SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1612/96 af Richard Howitt (PSE) til Kommissionen (24. juni 1996)

Om: Udviklingsbistand til Latinamerika

Er Kommissionen paa baggrund af EU's opretholdelse af bistanden til Latinamerika sammenlignet med USA's bistand klar over, at den samlede internationale bistand til Latinamerika i de seneste aar generelt er faldet, og hvorledes vurderer den konsekvenserne af dette fald?

Kan Kommissionen oplyse, hvor meget de direkte private investeringer i Latinamerika er steget i samme periode, og hvorledes den vurderer de forskellige oekonomiske og sociale udviklingsmaal, der herigennem er naaet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Manuel Marin (12. juli 1996)

Kommissionen vil gerne understrege, at det globale bidrag fra medlemsstaterne og EF-budgettet til Latinamerika er steget stoet siden 1980erne, hvilket betyder, at Faellesskabet i 1993 var den stoerste donor af statslig udviklingsbistand til Latinamerika med ca. 62%. Denne bemaerkelsesvaerdige foroegelse af den del af EF-budgettet, der er bestemt til denne verdensdel, er dog meget mindre end den EF-bistand, der tildeles andre geografiske omraader, bl.a. landene i OEsteuropa eller middelhavslandene.

Faellesskabets bidrag overskrider i hoej grad Japans og USAs sammenlagte stoette. For saa vidt angaar USAs bidrag til den statslige udviklingsbistand, bekraefter beretningen for 1996 fra Komiteen for Udviklingsbistand (DAC) under Organisationen for OEkonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD) dette lands faldende indflydelse; USA har i oevrigt reduceret sit budget for internationale anliggender med 27% siden 1984. Paa det nylige G7-topmoede i Lyon viste det sig, at USA i dag befinder sig paa fjerdepladsen blandt donorer af statslig udviklingsbistand, idet forholdet mellem ODA (statslig udviklingsbistand) og BNI (bruttonationalindkomsten) er naaet ned paa det laveste niveau siden 1950.

Kommissionen foelger noeje med i, hvordan disse tal udvikler sig; de afhaenger af oekonomien paa verdensplan og saetter noedvendigvis visse graenser. Med udgangspunkt i dette aspekt har Kommissionen opstillet en politik hvori den - i lighed med tendenserne i medlemsstaternes eget samarbejde - soeger at opnaa en maksimal udnyttelse af de begraensede midler den raader over, samtidig med at den opretholder en stor bistand til det traditionelle udviklingsarbejde i bestemte lande og udvider det oekonomiske, videnskabelige og faglige samarbejde med de mest avancerede regioner.

Selv om der har vaeret et vist fald i udviklingsbistanden til Latinamerika, er det rigtigt, som understreget af det aerede medlem, at denne verdensdel nu igen vaekker interesse hos investorerne, som paa trods af de svagheder, der stadig bestaar, betragter Latinamerika som en ny vaekstregion paa verdensplan. Stroemmen af internationale investeringer til Latinamerika er steget fra 3,5 mia. dollars i tidsrummet 1976-1980 til 17 mia. dollars i 1993 (kilde: kontoret for internationale afregninger).

Forbedringen af det latinamerikanske politiske klima styrker den oekonomiske vaekst, der er igang i denne verdensdel, og goer det muligt at skabe en kraftpol med nye muligheder for handelen og investorerne, selv om ivaerksaettelsen af makrooekonomiske reformer lader vente paa sig. Ydermere bidrager den fornyede latinamerikanske integrering til at bringe liv i handelen og til at fremme konkurrenceevnen og udvikle af nye muligheder, der giver latinamerikanerne udsigter til at spille en stoerre rolle i international sammenhaeng. De bemaerkelsesvaerdige fremskridt, der er sket indtil nu, boer fortsaettes og konsolideres. Selvom landene i Latinamerika foerst og fremmest maa saette lid til deres egen kapacitet, boer de dog samtidig sikre sig deres internationale partneres solidaritet og samarbejde. I denne henseende kan og boer Faellesskabet paa ny bekraefte sin vilje til at optraede som en vigtig partner for Latinamerika.