SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3269/02

af Maria Sanders-ten Holte (ELDR) til Kommissionen

(12. november 2002)

Om: Fri bevægelighed for tjenesteydelser og personer i forbindelse med privatskoleundervisning i en anden medlemsstat end hjemlandet

Selv om den frie bevægelighed for personer, tjenesteydelser og kapital er fastsat i EF-traktaten, synes der fortsat at være visse områder, hvor der stadig ikke er tale herom. F.eks. kan det nævnes, at skoleelever fra Nordrhein-Westfalen, som ønsker at følge undervisningen på en privatskole i en anden medlemsstat og i dette tilfælde Nederlandene, ofte konfronteres med store problemer, fordi Nordrhein-Westfalen ikke tillader skoleelever at opfylde deres undervisningspligt i udlandet.

Er Kommissionen bekendt med, om bestemmelserne vedrørende fri udveksling af tjenesteydelser og etableringsfrihed ved grænseoverskridende aktiviteter finder anvendelse på privatskoler, undervisningen på sådanne skoler, etablering og vedligeholdelse af disse, også når de fortrinsvis finansieres af det offentlige?

Er det foreneligt med den frie udveksling af tjenesteydelser og det generelle forbud mod forskelsbehandling efter EF-traktatens artikel 12 (al forskelsbehandling, der udøves på grundlag af nationalitet, (er) forbudt), når skoleelever fra én medlemsstat ikke tillades at følge undervisningen på en almendannende privatskole i en anden medlemsstat, selv om hele den undervisningspligtige periode er omfattet, og skønt skolen er anerkendt og finansieret af sidstnævnte stat, med den begrundelse, at undervisningspligten kun kan opfyldes i hjemlandet?

Vil dette i bekræftende fald også være tilfældet, såfremt de af skolerne i den anden medlemsstat udstedte eksamens- og afgangsbeviser anerkendes både i dette land og i hjemlandet, uanset om der er tale om borgere fra den ene eller den anden medlemsstat, der har slået sig ned i dette land?

Er Kommissionen bekendt med, om EF-traktatens artikel 45 (hvorefter virksomhed, som varigt eller lejlighedsvis er forbundet med udøvelse af offentlig myndighed i en medlemsstat, ikke er omfattet af bestemmelserne om etableringsfrihed) finder anvendelse på retten til at følge undervisningen på en privatskole i en anden medlemsstat samt etableringen af sådanne skoler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. december 2002)

Det ærede medlems oplysninger om de problemer, studerende fra den tyske delstat Nordrhein-Westfalen er stødt på, er ikke tilstrækkeligt udførlige til, at Kommissionen kan udtale sig om en eventuel overtrædelse af fællesskabsretten. Den kan dog komme med følgende generelle bemærkninger.

Som fastslået i Domstolens dom i Wirth-sagen(1) er undervisning ved en højere læreanstalt, der i det væsentlige finansieres ved offentlige midler, ikke en tjenesteydelse i EF-traktatens forstand, eftersom det væsentlige kendetegn ved betalingen ikke foreligger ved denne form for undervisning. De afgifter (Gebühren), som disse læreanstalter modtager fra studerende, kan ikke betragtes som økonomisk modstykke til den pågældende tjenesteydelse.

Derimod udgør undervisning ved andre højere læreanstalter bl.a. læreanstalter, der drives i erhvervsmæssigt øjemed, og som i det væsentlige finansieres ved private midler, navnlig ved betaling, som afkræves de studerende eller deres forældre en tjenesteydelse i EF-traktatens forstand.

Det er således på baggrund af disse retningslinjer fra Domstolens retspraksis på området, at det fra sag til sag kan vurderes, om oprettelsen og forvaltningen af visse læreanstalter kan falde ind under princippet om etableringsfrihed (EF-traktatens artikel 43), og om studier ved sådanne læreanstalter kan falde ind under den frie udveksling af tjenesteydelser (EF-traktatens artikel 49).

Restriktioner, der opstilles af (statslige eller regionale) myndigheder i en medlemsstat, og som hindrer studerende i at deltage i undervisning i en anden medlemsstat end hjemlandet, kan i situationer, der er omfattet af de nævnte friheder i EF-traktaten udgøre en overtrædelse af forbuddet mod diskriminerende foranstaltninger, jf. især EF-traktatens artikel 43 og 49. Dette følger af Domstolens retspraksis, som bl.a. har præciseret, at regler i en medlemsstat, der gør det økonomisk mere fordelagtigt at deltage i faglige kurser, der afholdes i den pågældende medlemsstat, end i kurser, der afholdes i udlandet, indebærer en forskellig behandling på grundlag af det sted, hvor tjenesteydelsen udføres, som er forbudt i henhold til EF-traktatens artikel 49(2).

I situationer, der er omfattet af EF-traktatens anvendelsesområde, kan EF-traktatens artikel 45 desuden ikke retfærdiggøre en hindring af retten til at gå i og oprette en skole. Efter Domstolens faste praksis skal denne traktatbestemmelse som undtagelse fra en grundlæggende frihed fortolkes indskrænkende, så dens anvendelsesområde er begrænset til virksomhed, der i sig selv er direkte og særligt forbundet med udøvelse af offentlig myndighed(3).

(1) Jf. dom af 7. december 1993, sag C-109/92.

(2) Jf. dom af 28. oktober 1999, Vestergaard, sag C-55/98, præmis 22.

(3) Jf. dom af 29. oktober 1998, Kommissionen mod Spanien, sag C-114/97, præmis 34 og 35.