SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0693/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(7. marts 2003)

Om: DIKATSA's nægtelse af at anerkende europæiske eksamensbeviser

EU har siden 1991 ydet støtte til European Association of Environmental Education, hvori universiteter med et godt internationalt ry har deltaget, såsom universitetet Ethniko ke Kapodistriako Panepistimio i Athen, Université Libre de Bruxelles, Ecole Polytechnique fédérale de Lausanne, Université de Genève, Universität Trier og Erasmus-universitetet.

European Association of Environmental Education udsteder eksamensbeviser for overbygningsuddannelser (Masters in Environmental Management), som anerkendes i samtlige EU-lande med undtagelse af Grækenland. Efter, at en af de berørte parter havde henvendt sig til Statsrådet, annullerede Højesteret DIKATSA's (den instans, der i Grækenland er ansvarlig for anerkendelse af eksamensbeviser) afgørelse om ikke at anerkende de ovennævnte eksamensbeviser for overbygningsuddannelser.

Til trods for dette nægter både det græske undervisningsministerium og den af ministeriet udnævnte DIKATSA under forskellige påskud at anerkende disse eksamensbeviser.

Er Kommissionen underrettet om denne besynderlige situation? Hvad agter Kommissionen at gøre for at finde en løsning på dette problem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(7. april 2003)

Det ærede medlems oplysninger er ikke tilstrækkeligt omfattende til at fastslå, om den manglende anerkendelse af den pågældende uddannelse kan betragtes som en overtrædelse af fællesskabsretten.

Ved Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed(1) oprettedes en generel ordning for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som skal sikre adgang til lovregulerede erhverv i de forskellige medlemsstater. Direktivet giver EF-statsborgere, som er fuldt kvalificeret til at udøve et givet erhverv i deres eget land, ret til at udøve samme erhverv i en anden medlemsstat. Direktivet finder kun anvendelse, når en indvandrer ønsker at udøve et lovreguleret erhverv i en anden medlemsstat. Et lovreguleret erhverv er et erhverv, hvis udøvelse ifølge love eller administrative bestemmelser kræver særlige kvalifikationer. Indvandreren skal være i besiddelse af et eksamensbevis, som svarer til definitionen i direktivets artikel 1, litra a), dvs. et eller flere eksamensbeviser, hvoraf det fremgår, at indehaveren besidder de erhvervsmæssige kvalifikationer, der kræves for at få adgang til et lovreguleret erhverv i den medlemsstat, hvor den pågældende eksamen er taget.

På baggrund heraf vil den manglende anerkendelse af den pågældende overbygningsuddannelse kun være i strid med direktiv 89/48/EØF, hvis anerkendelse søges med henblik på at få adgang til et lovreguleret erhverv i Grækenland, og uddannelsen giver indehaveren ret til at udøve et bestemt erhverv i dennes land.

Den manglende anerkendelse af den pågældende uddannelse kan også volde problemer i forhold til bestemmelserne i artikel 39 i traktaten, hvis de græske myndigheder i forbindelse med adgang til stillinger inden for det offentlige ikke behandler denne eksamen på lige fod med græske kvalifikationer på samme niveau.

Ifølge gældende fællesskabsret falder anerkendelse af eksamensbeviser til akademiske formål (dvs. med henblik på at studere i en anden medlemsstat) inden for medlemsstaternes kompetenceområde. Der findes ingen fællesskabsbestemmelser, som kræver gensidig anerkendelse af eksamensbeviser. Den enkelte medlemsstat har ansvaret for sit eget uddannelsessystem og for indholdet og opbygningen heraf. I øjeblikket findes der ikke noget eksamensbevis, som er anerkendt på fællesskabsplan. Universiteter, som er selvstændige institutioner, er alene ansvarlige for indholdet af deres studieordninger og for udstedelse af eksamensbeviser og andre kvalifikationsbeviser. Medlemsstaternes myndigheder har ret til at kræve akademisk anerkendelse af kvalifikationerne, før de giver adgang til en uddannelse, og de kan tillige vurdere, om indholdet af en uddannelse, som indehaveren af et eksamensbevis har taget, svarer til det niveau, der kræves i den nationale lovgivning. De kan også uden videre fastsætte reglerne for en sådan procedure. Dog er de i henhold til artikel 12 i traktaten forpligtet til ikke at udøve direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.

Ud fra de foreliggende oplysninger er det ikke muligt at fastslå, om en sådan forskelsbehandling har fundet sted.

(1) EFT L 19 af 24.1.1989.