DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/58

(2004/C 84 E/0065)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3234/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om: Eksport af lotterisedler fra et land til et andet

Det forhold, at nogle medlemsstater overvejer at sælge lotterisedler i de respektive statslotterier både til andre EU-medlemsstater og til lande uden for EU, rejser spørgsmålet om at ændre ved det skær af ulovlighed, som tidligere hvilede over denne form for eksport.

Nogle af disse lotterier er meget attraktive på grund af præmierne, og borgerne i andre medlemsstater ønsker derfor at købe lotterisedler til dem og det i deres eget land.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke fællesskabsregler der kan finde anvendelse på det frie salg af lotterisedler til statslotterier over hele EU, og hvordan man kan komme ud over det skær af ulovlighed, der i dag hviler over salget af lotterisedler til nationale lotterier i andre stater end dem, der udsteder dem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(10. december 2003)

Ifølge EF-Domstolens dom skal markedsføring af et statslotteri undersøges i henhold til EF-traktatens artikel 49 (fri udveksling af tjenesteydelser): i Schindler-sagen (sag C-275/92) afgjorde Domstolen således, at indførsel af reklamer og lodsedler i en medlemsstat til et lotteri, arrangeret i en anden medlemsstat, vedrører »tjenesteydelser« som omhandlet i EF-traktaten.

Det er ikke fuldstændigt klart, om der henvises til restriktioner fra oprindelseslandet om eksporten af nationale lodsedler (i dette tilfælde kunne det være nyttigt også at henvise analogt til Domstolens afgørelse i Alpine-sagen, sag C-34/93, om finansielle serviceydelser) og/eller til restriktioner fra et modtagerland om importen af udenlandske lodsedler (som det var tilfældet i Schindler-sagen).

En fuldstændig retlig vurdering af problemstillingen kan kun udføres for en enkelt sag ad gangen alt efter hver situations specifikke omstændigheder. Det kan dog påpeges, at den eksisterende retspraksis ikke indikerer, at sådanne aktiviteter nødvendigvis ville være ulovlige, sådan som det ærede medlem antyder.

Fra et generelt synspunkt er det korrekt, at Domstolen i Schindler-sagen har fastslået, at nationale myndigheder kunne have et vist råderum til at indføre restriktioner på salget af lodsedler udstedt af et andet land for at beskytte forbrugere og mere generelt, under hensyntagen til hver enkelt medlemsstats socialt og kulturelt betingede særegenheder, for at beskytte samfundsordenen for så vidt angår tilrettelæggelsen af lotterierne samt omfanget af indsatserne og anvendelsen af det udbytte, der realiseres.

Det skal dog tages i betragtning, at i så fald skulle de relevante nationale myndigheder ikke tilrettelægge et nationalt lotteri, og de skulle anvende dette forbud over for alle sådanne tjenesteydelser uden forskelsbehandling. Desuden har Domstolen for nylig præciseret sin retspraksis både i Gambelli-sagen (sag C-243/01), hvor den har fastslået, at restriktioner på området for hasardspil skal have til hensigt at begrænse sådanne aktiviteter på en konsekvent og systematisk måde, og i Lindman-sagen (sag C-42/02), hvor den har præciseret behovet for, at en medlemsstat påviser, at sådanne restriktive foranstaltninger er hensigtsmæssige og står i rimeligt forhold til de tilsigtede virkninger.