilly, Samling af Afgørelser 1998, side I-02793; se navnlig præmis nr. 30.