SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0990/98

af Giuseppe Rauti (NI) til Kommissionen

(2. april 1998)

Om: Indgreb med henblik på at forebygge italiensk landbrugs sammenbrud

Er Kommissionen mon klar over den stadig alvorligere situation, som mange væsentlige og "traditionelle" sektorer inden for italiensk landbrug befinder sig i? Mælke-, ris-, citrusfrugt- og olivenolieproducenterne, for blot at nævne de væsentligste eksempler, befinder sig i krise, hvilket har givet anledning til gentagne demonstrationer.

Forespørgeren mener, at denne situation først og fremmest skyldes den stadig mere massive import af landbrugsprodukter af samme type fra landene i Middelhavsområdet (og, i forbindelse med ris, fra Vietnam). Disse produkter koster meget mindre end de italienske produkter som følge af de lavere arbejdskraftomkostninger i Marokko, Tunesien osv.

Nu er Italien "forpligtet" til denne import, fordi EU har undertegnet forskellige aftaler med tredjelandene i Middelhavet, som er baseret på princippet om handelsmæssig frihed. Disse lande importerer varer fra EU, og de har ret til at eksportere varer dertil. Det forholder sig således, at deres "import" næsten udelukkende består af industrivarer, medens deres "eksport" næsten udelukkende består af landbrugsvarer.

Resultatet er, at de mest industrialiserede lande i EU favoriseres, medens det går hårdt ud over landbruget i de mindre industrialiserede lande. Italien er det land, som rammes hårdest, da det ofte må importere landbrugsvarer, som det selv er helt selvforsynende med.

Vil Kommissionen oplyse forespørgeren om følgende:

a. Hvor stor er samhandelen mellem EU og tredjelandene i Middelhavet angivet i tal opdelt efter EU's eksport af industrivarer og import af landbrugsvarer, land for land?

b. Agter Kommissionen ikke at foreslå en "kompensationsmekanisme" til fordel for italiensk landbrug, der synes at blive stadig hårdere ramt som følge af den nuværende situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(18. maj 1998)

Kommissionen tilsender direkte det ærede medlem samt Europa-Parlamentets generalsekretariat en tabel over samhandelen mellem Fællesskabet og Middelhavslandene med en særskilt angivelse af landbrugsprodukter, opdelt på de enkelte Middelhavslande.

Kommissionen må imidlertid modificere det ærede medlems konstatering af, at Middelhavslandenes import fra Fællesskabet næsten udelukkende består af industriprodukter, idet Fællesskabets eksport til disse lande omfatter næsten alle former for landbrugsprodukter. Fællesskabets landbrugseksport til disse lande, bortset fra Israel, Marokko og Tyrkiet, overstiger dets tilsvarende import, hvilket betyder, at Fællesskabet for landbrugsvarernes vedkommende har overskud på handelsbalancen over for de 12 Middelhavslande under ét.

Denne udvikling skyldes ikke i første række de toldpræferencer, som Fællesskabet har indrømmet Middelhavslandene på landbrugsområdet, men snarere, at samhandelsstrukturen er et resultat af muligheder og produktionspotentiale, samt at landene ikke har nogen produktion af visse produkter og derfor et behov for at importere dem. Ud over de rent kommercielle betragtninger, kan indrømmelserne til Middelhavslandene på landbrugsområdet under alle omstændigheder ikke adskilles fra en global vurdering af de fordele, som Fællesskabet kan forvente følger af oprettelsen af et fælles Euro-Middelhavs-område.

Hvad angår mulighederne for at iværksætte interne kompensationsforanstaltninger på EF-markederne for at tage hensyn til eventuelle virkninger af Fællesskabets toldindrømmelser til landene i Middelhavsområdet, må det konstateres, at disse elementer blev taget i betragtning ved reformen af den fælles landbrugspolitik og i forbindelse med Agenda 2000(1) under de forskellige berørte sektorer.

(1) KOM(97) 2000 endelig udg.