SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0729/96 af Elly Plooij-van Gorsel (ELDR) til Kommissionen (26. marts 1996)

Om: Diskriminering af kvinder i forbindelse med indbetaling af pensions- og livrentepraemier

1. Er Kommissionen bekendt med, at kvinder i Nederlandene, der indbetaler til en pension hos deres arbejdsgiver, maa betale en hoejere praemie og dermed bidrager mere til pensionen end maend for at opnaa samme pensionsrettigheder som maend?

2. Er Kommissionen bekendt med, at kvinder ogsaa ved koeb af en livrente betaler mere end maend for at modtage samme aarlige beloeb som maend?

3. De nederlandske forsikringsselskaber mener, at de er noedt til at opkraeve disse hoejere praemier, fordi kvinder ifoelge de nuvaerende statistikker gennemsnitligt lever laengere end maend. Anser Kommissionen dette for et holdbart argument?

4. Anser Kommissionen det for korrekt, at forsikringsselskaberne tager udgangspunkt i statistikker, der er baseret paa fortiden, hvor kvinder ikke eller kun i ringe grad var integreret paa arbejdsmarkedet, mens de kvinder, der i dag indbetaler til pensionsordninger netop er ude paa arbejdsmarkedet?

5. Mener Kommissionen, at der er stor sandsynlighed for, at statistikkerne ser helt anderledes ud om 30 aar?

6. Mener Kommissionen ikke, at der her er tale om diskriminering paa grundlag af koen? Hvad har Kommissionen i bekraeftende fald til hensigt at goere ved det?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (7. maj 1996)

For saa vidt angaar de supplerende erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger, er Kommissionen klar over, at der stadig diskrimineres paa grundlag af koen paa forskellige maader i forbindelse med bidragsniveauet ved pension og livrente.

Det naevnte argument om kvinders forventede laengere levetid for at retfaerdiggoere en forskelsbehandling mellem maend og kvinder og den deraf foelgende hensyntagen til forskellige aktuarmaessige faktorer alt efter koen i forbindelse med bidrag og ydelser har bl.a. vaeret forelagt for Domstolen som praejudicielle spoergsmaal af de nationale domsmyndigheder. Disse spoergsmaal er blevet stillet inden for rammerne af anvendelsen af EF-traktatens artikel 119 om ligebehandling af maend og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger og som foelge af Barber-dommen af 17. maj 1990. I denne afgoerelse havde Domstolen skoennet, at loenmodtagernes erhvervstilknyttede ordninger tilboed ydelser, der skulle anses som loen efter aanden i EF-traktatens artikel 119, og at der derfor ikke kunne tillades nogen fravigelse fra princippet om ligebehandling.

Eftersom artikel 119 i EF-traktaten er en bestemmelse, der gaelder direkte i den primaere ret, som gaar forud for enhver afledt retsskt og retsakter i national lovgivning, har det vist sig, at direktiv 86/378/EOEF ((EFT nr. L 225 af 12.8.1986. )) (afledt retsakt) af 24. juli 1986, som tillod visse afvigelser fra princippet om ligebehandling, ikke laengere maatte vaere gaeldende. I henhold til dette direktivs artikel 6, stk. 1, litra h) og i) kunne de erhvervstilknyttede og supplerende sociale sikringsordninger anvende forskellige aktuarmaessige beregningsregler efter koen, hvor der tages hensyn til kvindernes forventede laengere levetid. Naermere bestemt kan ordningerne i henhold til direktivet tage hensyn til forskellige aktuarmaessige beregningselementer efter koen i forbindelse med arbejdsgivernes bidrag og ydelser paa grundlag af disse bidrag.

Spoergsmaalet om, hvad der videre skulle ske med bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, litra h) og i) er blevet afklaret gennem Domstolens retspraksis, isaer afgoerelserne af 22. december 1993, sag C-152/91 Neath og af 28. september 1994, sag C-200/91 Coloroll.

Domstolen praeciserer, at arbejdstagernes bidrag skal vaere de samme i alle tilfaelde for begge koen i en erhvervstilknyttet ordning, fordi der er tale om en del af loennen efter aanden i EF-traktatens artikel 119. Derimod falder arbejdsgiverens bidrag uden for anvendelsesomraadet for EF-traktatens artikel 119. Efter Domstolens opfattelse henhoerer anvendelsen af forskellige aktuarmaessige faktorer efter koen i finansieringen af erhvervstilknyttede ordninger som der henvises til af det aerede medlem, ikke under anvendelsesomraadet for EF-traktatens artikel 119.

Foelgelig skal medlemsstaterne traeffe de noedvendige foranstaltninger til at sikre, at de forskellige erhvervstilknyttede ordninger eller supplerende ordninger, der er en foelge af arbejdsforholdet, anvender princippet om ensartede bidrag fra arbejdstagerne i overensstemmelse med artikel 119 i EF-traktaten saaledes som fortolket af Domstolen i de naevnte sager.

Det er derefter Kommissionens opfattelse, at enhver henvisning til hensyntagen til forskellige aktuarmaessige faktorer efter koen i forbindelse med loenmodtageres bidrag og ved alle erhvervstilknyttede ordninger boer lades ude af betragtning. Efter Domstolens retspraksis er forskelsbehandling paa grundlag af koen i forbindelse med arbejdsgivernes bidrag retfaerdiggjort, fordi den svarer til objektive aktuarmaessige faktorer.

Kommissionen forelagde den 16. maj 1995 et forslag til direktiv ((EFT nr. C 218 af 23.8.1995. )), som af hensyn til den juridiske klarhed og sikkerhed tilstraeber at bringe direktiv 86/378/EOEF i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 119. Dette direktivforslag, som skal tjene til fastlaeggelse af gaeldende ret, behandles i oejeblikket i Raadets instancer.

I mellemtiden har Kommissionen skrevet til medlemsstaternes regeringer og mindet dem om, at de i henhold til artikel 119 i EF-traktaten er forpligtet til at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at foelge denne artikel, og at dette skal have tilbagevirkende kraft til den 17. maj 1990, datoen for Barber-afgoerelsen.

For saa vidt angaar forsikringskontrakter og ordninger, som omfatter supplerende ydelser som foelge af helt frivillige indbetalinger af bidrag fra arbejdstagernes side, og for saa vidt de ikke henhoerer under anvendelsesomraadet for artikel 119 i traktaten (sag C-200/91, Coloroll), fremgaar det af bestemmelserne i de direktiver, der vedroerer forsikringer, bl.a. direktiv 92/96/EOEF, at forsikringsselskaber, der daekker disse ricisi, ved beregningen af praemier og hensaettelser skal tage hensyn til de forskellige statistiske elementer, der er noedvendige for at saette forsikringsselskabet i stand til at leve op til alle sine forpligtelser og soerge for passende livsforsikringsydelser. Disse statistiske elementer, som ogsaa omfatter demografiske faktorer, skal vaelges med omhu og efter fornuftige aktuarmaessige hypoteser. Disse direktiver har til formaal at fuldende det indre marked paa forsikringsomraadet for at muliggoere fri bevaegelighed for forsikringsselskaber og forsikringsprodukter samtidig med, at de forsikrede sikres et passende beskyttelsesniveau.