SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2382/02

af Geoffrey Van Orden (PPE-DE) til Kommissionen

(2. august 2002)

Om: Behandling af asylansøgere i EU

1. Hvordan beregner hver enkelt medlemsstat antallet af indvandrere (flygtninge, asylansøgere osv.), der ansøger om opholdstilladelse (medtager de f.eks. samtlige familiemedlemmer i deres beregninger eller kun familieoverhovederne)?

2. Hvilke statslige ydelser er disse indvandrere berettigede til i hver enkelt af EU's medlemsstater?

3. På hvilket tidspunkt er indvandrerne berettigede til at stemme i hver enkelt af EU's medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(14. oktober 2002)

Medlemsstaterne beregner på forskellig vis antallet af tredjelandsstatsborgere, der søger om opholdstilladelse på deres område, idet de navnlig sondrer mellem flygtninge, asylansøgere, vandrende arbejdstagere eller personer, der søger om midlertidig beskyttelse.

For at kunne udarbejde statistiske data på fællesskabsplan er der opnået enighed om definitioner for så vidt angår beregning af antallet af asylansøgninger og antallet af godkendelser heraf, herunder om personerne får flygtningestatus, humanitær status eller andre former for beskyttelse svarende til asyl (f.eks. beskyttelse i medfør af artikel 3 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention). De anvendte definitioner sætter

medlemsstaterne i stand til at sende data til Eurostat om enten enkeltpersoner (én ansøgning = én person) eller sager (én ansøgning = en eller flere personer, f.eks. en familie). Tyskland og Det Forenede Kongerige rapporterer således om antallet af sager, mens de øvrige medlemsstater normalt rapporter om antallet af enkeltpersoner. Der findes heller ingen harmoniseret fremgangsmåde til at beregne antallet af asylansøgninger, der trækkes tilbage eller opgives. Derudover kan ansøgere tælle med to gange i de samlede tal, hvis de indsender endnu en ansøgning, der ikke er adskilt fra den første, og hvis personer sendes (tilbage) til en anden medlemsstat i overensstemmelse med Dublin-konventionen.

Der findes imidlertid ingen fælles definition af migration til brug for udarbejdelsen af Fællesskabets statistikker. De nationale statistiske kontorer anmodes om at fremsende data i overensstemmelse med FN's henstillinger vedrørende statistiske data for international migration (revision 1) fra 1997. I disse henstillinger defineres en langtidsmigrant som en person, der skifter opholdsland i mindst tolv måneder, således at destinationslandet bliver hans eller hendes nye opholdsland. Mange medlemsstater er imidlertid ikke i stand til at følge disse henstillinger og leverer i stedet data på grundlag af nationale definitioner og datakilder. Nogle medlemsstater baserer deres migrationsstatistik på administrative oplysninger som f.eks. ansøgninger om opholdstilladelser (f.eks. Frankrig). Andre (f.eks. Det Forenede Kongerige) tæller ikke direkte migranter, men vurderer migrationens størrelse ved hjælp af overvågningsdata. Variationerne i definitioner og datakilder giver problemer, når der foretages en sammenligning af migrationen i de forskellige lande. I alle medlemsstater vedrører de statistiske data vedrørende migration generelt den enkelte migrant, dvs. at en vandrende arbejdstager og dennes familie skal tælles særskilt. I nogle nationale statistiske systemer er det muligt at opdele migranterne på årsagerne til migrationen eller migrationskategori for at arbejde, ledsage/blive sammenført med familiemedlem etc.), men der er endnu ikke indsamlet sådanne oplysninger til Fællesskabets statistik.

Kommissionen er på nuværende tidspunkt ved at undersøge, hvorledes det er muligt at udveksle statistiske data og oplysninger om den førte politik i forbindelse med asyl og immigration i EU, og vil fremlægge en handlingsplan. Handlingsplanen vil omfatte en række foranstaltninger, f.eks. nye statistiske metoder og udvidelse af de eksisterende datasamlinger for at medtage oplysninger om årsagerne til migrationen og de typer tilladelser, der ansøges om eller bevilges.

De sociale ydelser, tredjelandsstatsborgere er berettiget til, samt retten til at stemme varierer afhængig af den enkelte medlemsstats nationale lovgivning og den pågældende persons status (f.eks. person med lovligt ophold) (herunder flygtninge), registrerede asylansøgere, personer, der er bevilget midlertidig beskyttelse, eller personer, der på anden vis har brug for international beskyttelse). I overensstemmelse med konklusionerne af Det Europæiske Råds møde i Tammerfors har Kommissionen fremsat forslag til fælles retlige rammer for tredjelandsstatsborgeres adgang til beskæftigelse, studier og andet, der ikke specifikt er omfattet af fællesskabsretten, for modtagelse af asylansøgere, for flygtninges status og for personer, der på anden måde har behov for international beskyttelse samt ordninger i tilfælde af massetilstrømning af personer, der har behov for midlertidig beskyttelse (jf. nedenstående liste over relevante forslag). I disse forskrifter fastsættes bestemmelse om harmonisering af de ydelser, der skal stilles til rådighed for hver kategori. Direktivet om midlertidig beskyttelse forventes at træde i kraft i 2003, mens andre forslag stadig drøftes i Rådet.

Kommissionen har desuden fremsat forslag til harmonisering af national lovgivning, herunder adgang til bestemte sociale ydelser, for så vidt angår tredjelandsstatsborgere med langtidsophold og personer, der får adgang i forbindelse med familiesammenføringer. Disse forslag drøftes stadig i Rådet.

For så vidt angår tredjelandsstatsborgeres stemmeret skal det bemærkes, at Kommissionen ikke har beføjelse til at lovgive på området, idet det er op til hver enkelt medlemsstat selv at træffe beslutning herom. Kommissionens forslag (listen er sendt direkte til det ærede medlem og Europa-Parlamentets sekretariat) indeholder derfor ingen bestemmelser herom.