DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/32

(2004/C 70 E/036)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1146/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om: Afskaffelse af justeringskoefficienten for tjenestemænds pensioner

I direkte og fuldstændig modsætning til de erklæringer, som Kommissionens repræsentant fremsatte på mødet i Budgetkontroludvalget den 28. november sidste år, og til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-0088/03 (1) står det fuldstændig klart, at Rettens dom i sag T-285/94 på ingen måde berettiger anvendelsen af justeringskoefficienter i forbindelse med tjenestemænds pensioner.

Spørgsmålet, der blev rejst i dommens præmis 28, blev ikke behandlet af Retten, således som det fremgår af dommens præmis 52.

Hvilke disciplinære foranstaltninger agter Kommissionen på baggrund heraf at tage over for en tjenestemand, der ikke alene forsætligt har givet forkerte oplysninger, men også forledt en kommissær til at gentage de urigtige oplysninger?

Hvornår agter Kommissionen at afskaffe justeringsdkoefficienten for tjenestemænds pensioner, eftersom ovennævnte hidtil er dens eneste argument for at forsvare et så absurd og uretfærdigt system?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(4. juni 2003)

Det ærede medlem henviser til præmis 28 i dommen af 14. december 1995 i sag T-285/94 og anfører, at det af klageren, Fred Pfloeschner, rejste spørgsmål ikke blev behandlet af Retten. Under henvisning til præmis 52 i samme dom spørger det ærede medlem, hvilke disciplinære foranstaltninger Kommissionen vil træffe over for en tjenestemand, der giver forkerte oplysninger og forleder en kommissær til at gentage disse. Medlemmet spørger også, hvornår ordningen med justeringskoefficienter vil blive afskaffet.

Det ærede medlem synes uforvarende at have misfortolket nogle retlige forhold, som er af stor betydning for sagen:

Det er korrekt, at Retten ikke behandlede det af klageren rejste spørgsmål. Det er imidlertid ikke på nogen måde af afgørende betydning. Retten tilbageviste på ingen måde Fred Pfloeschners anbringende; der var blot ikke nogen grund til at tage stilling hertil, da sagen kunne afgøres på grundlag af det første anbringende, som gik ud på, at Rådets forordning (EØF) nr. 2175/88 var ugyldig. Ved sin stillingtagen til dette anbringende — vedrørende forordning (EØF) nr. 2175/88 — henviste Retten imidlertid udtrykkeligt til begrundelsen for justeringskoefficienterne, og denne begrundelse er ligebehandling i overensstemmelse med personalevedtægtens udtrykkelige krav herom. Det var grunden til, at Kommissionen henviste til Pfloeschner-sagen og fortsat vil gøre det.

Rettens ræsonnement i dommens præmis 46-47 er, at artikel 82 i den nugældende personalevedtægt kun fastsætter, at der skal anvendes en justeringskoefficient på 100, hvis der ikke er fastsat nogen anden koefficient. Vedtægten giver imidlertid ikke institutionerne mulighed for faktisk at fastsætte en justeringskoefficient på 100. Dette ræsonnement baseres ikke blot på ordlyden af artikel 82, men også på selve formålet med justeringskoefficienten. I præmis 47 udtales det, at »en sådan koefficient i et tilfælde som det her omhandlede er ensbetydende med, at der ikke anvendes nogen justeringskoefficient. Det bemærkes herved for det første, at justeringskoefficienterne tjener til at justere løn og honorarer, netop med det formål at sikre den samme købekraft for tjenestemænd i de forskellige lande, hvor disse bor.«

Samme købekraft er et udtryk for det grundlæggende ligebehandlingsprincip. Kommissionens henvisning til Pfloeschner-sagen var derfor helt relevant, korrekt og nøjagtig. Hverken den kommissær, der deltog i mødet i Budgetkontroludvalget, eller Europa-Parlamentet er blevet vildledt, og der er ikke givet nogen forkerte oplysninger.

Det ærede medlem vil være bekendt med, at der i forbindelse med forhandlingerne om reformen af personalevedtægten har været mange drøftelser om justeringskoefficienterne for pensioner, og at der faktisk er blevet rejst tvivl om, hvorvidt de er udtryk for ligebehandling. Som følge heraf er der — i øjeblikket — ikke sammenfald mellem den retlige præcedens og den politiske vilje. Spørgsmålet om justeringskoefficienternes fremtidige anvendelse vil først blive endeligt afklaret, når de forslag vedrørende personalevedtægten, der for tiden er til behandling i Rådet, har ført til vedtagelse af bestemmelser herom.

Kommissionen er overbevist om, at det ærede medlem forstår, at Kommissionens tjenestemænd ved henvisninger til Rettens afgørelser i tidligere sager er forpligtede til at gengive den retstilstand, der er blevet fastslået eller præciseret i de pågældende sager. De kan hverken retligt eller proceduremæssigt basere deres anbefalinger eller foranstaltninger på formodninger om, hvordan den fremtidige politiske holdning til pensionsrettigheder og tillæg eventuelt måtte ændre sig.

(1) EUT C 192 E af 14.8.2003, s. 155.