ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/388

(2004/C 84 E/0450)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0392/04

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(6. februar 2004)

Om: Kan EU fortsat bære at modtage store kontingenter af indvandrere fra tredjeverdenslande?

Ifølge Eurostat steg EU-15's befolkning i 2003 med 1 276 200 personer til 380,8 millioner, men 982 600 personer eller 77 % af væksten er indvandrere til EU, fortrinsvis fra tredjeverdenslande.

Samtidig hermed udsender chefen for FN's Befolkningskontor, Joseph Chamie, oplysninger om, at EU's befolkningstal har været faldende siden 1998. Joseph Chamies udsagn bruges derefter til at påstå, at EU har behov for indvandring fra tredjeverdenslande.

Der har som bekendt været en negativ befolkningsudvikling i visse øst- og centraleuropæiske lande, og hvis man regner Rusland, Ukraine og Hviderusland med til Europa, har der for det samlede europæiske område været et lille fald i befolkningstallet, men dette er klart ikke tilfældet for EU-15.

Som bekendt retter indvandrerstrømmene fra den tredje verden sig især mod EU-15. Som det er velkendt, har Kommissionens egne analyser fastslået, at EU med de kommende års ændringer i befolkningens alderssammensætning har behov for, at en større del af de aktive aldersgrupper kommer på arbejdsmarkedet og bliver der længere, fordi indvandrere fra den tredje verden generelt ikke kan erstatte de uddannede europæere, som forlader arbejdsmarkedet tidligt eller holder sig borte fra arbejdsmarkedet.

Kan Kommissionen oplyse, om den mener, at de voldsomt overbefolkede storbyer i EU, de overbelastede trafiksystemer, de belastede sociale systemer, arbejdsløsheden i EU og de store sociale og kriminelle problemer, der knytter sig til EU's indvandringsmiljøer, tilsiger, at EU fortsat modtager så store kontingenter af mennesker fra ikke-vestlige kulturer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(10. marts 2004)

I sin meddelelse om indvandring, integration og beskæftigelse af 3. juni 2003 (1) anfører Kommissionen, at der er en tendens til, at samstemmende befolkningsskøn viser den europæiske befolknings aldring, og at befolkningstallet formentlig vil falde i perioden frem til 2010-2020. På basis af denne befolkningsudvikling er det muligt at forudsige, at Lissabon-målet med en beskæftigelsesfrekvens på 70 % vil blive nået i 2010 og endog overskredet.

Selv om de økonomiske virkninger af de sociodemografiske ændringer først viser sig med tiden, er der allerede i stigende grad konstateret mangel på arbejdskraft i en række medlemslande. Kommissionen finder, at selv om indvandring ikke er en realistisk løsning for fuldt ud at opveje virkningerne på arbejdsmarkedet af befolkningens aldring, kan indvandring af arbejdstagere på kort sigt bidrage til at nedbringe denne mangel. Den kan desuden bidrage til at fordele virkningerne af den demografiske omstilling, der finder sted mellem 2010 og 2030, over en længere periode.

En fælles kontrolleret politik for indvandring på EU-plan, der følges op af en ambitiøs integrationspolitik, er nødvendig for at kunne imødekomme disse behov.

(1) KOM(2003) 336 endelig udg.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/824

(2004/C 84 E/0919)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0629/04

af Willi Piecyk (PSE), Gerhard Schmid (PSE) og Johannes Swoboda (PSE) til Kommissionen

(3. marts 2004)

Om: Transeuropæiske transportnet — udvidelse af Donau

Inden for rammerne af ændringerne af det transeuropæiske transportnet foreslår Kommissionen udvidelsen af Donau som et prioriteret projekt. Det er imidlertid ikke klart, hvilket omfang og hvilke dybder Kommissionen tilstræber med udvidelsen af Donau.

I de aktuelle drøftelser og i forskellige dokumenter støder man gentagne gange på anbefalingerne fra den såkaldte »Van Miert-gruppe«, som dels peger på en række såkaldte »flaskehalse« på Donau og dels foreslår en udvidelse af disse »flaskehalse« til en dybgang på 2,50 m.

Dybgangen på 2,50 m bliver dog ikke nævnt eksplicit eller opstillet som krav i dokumenterne. Dette medfører et stort spillerum for fortolkning i de enkelte stater og usikkerheder for så vidt angår det tilstræbte omfang af Donau-udvidelsen.

Ud fra en miljømæssig og økonomisk betragtning får afgørelsen af dette spørgsmål central betydning. Jo dybere udgravning, des større indgreb i økosystemerne i Donau og des større også omkostningerne. I lyset heraf rejser der sig følgende spørgsmål til Kommissionen:

1. Mener Kommissionen, at muligheden for medfinansiering af Donau-projekterne orienterer sig efter opnåelsen af bestemte vanddybder?

2. Hvis ja, hvilke vanddybder?

3. Hvis ikke, vil generelle forbedringer af de strækninger, der er udpeget som »flaskehalse«, efter Kommissionens opfattelse være tilstrækkelige til at søge om og modtage økonomisk støtte inden for rammerne af de transeuropæiske transportnet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. april 2004)

Korridoren Rhinen-Maas-Main-Donau er en vigtig fragtrute, der forbinder Nordsøen med Sortehavet. Flere afsnit af denne vandvej frembyder problemer for sejladsen, eftersom dybgangen er på under 2,80m i flere perioder af året. »Van Miert-gruppen« har foreslået en mindstedybgang på 2,50m på hele vandvejens længde for at give adgang til fartøjer på op til 3 000 tons.

I sin beslutning af 1. oktober 2003 (1) foreslår Kommissionen, at denne transportakse betragtes som et prioriteret projekt, og identificerer en række flaskehalse, som bør fjernes, for at der kan gøres bedst mulig brug af denne transportform i et udvidet Europas interesse.

Kommissionen har ikke foreslået nogen tekniske standarder for forbedringen af vandvejens sejlbarhed, da medlemsstaterne er nødt til at gennemføre en række juridiske, tekniske og miljømæssige undersøgelser i projektplanlægningsfasen, inden der stilles eventuelle specifikke betingelser.

(1) KOM(2003) 564 endelig udg.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/923

(2004/C 84 E/1020)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0953/04

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(29. marts 2004)

Om: Diskriminerende politik i Rumænien

På baggrund af undersøgelser vedrørende den indre situation i landet og møder med repræsentanter for Rumænien i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne, bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

1. Har den kendskab til den rumænske stats alvorlige diskriminerende poltik over for de udenlandske investorer, i særdeleshed de italienske virksomheder, som deltager i procedurerne vedrørende privatisering af rumænske statsejet ejendom?

2. Er den klar over, at disse virksomheder, på trods af at de har bidraget til genopbyggelsen af vigtige sektorer i den rumænske økonomi i form af betydelige investeringer, gentagne gange må se deres rettigheder som stadfæstet i europæiske og rumænske bestemmelser krænket, især hvad angår ejendomsret, til fordel for selskaber med forbindelse til det tidligere styre?

3. Er den vidende om, at den retlige beskyttelse, der ydes af det rumænske retssystem — hvor der afsiges domme af de øverste retlige organer under overtrædelse af almindelige retlige principper og bindende indre regler — har skabt stor usikkerhed med hensyn til mulighederne for at sikre de udenlandske investorers rettigheder, som deltager i privatiseringsprocedurerne under fuldstændig overholdelse af de nationale bestemmelser?

4. Er den klar over, at denne diskriminerende politik føres på trods af de forpligtelser, den rumænske stat offentligt har indgået med henblik på at vedtage reformer vedrørende »retsstatsprincippet« og »bekæmpelse af korruption«?

5. Hvilke foranstaltninger vil den træffe for at imødegå denne diskriminerende politik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(30. april 2004)

Kommissionen har under hele Rumæniens tiltrædelsesproces fulgt nøje med i landets bestræbelser på at udvikle en markedsbaseret økonomi. Trods de store fremskridt, der er gjort gennem de seneste år, har Kommissionen i sine periodiske rapporter gjort det klart, at det stadig er påkrævet med omfattende reformer, hvis det skal lykkes at tiltrække større investeringer fra udlandet. Man har bl.a. peget på den omfattende korruption, svagheder i retssystemet, og de generelt vanskelige forhold for erhvervslivet.

Kommissionen er ikke bekendt med, at udenlandske investorer, og i særdeleshed italienske firmaer, skulle være genstand for systematisk diskrimination. Hvis der forelægges specifikke beviser på en sådan diskrimination, vil Kommissionen naturligvis iværksætte en grundig undersøgelse og træffe de fornødne foranstaltninger på basis af bestemmelserne i EU's og Rumæniens associeringsaftale eller som led i tiltrædelsesforhandlingerne.

På det mere generelle plan fortsætter Kommissionen med at støtte Rumæniens bestræbelser på effektivt at bekæmpe korruption og sikre overholdelsen af retsstatens principper. Man agter via bilaterale kontakter at tilskynde de rumænske myndigheder til at opprioritere disse problemer, og vil med henblik herpå yde bistand til korruptionsbekæmpelsestiltag og modernisering af retsvæsenet.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/779

(2004/C 84 E/0875)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0350/04

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(12. februar 2004)

Om: Rejseselskaber: krisen i Alitalia og dens konsekvenser for beskæftigelsen

Der er risiko for, at krisen i Alitalia også rammer de sektorer, som har tilknytning til lufttransporten, især rejseselskaberne.

Ifølge den plan for omstrukturering, som der for øjeblikket forhandles om, skal der gennemføres drastiske nedskæringer af rejsebureauernes provisioner: fra de nuværende 7 % til 1 % af prisen på udenrigsbilletter og fra 3 % til 1 % af salget på indenrigsbilletter.

Som det er blevet fremført af de nationale repræsentanter for rejsebureauernes sammenslutninger, kan denne afgørelse komme til at indebære, at hundredvis af virksomheder må lukke. Det betyder, at over 10 000 arbejdspladser, omtrent fire gange så mange, som der er tale om i Alitalia, er i farezonen.

Hertil kommer, at nedskæringen, som vil resultere i øgede billetpriser, også vil få følger for forbrugerne. Slutbrugeren vil desuden kunne få problemer med at skaffe sig billetter, idet rejsebureauerne ville være tvunget til at opgive en service, som er blevet alt for kostbar.

Det skal endelig oplyses, at disse afgørelser, som er uden fortilfælde i Europa, er blevet meddelt virksomhederne i sektoren med kun 60 dages frist.

Dette tiltag vil kunne få meget alvorlige følger for beskæftigelsen Rejsebureauerne er en vigtig salgskanal for luftfartsselskaberne, som tegner sig for 91 % af omsætningen ved billetsalget, og en krise i denne branche vil således ikke blot få konsekvenser for Alitalia og forværre den allerede alvorlige situation, men den vil også gå ud over de øvrige europæiske luftfartsselskaber. Kan Kommissionen derfor oplyse:

1. om EU kan gribe ind med udgangspunkt i politikken for sikring af beskæftigelsen eller en hvilken som helst anden hjemmel?
1.

Betalinger for miljøvenligt landbrug ydes for frivilligt indgåede forpligtelser, der er mere vidtgående end »god landbrugspraksis«. Referenceniveauet for »god landbrugspraksis« repræsenterer mindst de lovfæstede krav, som landmændene forventes at opfylde uden betaling. Det nuværende grundlag for betalinger for miljøvenligt landbrug er artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger. Betalingerne for miljøvenligt landbrug beregnes på grundlag af indkomsttabet, ekstraomkostningerne som følge af den forpligtelse, en landmand har indgået, og — hvis det findes nødvendigt for at opnå, at landmændene anvender foranstaltningen i tilfredsstillende omfang — et incitament til dækning af transaktionsomkostningerne. Disse beregninger afspejler den gennemsnitlige omkostnings- og indkomstsituation i et område, der er omfattet af et program, og ikke situationen på en individuel bedrift.
I henhold til artikel 3, stk. 1 til 3, i Rådets direktiv 98/24/EF er Fællesskabets vejledende grænseværdier for erhvervsmæssig eksponering sundhedsbaserede, ikke-bindende værdier, som er fastlagt på grundlag af de seneste tilgængelige videnskabelige data og under hensyntagen til de til rådighed værende målemetoder, og som for ethvert givent stof fastsætter en grænseværdi for eksponering. Værdier herunder forventes ikke at medføre skadelige virkninger. De er mål, som skal nås, og er som sådan nødvendige for arbejdsgiverens fastlæggelse og vurdering af risici i henhold til artikel 4 i Rådets direktiv 98/24/EF.

Den tekniske/videnskabelige karakter af de vejledende grænseværdier for erhvervsmæssig eksponering anerkendes af lovgiverne, da direktivet indeholder bestemmelser om vedtagelse i overensstemmelse med procedurerne for tilpasning til den tekniske udvikling. I modsætning hertil er Fællesskabets bindende grænseværdier af politisk karakter: de fastlægges ikke blot på grundlag helbredsvirkningerne, men også på grundlag af det praktisk mulige, den socioøkonomiske betydning og omfanget af den risiko, som samfundet er villig til at acceptere. De fastlægges af de politiske myndigheder i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 137.

Hvad angår NO er Kommissionen også bekendt med de specifikke målinger, der gennemføres i medlemsstaterne. For eksempel har Chemical Agents Occupational Hygiene Unit under Technology Division of the United Kingdom Health and Safety Executive gennemført en undersøgelse af brugen af og eksponeringen for nitrogenmonoxid og nitrogendioxid på en række arbejdspladser i Det Forenede Kongerige. De overordnede gennemsnitlige værdier for erhvervsmæssig eksponering i minesektoren lå på mellem 0,3 milliontedele (ppm) og 0,81 ppm. Kommissionen har endnu ikke vurderet, i hvilket omfang der kan tages hensyn til disse resultater, når der træffes beslutning om en ny vejledende grænseværdi for erhvervsmæssig eksponering for NO.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/664

(2004/C 84 E/0748)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0722/04

af María Herranz García (PPE-DE) til Kommissionen

(4. marts 2004)

Om: Den fælles markedsordning for olivenolie

Udover ikke at tage højde for den spanske produktions reelle forhold, indeholder forslaget om en reform af den fælles markedsordning for olivenolie også andre elementer med skadelig virkning, for eksempel opretholdelsen af den nuværende ordning med privat oplagring, på trods af at den ikke repræsenterede en hurtig og fleksibel reaktion på tilfælde med markedsforstyrrelser.

Er det muligt, at Kommissionen vil genoverveje sin holdning til ordningen for privat oplagring af olivenolie, således at den indrettes efter markedets virkelige situation, og derfor indføre en automatisk regulering af priserne ved åbning og lukning?

Derudover må antallet af oliventræer per olivenplantage i henhold til Kommissionens forslag ikke afvige med mere end 10 % fra det antal, der registreres per 1. januar 2005 i SIG Oleícola (det spanske informationssystem for olivenolieproducenter). Er Kommissionen klar over, at ved at begrænse væksten af antallet af oliventræer ved genplantningen af olivenplantager med 10 %, begrænser den klart den spanske olivenproduktions interesser, da det forhindrer en genplantning af de olivenplantager, som ikke kan tilpasses den moderne dyrkningsteknik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(29. marts 2004)

Ordningen med privat oplagring blev indført med henblik på forvaltning af kriser. Ordningen træder derfor ikke i kraft automatisk, men først når forvaltningskomitéen har truffet afgørelse herom på grundlag af en evaluering af markedssituationen. Imidlertid foreslår Kommissionen, at referencepriserne forbliver uændrede. Dette er i overensstemmelse med udviklingen på markedet i de seneste år, hvor olivenoliepriserne til trods for stigende efterspørgsel er forblevet relativt stabile takket være en betydelig stigning i produktionen.

I 1998 fastsatte Rådet, at yderligere oliventræer og de dertil svarende arealer, der tilplantes efter den 1. maj 1998, ikke kan komme i betragtning til støtte under den fælles markedsordning, medmindre der er tale om arealer, som er omfattet af et program, der er godkendt af Kommissionen. Netop dette princip indgår i det nuværende forslag både i forbindelse med afkoblet betaling og i forbindelse med støtte til olivenlunde. Fra den 1. maj 1998 skal landbrugere, der planter yderligere oliventræer, kunne klare sig på markedet uden EU-støtte.

Hvad angår støtten til olivenlunde har Kommissionen foreslået, at antallet af træer ikke må afvige mere end 10 % fra det antal, der er registreret pr. 1. januar 2005. Denne bestemmelse skal sikre, at de strukturelle karakteristika (miljømæssige og sociale), der gjorde olivenlunden støtteberettiget, bevares i fremtiden.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/335

(2004/C 84 E/0395)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0227/04

af Ewa Hedkvist Petersen (PSE) til Kommissionen

(2. februar 2004)

Om: Alkolåse

Alkolåse eksisterer nu som forsøg i busser som en trafiksikkerhedsforanstaltning visse steder i Sverige. Mener Kommissionen, at et medlemsland kan kræve, at alle køretøjer i landet udstyres med alkolåse for at forbedre trafiksikkerheden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(17. marts 2004)

Hvis en medlemsstat ønsker at stille krav om, at alle køretøjer i landet udstyres med alkolås, skal medlemsstaten anmelde et komplet udkast til de tekniske forskrifter til Kommissionen i henhold til EU-bestemmelserne om notifikation af tekniske forskrifter. Hvis foranstaltningen herefter anses for forenelig med EU-bestemmelserne for køretøjer, der er indregistreret i den pågældende medlemsstat, skal medlemsstaten dog under alle omstændigheder overholde de internationale aftaler, der tillader kørsel med køretøjer, som er registreret i andre lande.

Medlemsstaterne har pligt til at tillade salg og første registrering af typegodkendte personbiler, hvis der er udstedt europæisk typeattest for dem. For de andre kategorier af køretøjer, navnlig køretøjer til personbefordring, har Kommissionen foreslået en faseopdelt tidsplan, som er under behandling i Rådet og Europa-Parlamentet.

Kommissionen erkender interessen for alkolåse. Den har i slutningen af 2003 iværksat en undersøgelse, der har til formål at vurdere forskellige scenarier for anvendelse af alkolåse. Da der imidlertid på nuværende tidspunkt er tale om meget dyre låsesystemer, som jævnligt skal kalibreres, mener Kommissionen, at installation af låsesystemerne kun er egnet som alternativ sanktionsmulighed ved overtrædelse af lovgivning om spirituskørsel og ikke som et generelt krav, der kun vil være nyttigt for en ganske lille del af bilisterne.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/787

(2004/C 84 E/0883)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0410/04

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(17. februar 2004)

Om: Aer Rianta

Er Kommissionen klar over og overvåger den den irske regerings planer om at opdele Aer Rianta, det statsejede selskab, der er ansvarlig for drift, styring og udvikling af lufthavnene i Dublin, Shannon og Cork? Mener Kommissionen, at planer om at overføre hele Aer Riantas gæld til Dublin lufthavn er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 92?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(19. april 2004)

Kommissionen er ikke bekendt med, at der skulle være tale om nogen gæld, men den har gennem pressen godt nok erfaret, at Aer Rianta er ved at bygge en ny terminal og anden støtteinfrastruktur i Cork lufthavn. Det fremgår også, at investeringsomkostningerne skal bæres af selskabet som helhed, og Kommissionen formoder, at det denne finansieringsordning, det ærede medlem henviser til.

Kommissionen vil holde sig løbende underrrettet om situationen og på dette grundlag beslutte, om det er nødvendigt at gribe ind under henvisning til statsstøttereglerne.
—

Ud over gennemførelsen af forhandlingerne om en »blandingskurs« for at opveje virkningerne af forskellen mellem den officielle vekselkurs og den »parallelle« markedssats traf Kommissionen og delegationen følgende vigtige foranstaltninger: — Nedbringelse af udbetalingerne i lokal valuta til et minimum. — Udbetalinger i euro uden for landet i de tilfælde, hvor det var muligt (for eksempel ved at fokusere næsten udelukkende på fremskaffelse af lægemidler under sundhedsprogrammet). — Sikring af, at forskudsforvaltningen af lokale projektprogrammer indeholdt euro-komponenter.
2.

Vejledningen har allerede givet anledning til feedback og spørgsmål fra delegationerne. Kommissionen regner også med, at midtvejsrevisionen af landestrategidokumenterne for AVS-landene (landene i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet) giver yderligere oplysninger om, i hvilket omfang retningslinjerne i vejledningen er blevet anvendt og omsat til praksis. Kommissionen undersøger også mulighederne for at få handicapspørgsmål bedre integreret i udviklingssamarbejdet gennem uddannelse af Kommissionens personale, både i Bruxelles og ved delegationerne. Det skal også bemærkes, at den nylige indsats for yderligere at bevidstgøre Kommissionens tjenestemænd om handicapspørgsmål i udviklingssamarbejdet bl.a. bestod i at lade repræsentanter fra Det Europæiske Handicapforum gøre rede herfor på et møde i Kommissionens tværtjenstlige menneskerettighedsgruppe den 30. januar 2004.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/634

(2004/C 84 E/0712)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0589/04

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(26. februar 2004)

Om: Udvidelse af lufthavnen i den spanske politiske og administrative hovedstad — Anvendelse af midler fra Samhørighedsfonden til Spanien på infrastrukturer i Madrid

Den spanske premierminister, José María Aznar, har netop åbnet byggeprojektet vedrørende udvidelse af Madrids lufthavn med en ny terminal og flere nye landingsbaner. Projektet kommer til at koste i alt 2 440 mio. EUR, og de nye anlæg bliver operationelle i 2005. Den spanske regering har planer om at gøre lufthavnen til en af de største og mest attraktive i Europa. Denne ekstraordinære investering gælder en lufthavn, der allerede nu centraliserer og endog monopoliserer spansk lufttrafik. Investeringen viser endnu en gang, at Madrid i den grad begunstiges økonomisk af den spanske regering, at hele erhvervslivet, de politisk-økonomiske beslutninger og al landevejs- og lufttrafik i Spanien er koncentreret omkring denne by.

Er Kommissionen bekendt med, at der til lufthavnsudvidelsen anvendes midler fra Samhørighedsfonden? Hvor stor en del af midlerne fra Samhørighedsfonden til Spanien er der eller vil der i bekræftende fald blive anvendt på lufthavnen? Hvor stor en del af midlerne fra Samhørighedsfonden til Spanien er der eller vil der mere generelt blive anvendt på den autonome region Madrid?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michelle Barnier

(31. marts 2004)

Kommissionen har hidtil godkendt det eneste projekt vedrørende udvidelsen af lufthavnen Madrid-Barajas, nemlig »Construcción del sistema Automated People Mover (APM) INTRA para el nuevo área terminal«, som blev vedtaget af Kommissionen den 24. december 2002. De støtteberettigede udgifter beløber sig til 98 040 921 EUR og bidraget fra fonden til 41 177 186 EUR (42 %). Der er ikke bevilget samfinansiering fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) til lufthavnen inden for rammerne af det samlede programmeringsdokument (DOCUP), mål 2 Madrid 2000-2006.

Udvælgelse og forelæggelse for Kommissionen af de projekter, der samfinansieres af Samhørigsfonden, henhører under de nationale myndigheders kompetence. Disse projekter undersøges af Kommissionen ifølge de kriterier, der er fastsat i artikel 10 i Rådets forordning (EF) 1164/94 af 16. maj 1994 om oprettelse af Samhørigsfonden (1). Disse kriterier tager ikke hensyn til projektets placering. Referencerne til afgørelsen om finansiel støtte fra Samhørigsfonden til Spanien er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende for årene 2000 (2), 2001 (3) og 2002 (4). Referencerne for året 2003 vil blive offentliggjort i løbet af 2004.

(1) EFT L 130 af 25.5.1994.

(2) EFT C 361 af 17.12.2001.

(3) EFT C 126 af 28.5.2002.

(4) EFT C 123 af 24.5.2003.