SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2201/98

af Jonas Sjoestedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(14. juli 1998)

Om: Forsikring af tyske biler i Sverige

En privatperson i Sverige, der vaelger at importere sin bil direkte i stedet for at koebe den hos en svensk bilforhandler, stilles daarligt. Forsikringsselskabet stiller nemlig stoerre krav for at forsikre en bil, der kommer direkte fra Tyskland, med den begrundelse, at der er stoerre risiko for, at en saadan bil bliver stjaalet. Kravene bestaar i startspaerre, maerkede ruder og et alarmsystem, hvilket indebaerer meromkostninger paa ca. 10.000 SEK for bilejeren. Nu trues en arbejdsplads, der er skabt i Vaesterbotten, det private firma Reidars Bil, som for enkeltpersoners regning formidler biler fra et andet EU-land.

Findes der et EF-direktiv, der regulerer disse problemer? Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at traeffe paa baggrund af dette misforhold?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(12. november 1998)

EU-direktiverne om forsikring af motorkoeretoejer handler om indfoerelse af en ordning med obligatorisk ansvarsforsikring, der garanterer erstatning til ofre for bilulykker. Disse direktiver goer det obligatorisk med ansvarsforsikring for motorkoeretoejer(1), indeholder bestemmelser om omfanget af denne beskyttelse ved at fastsaette minimumstaerskler for beskyttelse (beloeb i ECU), der skal anvendes i alle medlemsstaterne, samt ved at definere, hvem der obligatorisk er daekket af denne obligatoriske ansvarsforsikring(2), og endelig sikrer de en daekning - paa grundlag af en engangspraemie - paa hele Faellesskabets territorium(3). Imidlertid indeholder de ikke bestemmelser om "forsikring mod enhver risiko", som tyveriforsikring er en del af. Der er ikke planer om nogen harmonisering paa det punkt, i det mindste ikke i oejeblikket. For det foerste gaar medlemsstaterne ikke ind for nogen harmonisering, hvilket rent faktisk ville hindre Raadets vedtagelse af et direktiv om forsikring mod enhver risiko. For det andet kunne en harmonisering af alle forsikringsprodukter vise sig at vaere til skade for forbrugerne, som i oejeblikket kan vaelge mellem forskelligartede produkter paa de forskellige medlemsstaters markeder.

For saa vidt angaar de mindre gunstige betingelser for importerede biler i forhold til biler fremstillet i Sverige, kan det oplyses, at traktatens regler om forbud mod diskriminering paa grund af nationalitet og om fri bevaegelighed i princippet finder anvendelse paa statslige foranstaltninger, men ikke paa private. Domstolen har accepteret undtagelser fra denne regel alene i forbindelse med private restriktioner, som er en foelge af private foranstaltninger, der tager sigte paa kollektivt at regulere betingelserne for udoevelse af erhvervsmaessig virksomhed(4). Men forsikringsselskabernes individuelle adfaerd i forhold til deres kunder kan ikke omfattes af denne undtagelse. Aftalen mellem forsikringsselskabet og den forsikrede skaber et privatretligt forhold, som i princippet henhoerer under national lovgivning, og i forbindelse med hvilket tvister skal indbringes for de nationale domstole.

Under alle omstaendigheder er det aerede medlems oplysninger ikke tilstraekkelige til, at Kommissionen kan afgoere, om de svenske forsikringsselskabers eventuelle forskelsbehandling af biler importeret fra andre medlemsstater er diskriminerende eller ej. Hvis alarmsystemet paa disse biler for eksempel ikke svarer til alarmsystemet paa biler, der saelges i Sverige - fordi betingelserne for at tegne en tyveriforsikring i andre medlemsstater eventuelt ikke er saa strenge som i Sverige - har de svenske forsikringsselskaber ret til at kraeve, at ejerne af disse biler supplerer dette udstyr med mere effektive systemer.

(1) Raadets direktiv af 24. april 1972 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (72/166/EOEF), EFT L 103 af 2.5.1972.

(2) Raadets andet direktiv af 30. december 1983 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer (84/5/EOEF), EFT L 8 af 11.1.1984.

(3) Raadets tredje direktiv af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer (90/232/EOEF), EFT L 129 af 19.5.1990.

(4) Dom af 30.11.1995, sag C-55/94, Gebhard; dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman.