ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0151/00

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(31. januar 2000)

Om: Statsstøtte og kulindustri

Kan Kommissionen bekræfte, at dens undersøgelse af fusionen mellem Ruhrkohle AG, Saarbergwerke AG og Preussag Anthrazit GmbH i 1998 har vist, at den tyske regering ydede statsstøtte i den forbindelse? Hvilke skridt vil Kommissionen tage for at sikre tilbagebetaling af denne støtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(1. marts 2000)

Kommissionen kan bekræfte, at den har undersøgt, om der har været ikke-anmeldt statsstøtte indblandet i salget af det offentligt ejede Saarbergwerke AG til det privat ejede selskab RAG Aktiengesellschaft (RAG AG).

Efter at have gennemført sine undersøgelser besluttede Kommissionen den 18. januar 2000 at sende en åbningsskrivelse til den tyske regering, som blev anmodet om senest en måned efter modtagelsen at forelægge: en udførlig og kvantificeret økonomisk evaluering af de risici, som RAG AG har påtaget sig med opkøbet af Saarbergwerke AG; en udførlig kommerciel og økonomisk evaluering af hvert datterselskab i Saarbergwerke AG-gruppen på tidspunktet for fusionen tillige med de forventede, fremtidige likviditetsoverførsler; en udførlig kommerciel og økonomisk evaluering af synergieffekterne for Deutsche Steinkohle AG som følge af opkøbet af Saarbergwerke AG's kulproducerende faciliteter; en udførlig kommerciel og økonomisk evaluering af synergieffekterne for RAG AG som følge af opkøbet af Saarbergwerke AG's øvrige produktionsfaciliteter; samt en begrundelse for, hvorfor salgsprisen på 1 DEM, som RAG AG betalte for Saarbergwerke AG, ikke er anmeldt som statsstøtte til kulsektoren i overensstemmelse med artikel 1, stk. 2 og 4, i Kommissionens beslutning nr. 3632/93/EKSF af 28. december 1993 om fællesskabsordningen for statsstøtte til kulindustrien(1), hvis Tyskland betragtede dette som en risikoforsikring for RAG AG.

Skrivelsen vil også blive offentliggjort i EF-Tidende sammen med en opfordring om, at tredjeparter kan fremsende deres bemærkninger inden for en måned efter offentliggørelsen. De modtagne bemærkninger vil dernæst blive videresendt til den tyske regering, så denne får lejlighed til at svare.

På grundlag af disse svar træffer Kommissionen efterfølgende en endelig afgørelse om, hvorvidt ikke-anmeldt statsstøtte har været indblandet i opkøbet.

(1) EFT L 329 af 30.12.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0203/00

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(4. februar 2000)

Om: Toldstempler i tredjelande

Når toldstempler i tredjelande ændres, tilbageholder interventionsorganerne ofte eksportørens restitutioner samt sikkerhedsstillelser, og europæiske eksportører bliver dermed gjort ansvarlige for forhold uden for deres kontrol.

Vil Kommissionen sikre, at ansvaret for løbende registrering af ændringer i officielle toldstempler i tredjelande alene skal påhvile myndighederne?

Vil Kommissionen etablere en fast procedure med alle restitutionsberettigede tredjelande, der sikrer, at alle ændringer i disses toldstempler indberettes til centralt hold i Bruxelles med henblik på efterfølgende distribution til de enkelte medlemslandes interventionsorganer?

Mener Kommissionen, at den reelle kontrolværdi af toldstemplerne der kan stjæles, kopieres eller på anden måde anvendes uretmæssigt står i rimeligt forhold til deres økonomiske betydning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. marts 2000)

Når restitutionssatsen differentieres alt efter de udførte varers bestemmelsessted, kræver fællesskabsbestemmelserne, at restitutionsmodtageren fremlægger bevis på, at den pågældende vare er blevet indført i det tredjeland, for hvilket der er blevet fastsat en differentieret restitutionssats. I en lang række tilfælde fremlægges beviset i form af importtolddokumenter fra de forskellige lande i verden. Som bekræftelse på deres ægthed bærer disse dokumenter normalt tredjelandenes toldmyndigheders stempler og underskrifter.

Normalt råder de nationale udbetalingsorganer over en samling prøveeksemplarer af de mest anvendte toldstempler. Når de konstaterer, at et stempel er ændret, tager de skridt til at efterprøve det nye stempels ægthed. Det hele går ud på at sikre, at de dokumenter, der fremlægges i forbindelse med ansøgning om udbetaling af restitutioner, er ægte.

Kommissionen har ikke til hensigt at udarbejde en central liste over de toldformularer og -stempler, der anvendes i tredjelandene. Anvendelsen af fællesskabsbestemmelserne om udbetaling af eksportrestitutioner henhører under de nationale udbetalingsorganer, der har stor erfaring på området og har regelmæssig kontakt med tredjelandenes toldmyndigheder.

Udarbejdelsen af en sådan liste ville i givet fald henhøre under Verdenstoldorganisationens kompetenceområde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0474/00

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Kommissionen

(24. februar 2000)

Om: Støtte til sicilianske fiskere

Regionen Sicilien har i henhold til sin egen regionallov nr. 30/1998 fastlagt ledsageforanstaltninger som kompensation for afbrydelser og indskrænkninger i fiskeriaktiviteten. Støtten til fiskerne er endnu ikke blevet udbetalt, fordi Kommissionen allerede siden maj sidste år har givet udtryk for forbehold, som den sicilianske regering så igen har undersøgt.

Kan Kommissionen under henvisning til, at den allerede ved en anden lejlighed har udtalt sig positivt om denne regionale lov, oplyse:

1. hvilke særlige grunde der endnu forhindrer den i at give Regionen Sicilien tilladelse til at udbetale støtten til de af øens fiskere, der har anmodet herom?

2. inden for hvilken frist den agter at udtale sig for at gøre det muligt at lette den vanskelige økonomiske situation for i hundredvis af fiskere, som i forvejen er hårdt ramte af den tvungne inaktivitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(6. april 2000)

Kommissionen er i færd med at undersøge, hvorvidt den sicilianske regionallov nr. 30 af 26. oktober 1998 er i overensstemmelse med EF-retten.

Kommissionen træffer om kort tid afgørelse om denne lov, navnlig på baggrund af de yderligere oplysninger, som de italienske myndigheder forelagde Kommissionen den 28. december 1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0252/00

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(7. februar 2000)

Om: Bibeskæftigelse

Hvor mange af de ansatte i Kommissionen har en bibeskæftigelse, der i henhold til vedtægten kræver godkendelse, og hvor mange fik pålæg om at indstille eller afholde sig fra en bestemt beskæftigelse af denne art?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(24. marts 2000)

Ifølge artikel 12 i personalevedtægten må tjenestemanden ikke udøve nogen bibeskæftigelse, der ikke kan forenes med den værdighed, hans stilling kræver. Endvidere skal en tjenestemand, der ønsker at udøve en bibeskæftigelse mod eller uden vederlag, indhente ansættelsesmyndighedens samtykke. Dette samtykke gives ikke, hvis beskæftigelsen eller hvervet kan få skadelig indflydelse på tjenestemandens uafhængighed eller skade Fællesskabernes arbejde.

Antallet af bibeskæftigelser i de sidste fem år, som har krævet samtykke, er 677. De har hovedsagelig vedrørt undervisning på universiteter, indlæg på konferencer og seminarer, deltagelse i arbejdet i bestyrelsen for forskellige akademiske, administrative eller kunstneriske stiftelser, selskaber og andre organisationer, hvis aktiviteter ikke er i modstrid med Kommissionens eller Fællesskabernes interesser. Ved fire lejligheder blev der ikke givet samtykke til anmodninger om udøvelse af bibeskæftigelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0355/00

af Ward Beysen (ELDR) til Kommissionen

(14. februar 2000)

Om: Copyright-direktivet

I øjeblikket behandles i Rådet Kommissionens forslag om at revidere direktivet vedrørende copyright og beslægtede rettigheder. Forslaget frembyder enorme fordele, for så vidt som der er blevet fundet en balance mellem dels copyrightindehaverne og dels brugerne og den teknologiske industri, men kan også indebære risici, for så vidt som det fulde tekniske monopol overdrages copyrightindehaverne. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at forhindre, at man i undtagelsestilfælde får pålagt at skulle underkaste sig tekniske systemer, navnlig i tilfælde, hvor kopiering tillades?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(28. marts 2000)

Forslaget til direktiv om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet(1) har til formål på fællesskabsplan at tilpasse retsgrundlaget for ophavsretten med henblik på udfordringen fra ny teknologi, nye produktionsformer og muligheder for tilgang. Forslaget, der indgår i en global sammenhæng, skal ligeledes inkorporere størstedelen af de internationale forpligtelser i medfør af de traktater, der blev indgået i 1996 inden for rammerne af Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret om henholdsvis ophavsret og om udøvende kunstnere og fonogrammer.

I henhold til en af disse forpligtelser er der opnået enighed om at vedtage en lovgivning, der sikrer retlig beskyttelse af tekniske foranstaltninger truffet af rettighedsindehavere med henblik på at beskytte deres værker mod ulovlig anvendelse. Direktivforslaget skal inkorporere denne forpligtelse i Fællesskabsretten med henblik på at sikre en tilsvarende beskyttelse i alle medlemsstater og med henblik på et velfungerende indre marked.

Det ærede medlem anerkender Kommissionens bestræbelser på i forslaget at sikre en afvejning mellem de involverede rettigheder og interesser. Kommissionen er særligt opmærksom på behovet for en sådan afvejning, når det gælder spørgsmålet om en begrænsning af beskyttelsesomfanget for tekniske foranstaltninger i tilfælde, hvor en medlemsstat har mulighed for at påberåbe sig en af de i forslagets artikel 5 fastsatte undtagelsesbestemmelser. Medlemsstaterne er opmærksomme på dette problem og forsøger i Rådets arbejdsgruppe at finde en tilfredsstillende løsning.

(1) EFT C 180 af 25.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0976/00

af Ursula Schleicher (PPE-DE) til Kommissionen

(22. marts 2000)

Om: Fortsættelse af byggeprojekter i naturparken Sintra-Cascais i Portugal

Som svar på min skriftlige forespørgsel E-1977/99(1) meddelte Margot Wallström, at hun har registreret de af mig anførte tilfælde og har anmodet de portugisiske myndigheder om oplysninger.

Har Kommissionen kendskab til, at de anførte byggeprojekter, især i områderne Cabo Raso og Abano, til trods for de ansvarlige nationale myndigheders modstridende oplysninger stadig fortsætter og allerede har medført betydelige skader for naturparken, hvilket er synligt for enhver, og som de portugisiske medier gentagne gange har påpeget?

(1) EFT C 219 E af 1.8.2000, s. 57.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(19. april 2000)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem, at den omtalte sag, nemlig gennemførelsen af to byggeprojekter i henholdsvis Cabo Raso og Abano, som ligger inden for Sintra/Cascais-naturparken, der af de portugisiske myndigheder er foreslået som område af betydning for Fællesskabet, er registreret under nr. 1999/2275.

Efter en nærmere gennemgang af sagen henledte Kommissionen ved brev af 4. januar 2000 de portugisiske myndigheders opmærksomhed på de forpligtelser, der følger af direktiv 92/43/EØF (habitatdirektivet)(1) og 85/337/EØF (VVM-direktivet)(2). Ved samme brev bad Kommissionen ligeledes de pågældende myndigheder om at fremkomme med deres bemærkninger til situationen. De har endnu ikke reageret på denne henvendelse.

På mødet d. 21. marts 2000 vurderede Kommissionen, at gennemførelsen af projekterne var i modstrid med de nævnte direktiver og besluttede at viderebehandle sagen efter EF-traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169).

(1) EFT L 206 af 22.7.1992.

(2) EFT L 175 af 5.7.1985.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0315/00

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(11. februar 2000)

Om: Det græske landbrugsministeriums program for fjernelse af fiskerfartøjer fra fiskeriet

Ifølge afgørelse nr. 274407/8-2-99 fra det græske landbrugsministerium er det blevet besluttet at godkende økonomisk støtte til et program for definitiv fjernelse af nogle fiskerfartøjer fra fiskeriet, som dels skal finansieres af fællesskabsmidler og dels ved statsstøtte (75 % fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet og 25 % fra landbrugsministeriet). De 25 % af den samlede støtte holdes imidlertid tilbage af den græske stat.

Kan Kommissionen oplyse, om den har kendskab til denne tilbageholdelse af støttemidlerne, og hvilke skridt den agter at tage, hvis den græske regering fortsat benytter denne fremgangsmåde, der i praksis ophæver additionalitetsprincippet, som er et grundlæggende princip for gennemførelsen af de programmer, der finansieres som led i fællesskabsstøtterammerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(20. marts 2000)

Rådets forordning (EF) nr. 2468/98 af 3. november 1998 om kriterier og betingelser for EF-strukturinterventioner inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og akvakulturprodukter fastsætter for fartøjers endelige ophør med fiskeri dels maksimumsbeløb for den offentlige støtte efter skalaer baseret på tonnagen i bruttoregistertons-bruttotons (BRT-GT) og de pågældende fartøjers alder, dels satser for den finansielle deltagelse. For Fællesskabets vedkommende kan deltagelsen ikke udgøre under 50 % af den bevilgede støtte eller over 75 % af den.

Myndighederne i det græske landbrugsministerium fastsætter ved iværksættelsen af aktionerne vedrørende endeligt ophør, hvilke præmier der skal ydes inden for lofterne ifølge fællesskabsbestemmelserne på området, idet fordelingen 75 % for Fællesskabet og 25 % for medlemsstaten overholdes.

I det nævnte tilfælde forvaltes de offentlige midler således i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 2468/98, for selv om de udbetalte præmier er lavere end lofterne fastsat i fællesskabsbestemmelserne, yder Grækenland sin andel på 25 %.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0854/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(21. marts 2000)

Om: Forskelsbehandling af EU-borgere i italienske banker

Er Kommissionen klar over, at italienske banker opkræver gebyr for pengeoverførsler til italienske banker fra andre steder inden for eurozonen, og for indbetalinger, hvis overførslen eller indbetalingen foretages af en EU-borger, som ikke er bosiddende i Italien? Dette gebyr opkræves ikke hos EU-borgere, som er bosiddende i Italien. Mener Kommissionen ikke, at dette er et brud på fællesskabsretten, der garanterer ligebehandling af EU-borgere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(2. maj 2000)

Med direktivet om grænseoverskridende pengeoverførsler(1), der blev vedtaget i januar 1997 og trådte i kraft den 14. august 1999, blev der indført regler om, hvordan grænseoverskridende pengeoverførsler skal udføres. Det er bl.a. fastlagt, hvordan gebyrer skal fordeles, således at dobbeltgebyrer undgås. Hvis der ikke foreligger nogen anden aftale mellem kunden og afsenderinstitutionen, anses overførslen for at være en OUR-overførsel: dvs., at alle omkostninger i forbindelse med overførslen påhviler afsenderen, og modtageren således intet skal betale. Gebyrer, der opkræves i modstrid med direktivet, kan af kunden genopkræves direkte hos banken.

Kommissionen har for indeværende ingen oplysninger om, at italienske banker generelt opkræver gebyr for grænseoverskridende pengeoverførsler til konti i Italien, der indehaves af EU-borgere, der ikke er bosat i Italien. Hvis det ærede medlem har oplysninger om en sådan praksis, vil Kommissionen være parat til at igangsætte en nærmere undersøgelse og eventuelt foretage yderligere skridt.

Kommissionen er imidlertid klar over, at der på trods af bestemmelserne i direktivet om grænseoverskridende pengeoverførsler i Italien stadig kan findes eksempler på anvendelse af dobbeltgebyrer i sådanne tilfælde uanset om afsenderen eller modtageren er bosiddende i Italien. Denne praksis er i modstrid med fællesskabslovgivningen, og sådanne sager forfølges, når de kommer for dagens lys.

At Italien endnu ikke har opfyldt sine forpligtelser m.h.t. gennemførelse af direktivet om grænseoverskridende pengeoverførsler betyder ikke, at direktivets bestemmelser ikke skal overholdes. I henhold til EF-Domstolens domme kan sagsøgere ved nationale domstole påberåbe sig et direktiv, der ikke er gennemført i en national lovgivning inden for den fastsatte frist, hvis dette er tilstrækkeligt præcist i sit indhold.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/5/EF af 27. januar 1997, EFT L 43 af 14.2.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0397/00

af Doris Pack (PPE-DE) til Kommissionen

(15. februar 2000)

Om: F.I.B.T.'s rettigheder til reklamer på bobslæder, styrthjelme og kørerdragter

Det internationale bobslæde- og kælkesportsforbund F.I.B.T. (Fédération Internationale de Bobsleigh et de Tobogganing) med hovedsæde i Milano i Italien erklærer i sit internationale reglement for World Cupløb, Europa- og verdensmesterskaber, at det er F.I.B.T., der står som indehaver af rettighederne for bobslæ-dekørere samt klubber og/eller nationale forbund.

På højeste niveau udøves bobslædesporten sædvanligvis af professionelle. Udstyr og materiel tilhører normalt bobslædekørerne eller deres klubber eller de nationale sportsforbund, som støtter sportsudøverne.

I pkt. 1.13.3.2. i det internationale reglement dekreterer F.I.B.T. under tilsidesættelse af de pågældende bobslædekøreres, klubbers og nationale forbunds ejendomsrettigheder og personlige rettigheder, at et 50 cm2 stort areal på hver side og den forreste tredjedel af bobslædens front inklusive de forreste sideskørter falder ind under F.I.B.T's ejendom.

F.I.B.T. gør det vanskeligt for elitesportsudøvere, klubber og nationale forbund at skaffe sponsorer og begrænser deres økonomiske handlefrihed.

Kommissionen bedes derfor besvare følgende spørgsmål: Er F.I.B.T.'s bestemmelse om reklamearealer på materiel, styrthjelm og kørerdragt i strid med udviklingen i Fællesskabets retspraksis inden for professionel sport?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(28. marts 2000)

Det er vanskeligt for Kommissionen at give et endegyldigt svar på grundlag af oplysningerne i det ærede medlems spørgsmål. Reelt kræver det fuld viden om alle aspekter, både økonomiske og retlige, samt om særlige forhold ved sektoren og afgrænsning af det relevante marked for at kunne bedømme, om et forbund udviser konkurrencebegrænsende adfærd i forhold til konkurrencereglerne.

Spørgsmålet om, hvem der har retten til at sælge reklameplads, hører under alle omstændigheder ind under national lovgivning. Såfremt forskellige nationale love ikke giver Fédération internationale de bobsleigh et de tobogganing (FIBT) ret til at disponere over denne reklameplads, vil det være nødvendigt at undersøge, om den adfærd, som det ærede medlem henviser til, skyldes en aftale, der er forbudt i henhold til artikel 81 (tidl. artikel 85) i EF-traktaten, eller kunne udgøre misbrug af en dominerende stilling som forstået i traktatens artikel 82 (tidl. artikel 86). En sådan undersøgelse ville kræve oplysninger, som Kommissionen ikke har, for bl.a. at bedømme, om den adfærd, som det ærede medlem henviser til, påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, eller om FIBT, hvis det optræder som en virksomhed, har en dominerende stilling på en væsentlig del af fællesmarkedet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0686/00

af Bárbara Dührkop Dührkop (PSE) til Kommissionen

(9. marts 2000)

Om: Statsstøtte fra den spanske regering til elsektoren

Agter Kommissionen at godkende de spanske elvirksomheders omkostninger i forbindelse med overgangen til konkurrenceforhold på 1,3 mia. ESP?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(18. april 2000)

Som led i liberaliseringen af elmarkedet på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet(1) fastsatte de spanske myndigheder kompensationer for omkostningerne for overgang til konkurrenceforhold (CTC) på ca. 1,3 mia. ESP. De spanske myndigheder anmeldte disse foranstaltninger den 29. januar 1999 i henhold til artikel 24

i ovennævnte direktiv. I artikel 24, stk. 1, hedder det, at Medlemsstater, i hvilke forpligtelser eller driftsgarantier, som er givet inden dette direktivs ikrafttræden, ikke vil kunne opfyldes på grund af bestemmelserne i dette direktiv, kan anmode om en overgangsordning, som kan indrømmes dem af Kommissionen under hensyn til bl.a. det berørte systems størrelse, systemets sammenkoblingsgrad og den berørte elektricitetsindustris struktur. Kommissionen underretter under iagttagelse af kravet om fortrolighed medlemsstaterne om sådanne anmodninger, inden den træffer afgørelse. Afgørelsen offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. De spanske myndigheder anmeldte samtidig disse foranstaltninger, således som det kræves, i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88 (tidligere artikel 93), stk. 3.

Kommissionen besluttede den 8. juli 1999, at disse foranstaltninger ikke hører under artikel 24 i ovennævnte direkte, men at de skal behandles på grundlag af reglerne om statsstøtte, herunder især EF-traktatens artikel 87 (tidligere artikel 92), stk. 3, litra c)(2). De spanske myndigheder har indgivet et annullationssøgsmål, som i øjeblikket behandles af EF- Domstolen(3).

Sideløbende hermed behandler Kommissionen sagen som en ikke-anmeldt støtte, fordi foranstaltningen er iværksat, inden den er anmeldt, jf. ovennævnte artikel 88, stk. 3. Kommissionen vil inden længe træffe en beslutning i denne sag.

(1) EFT L 27 af 30.1.1997.

(2) EFT L 319 af 11.12.1999.

(3) Sag C-369/99, Kongeriget Spanien mod Kommissionen.