SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0578/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. marts 2002)

Om: Kontrol med dobbelt prismærkning

Efter indførelsen af euroen har der på varemarkederne kunnet iagttages visse uheldige fænomener i forbindelse med den dobbelte prismærkning. I mange EU-lande har handlende kun angivet prisen i euro eller deres nationale valuta og undertiden slet ikke, hvilket har voldt forbrugerne vanskeligheder og medført, at forbrugerne i stigende grad nærer mistillid til de handlende.

Har Kommissionen truffet foranstaltninger for at undgå denne mistillid, som på lang sigt kan føre til en økonomisk krise?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(8. april 2002)

Under hele forberedelsen af overgangen til euroen har spørgsmålet om dobbelt prismærkning givet anledning til debat. Det er et vanskeligt spørgsmål, som kan anskues fra flere synsvinkler.

På den ene side er den dobbelte prismærkning en værdifuld hjælp for forbrugerne, da den sikrer dem på tre måder: de kan forstå de angivne priser, de kan kontrollere, at de handlende konverterer priserne korrekt, og de er sikre på, at de offentlige myndigheder har mulighed for at kontrollere, at konverteringen er sket korrekt, og eventuelt kan straffe overtrædelser.

På den anden side er det en forudsætning for, at de tidligere nationale valutaer forsvinder og erstattes definitivt af euroen, at hver enkelt forbruger lærer at regne og vurdere i euro. Alle undersøgelser viser, at den dobbelte prismærkning snarere får forbrugerne til at fortsætte deres beregninger i den tidligere valuta og således forøger deres vanskeligheder. På samme måde som med et sprog forudsætter indlæringen af værdier i euro, at folk øver sig på dette nye sprog.

Derfor henstillede Kommissionen, idet den dog overlod det til medlemsstaterne, om de ville lovgive (hvilket især Østrig og Grækenland har gjort), at der anvendtes en frivillig dobbelt prismærkning(1). Den bidrog endvidere til forhandlingen af en frivillig aftale (euro-logo) mellem repræsentanter for forbrugerorganisationerne og sammenslutninger repræsenterende distributionssektoren(2). Denne aftale blev anvendt i alle staterne i euro-zonen undtagen Østrig.

Aftalen blev overholdt udmærket, især i engrosleddet og blandt postordrefirmaer og lidt mindre i detailhandelen. I de fleste tilfælde udløb aftalen den 28. februar 2002. Visse lande har besluttet at forlænge den indtil juni 2002.

Under den offentlige debat om euroen gjorde Kommissionen sig på Rådets møde (det indre marked) den 1. marts 2002 til talsmand for, at beslutningen om eventuelt at forlænge den dobbelte prismærkning skulle træffes af medlemsstaterne på deres egne præmisser. I betragtning af, at mange borgere stadig har vanskeligt ved at tænke i euro, foreslog Kommissionen dog, at medlemsstaterne fortsætter deres oplysningskampagner vedrørende priser og værdier i euro.

Frygten for en økonomisk krise og en mistillid over for de handlende har ikke været berettiget indtil nu. Men Kommissionen og medlemsstaterne følger udviklingen opmærksomt.

(1) Kommissionens henstilling 98/287/EF af 23. april 1998 om dobbelt angivelse af priser og andre monetære beløb, EFT L 130 af 1.5.1998.

(2) Aftale mellem forbrugerorganisationerne og erhvervssammenslutninger repræsenterende distribution, turisme, håndværk og små- og mellemstore virksomheder, i forbindelse med overgangen til euroen. Bruxelles, den 30. juni 1998.