SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0889/01

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(27. marts 2001)

Om: Det sjette rammeprogram for forskning og udvikling

USA, som allerede tegner sig for en tredjedel af videnskabsproduktionen i verden i modsætning til 17 % i 1970 agter at fordoble investeringerne i videnskab og teknologi i løbet af de næste 10 år. Den samme udvikling er kendetegnende for virksomhederne, hvor for eksempel de 10 største virksomheder i verden inden for bioteknologi er hjemmehørende i USA.

Kommissionen vedtog den 21. februar et forslag til forskningspolitikken i perioden 2002-2006 med et budget, der sammen med bevillingerne til Euratom's kerneenergiprogram medfører en stigning på 17 % i forhold til det nuværende program. Opmærksomheden bør i denne forbindelse henledes på, at Europa i 1999 anvendte 1,8 % af BNP til dette formål sammenlignet med 2,7 % i USA.

Mener Kommissionen, at dette budget vil være tilstrækkeligt til at mindske afstanden til USA i løbet af de næste 4 år? Hvilken værdi tillægger Kommissionen de forskellige nationale programmer som middel til fremme af videnskabens grænseoverskridende karakter, ud over at de i større udstrækning bidrager til at reducere den europæiske forsknings budgetmæssige underskud i forhold til USA stadigvæk med henvisning til det sjette rammeprogram? Hvorledes vurderer Kommissionen omfanget af ansøgerlandenes bidrag til forskning i forbindelse med indtrædelsen i den Europæiske Union? I hvilken udstrækning vil programmet råde bod på de mangler, som var kendetegnende for Socrates- programmet i perioden 1995 til 1999 med hensyn til underviseres og studerendes mobilitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(18. juni 2001)

Som det fremgår af meddelelsen om det europæiske forskningsrum(1), udgør rammeprogrammet kun 5,4 % af den offentlige sektors samlede udgifter til forskning og udvikling i Europa. Laver man sammenligninger mellem den samlede forskningsindsats i Europa og USA, må man derfor tage hensyn til de nationale forskningsprogrammers langt større budgetter. Desuden skal der tages hensyn til private investeringer i forskning og udvikling, hvor afstanden mellem Europa og USA er særlig stor. I samme meddelelse fremhævedes også betydningen af incitamenter for den private sektor til at øge sin forskningsindsats, herunder skattepolitiske styringsmidler. Hvad selve rammeprogrammet angår foreslår Kommissionen at øge effektiviteten af bevillingerne ved at koncentrere midlerne om færre prioriteter af særlig betydning på europæisk plan. Desuden stilles der forslag om nye styringsmidler til gennemførelse af programmet. De skal efter hensigten få en mere strukturerende virkning på forskningen i Europa og strømlinje forvaltningen af den.

På baggrund af de nationale forskningsprogrammers store betydning for den samlede forskningsindsats i Europa omfatter det nye rammeprogramforslag(2) for første gang foranstaltninger i denne kontekst. De omfatter benchmarking af national forskningspolitik, styrket samordning af den forskning, der udføres på nationalt plan og tilskyndelse til medlemsstaterne om at åbne disse aktiviteter op for forskere fra andre lande. EF-tilskud til nationale programmer i henhold til artikel 169 (tidl. artikel 130 L) i EF-traktaten er også et af forslagene.

I forbindelse med udvidelsen anser kandidatlandene forskning som en prioritet, idet de allerede deltager i fuldt omfang i rammeprogramaktiviteterne. Efter Rådets resolution af 15. juni 2000(3) har Kommissionen desuden i fællesskab med kandidatlandene opstillet foranstaltninger, som skal stimulere og fremme deres deltagelse i det europæiske forskningsrum. Foranstaltningerne omfatter kampagner, uddannelse, assistance til partnersøgning, tilknytning til aktiviteterne vedrørende benchmarking af national forskningspolitik og kortlægning af særlig fremragende forskningskapacitet.

Kommissionen har foreslået at der afsættes mere end dobbelt så mange midler til menneskelige ressourcer og mobilitet i det nye rammeprogram. Under dette programpunkt vil mobilitetsmulighederne for individuelle forskere blive fremmet. Dertil kommer øget transnational adgang til store forskningsanlæg og

-infrastrukturer og desuden et nyt virkemiddel i form af såkaldte ekspertisenet, der som en vigtig komponent skal fremme integration af forskningsgrupper i Europa og styrke mobiliteten. Efter Rådets resolution af 15. juni 2000 har forskningskommissæren samlet en gruppe på højt plan med repræsentanter for medlemsstaterne, som skal drøfte, hvordan man kan forbedre forskermobiliteten. Den skal bistå med at udarbejde en analyse af hindringer for mobilitet, der skal danne baggrund for kommissionsforslag i juni 2001.

(1) KOM(2000) 6 endelig udg.

(2) KOM(2001) 94 endelig udg.

(3) EFT C 205 af 19.7.2000.