SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3105/01

af Yasmine Boudjenah (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. november 2001)

Om: Internationale finansinstitutioners adfærd

IMF har som led i planerne for begrænsning af fattigdommen og øget vækst ydet en række afrikanske og latinamerikanske lande lån på vilkår, som er blevet forhandlet med de lokale regeringer. En af betingelserne har været privatisering af vandforsyningssektoren. Resultat: privatiseringen af de statslige virksomheder har medført højere priser, hvorved adgangen til vand er blevet forringet for det store flertal af befolkningen i disse lande.

Er Kommissionen klar over farerne ved og de alvorlige konsekvenser af de internationale finansinstitutioners adfærd? Hvilke forslag vil Kommissionen stille for at rette op herpå og sikre, at lånene effektivt medvirker til at begrænse fattigdommen i disse lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(7. januar 2002)

Donorsamfundet har gradvis flyttet fokus i sin støtte og politiske dialog i retning af landenes egne strategidokumenter for fattigdomsbekæmpelse (Poverty Reduction Strategic Papers (PRSP)). Donorsamfundet

glider dermed gradvis bort fra den gamle praksis med eksterne politiske betingelser, der pålægges af Bretton Woods-institutionerne (BWI), nogle gange i form af forhastede privatiseringer af offentlige virksomheder, som ikke nødvendigvis ledsages af passende lovrammer og institutioner.

Politisk dialog med modtagerlandene er en nøglefaktor for tilvejebringelse af en fælles forståelse om makroøkonomiske og sektorpolitiske reformer under PRSP. Kommissionen har side om side med medlemsstaterne arbejdet tæt sammen med BWI for at sikre, at den politiske dialog dækker både den forventede indvirkning på fattigdomsbekæmpelsen og på den makroøkonomiske stabilitet. PRSP, der støttes af BWI, indebærer generelt, at der er en fælles forståelse om de påtænkte politiske reformer. Kommissionen spiller en vigtig rolle i den politiske dialog i de områder, hvor dens støtte er koncentreret.

I sin fattigdomsbekæmpelses- og vækstfacilitet anerkender Den Internationale Valutafond (IMF) landenes eget ansvar for at løse deres problemer og slår til lyd for mere aktivt fattigdomsbekæmpelsesorienterede udgifter og selektive politiske betingelser. IMF fokuserer i stigende grad på en sund makroøkonomisk forvaltning via en god finans-, penge-, indkomst- og valutapolitik snarere end på betingelser om gennemførelse af strukturreformer, bl.a. privatisering.

Verdensbanken er fortsat den vigtigste aktør inden for strukturreformer og institutionelle reformer. Hvis en af de prioriterede opgaver i PRSP er at udvide adgangen til drikkevand til en overkommelig pris, peger de opstillede politiske foranstaltninger på veje til at opnå dette. Det endelige politiske valg, der træffes, vil blive aftalt som led i en konkret transaktion i Verdensbankens regi. En veludformet privatisering skal ledsages af nyformulerede eller udbyggede lov- og reguleringsmæssige rammer samt af institutionelle reformer, som kan sikre, at en privat virksomhed vil udvide adgangen til drikkevand under overholdelse af prismæssige krav og tekniske/hygiejniske forskrifter og standarder.

Kommissionen fører en løbende dialog med Verdensbanken om privatiseringsprincipperne og gældende privatiseringspraksis. Hvert enkelt tilfælde skal vurderes ud fra sine egne forudsætninger, og Kommissionen er ikke ideologisk forudindtaget i dette spørgsmål.

Kommissionens politik med hensyn til forsyningen med drikkevand og sanitære tjenester bygger både på et retfærdigheds- og et bæredygtighedsprincip, under behørig hensyntagen til de fattiges behov. Det politiske valg afhænger af en analyse af de tekniske og økonomiske forudsætninger med sigte på at sikre bedre tjenester. Privatisering er en af mulighederne. Erfaringen synes dog at vise, at private/offentlige partnerskaber med kraftig deltagelse af brugerne og det civile samfund foretrækkes. Prisaspektet er af afgørende betydning for, om systemerne er rentable og kan vedligeholdes, samt for en bedre forvaltning af vandressourcerne. Bedre tjenester koster penge. I mange tilfælde kan det forekomme, at den fattige betaler mere end den rige for en tjeneste af lavere kvalitet. Ledsageforanstaltninger i form af en forbedret regeringsførelse og forvaltningskapacitet samt uddannelses- og informationstiltag spiller også en central rolle i forbindelse med at sikre, at de leverede tjenester er bæredygtige, effektive og socialt retfærdige.