SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0611/96 af Carmen Fraga Estévez (PPE) til Kommissionen (13. marts 1996)

Om: Stoette fra EUGFL til koelehuse

I Kommissionens beslutning 94/173/EF ((EFT L 79 af 23.3.1994, s. 29. )) fastsaettes det, at stoette fra EUGFL til foedevareindustrien, naermere bestemt til koelehuse, kun ydes til produktions- og forarbejdningsvirksomheder, hvis koelehusene er noedvendige for saadanne virksomheders normale funktion. Hermed udelukkes offentlige koelehuse reelt fra en saadan form for stoette.

Kan Kommissionen redegoere for aarsagen til en saadan bestemmelse, og mener den ikke, at den kan medfoere diskriminering ved tildelingen af stoette fra EUGFL til forskellige koelehuse, alt efter om det drejer sig om offentlige eller private koelehuse?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (22. april 1996)

Beslutning 94/173/EF af 22. marts 1994 om fastlaeggelse af udvaelgelseskriterier for investeringer vedroerende forbedring af vilkaarene for forarbejdning og afsaetning af landbrugs- og skovbrugsprodukter ((EFT L 79 af 23.03.1994 )) fastlagde disse kriterier i overensstemmelse med EF-politikkerne, og kriterierne afspejler retningslinjerne for den faelles landbrugspolitik.

Et af de principielle maal med reformen af den faelles landbrugspolitik var at faa mindsket de overskudsproduktioner, der fandtes i visse sektorer, og som vejede tungt paa EF-budgettet i aarevis. Disse maal - som er naaet - har foert til, at der ikke laengere er behov for interventionsoplagring.

Foelgelig er kriteriet ifoelge ovennaevnte beslutning valgt, nemlig at investeringer udelukkes i koelehuse til oplagring af frosne eller dybfrosne produkter, undtagen hvis disse er noedvendige for forarbejdningsanlaeggenes normale funktion, og Kommissionen fandt dette kriterium velegnet til den nuvaerende faelles landbrugspolitik og de oevrige EF-politikker.

Denne holdning er ikke ny: For foerste gang fastsatte Kommissionen i 1980 i en meddelelse udvaelgelseskriterier for projekter, der skal finansieres paa det agroindustrielle omraade i 1980 ((EFT C 188 af 25.07.1980 )). De svarede til dem, der nu er gaeldende (saaledes mht. koelehuse). Det boer desuden bemaerkes, at udvaelgelseskriteriet for denne lagertype allerede forinden var anvendt.

Koelehusenes nuvaerende overkapacitet goer det noedvendigt at fastholde dette kriterium. Kommissionen har aldrig opmuntret til, at der blev etableret uafhaengige koelehuse. Det er de gunstige oekonomiske forhold i sektoren, som har foraarsaget, at de er kommet til.

Hvad angaar muligheden for diskriminering, som det aerede medlem naevner, maa der skelnes mellem:

- Saerskilte koelehuse, der tilhoerer private, som udlejer deres tjenester til tredjemand, herunder offentlige myndigheder (til oplagring af interventionsprodukter). Der goeres ikke noget for at fremme saadanne lagre, og dertil kommer, at det er udtrykkeligt forbudt at finansiere dem med offentlige midler. Fordelen af driften af dem er for producenten lig nul.- Koeleanlaeg, som vedroerer de foranstaltninger, der i partnerskabet mellem medlemsstaten og Kommissionen er udvalgt som prioritet i forhold til den reformerede faelles landbrugspolitik, og som haenger sammen med de oevrige strukturforanstaltninger, der er planlagt med henblik paa at opnaa en bedre oekonomisk og social samhoerighed.

Disse foranstaltninger bliver udmoentet i projekter, der i agroindustriel sammenhaeng pr. definition er homogene anlaeg, som er noedvendige for at behandle produkter forarbejdet af landbrugsprodukter. Blandt saadanne anlaeg er de koeleanlaeg, som er noedvendige for, at de planlagte forarbejdningsanlaeg kan fungere normalt.

Virksomheder, der gennemfoerer et saadant projekt, og som sikrer, at producenterne af basisprodukterne i passende omfang faar varig del i de oekonomiske fordele, der flyder af investeringen, saaledes som det er foreskrevet i artikel 12, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) 866/90 af 29. marts 1990 om forbedring af vilkaarene for forarbejdning og afsaetning af landbrugsprodukter ((EFT L 91 af 06.04.1990 )), har mulighed for at faa EF-stoette.

Det er Kommissionens opfattelse, at de to typer koeleanlaeg, der er beskrevet ovenfor, paa ingen maade kan sammenlignes - hverken ud fra deres funktion, ud fra den erhvervssektor de tilhoerer, eller ud fra hvorledes investeringsgoderne kommer landbrugerne til gode. Der er saaledes ikke mulighed for diskriminering, for der er tale om to forskellige grupper erhvervsdrivende, der intet har til faelles.