DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/718

(2004/C 78 E/0766)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1531/03

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(29. april 2003)

Om: Indførsel af konserveret tun fra Thailand og Filippinerne

I november 2001 aftalte EU, Thailand og Filippinerne at gennemføre høringer inden for rammerne af WTO med henblik på at analysere, i hvilket omfang præferencetoldbehandlingen af tunkonserves med oprindelse i AVS-landene skadede Thailands og Filippinernes interesser. Da det ikke lykkedes at nå frem til en tilfredsstillende løsning, enedes Fællesskabet, Thailand og Filippinerne om at lade spørgsmålet afgøre ved mægling. Den 20. december 2002 forelagde mægleren sin udtalelse, ifølge hvilken Fællesskabet skulle åbne et toldkontingent i NMF-kategorien på 25 000 tons for 2003 med en værditoldsats på 12 %, hvorefter Fællesskabet vedtog at acceptere mæglerens forslag. Kommissionen har i denne forbindelse netop forelagt et forslag til Rådets forordning om åbning og forvaltning af dette toldkontingent (1). Det fastsættes i forslagets artikel 4, at med henblik på at fastslå oprindelsen af den tunkonserves, som kan være omfattet af kontingentet, finder de gældende bestemmelserne i Fællesskabet anvendelse. I henhold til artikel 24 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (2) om indførelsen af en EF-toldkodeks har en vare, ved hvis fremstilling to eller flere lande har deltaget, oprindelse i det land, hvor den sidste væsentlige og økonomisk berettigede bearbejdning eller forarbejdning har fundet sted.

Kan Kommissionen på baggrund af de gældende fællesskabsbestemmelser om oprindelsesbestemmelser oplyse, om den på baggrund af den forordning, der nu skal vedtages, vil betragte konserves, hvis seneste forarbejdning har fundet sted i de to lande som konserves med oprindelse i Thailand og Filippinerne uden hensyntagen til det først forarbejdede råmateriales oprindelse?

Er Kommissionen vidende om, at anvendelsen af disse oprindelsesbestemmelser kan udgøre en hindring for sigtet med forslaget til forordning, som består i udelukkende at give præferencetoldbehandling til konserveret tun fra Thailand og Filippinerne og ikke at åbne EU's marked for afledte tunprodukter fra andre lande i Asien som Indonesien og andre lande?

Er det Kommissionen bekendt, hvilken skade anvendelsen af disse oprindelsesbestemmelser kan påføre tunforarbejdningsindustrien i EU, som i vidt omfang befinder sig i mål 1-regioner, der i høj grad er afhængige af fiskeriet? Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet, eller hvilke foranstaltninger vil den træffe for at afværge denne situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(5. juni 2003)

Kommissionen kan bekræfte, at tunkonserves fremstillet i lande, der ønsker at eksportere til Fællesskabet inden for de foreslåede kontingenter, i overensstemmelse med bestemmelserne i EF-toldkodeksen (3) skal angives som havende oprindelse i det land, hvor den sidste, væsentlige, økonomisk berettigede bearbejdning fandt sted, uanset hvilken oprindelse den anvendte tun har. I overensstemmelse med artikel 26 i ovennævnte forordning fastsætter artikel 4, stk. 2, i forslaget til rådsforordning om åbning af kontingentet, at der skal forelægges et oprindelsescertifikat for myndighederne i Fællesskabet til at bevise, at varerne kan henføres under den del af kontingentet, som de ønskes afskrevet på.

Kommissionen skal henvise det ærede medlem til forordningsforslaget om åbning af et kontingent for tunkonserves, særlig artikel 1, som fastsætter, at kontingentet er åbent for varer med oprindelse i ethvert land. Dette er i overensstemmelse med artikel XIII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (GATT), hvilket også gælder opdelingen af kontingentet ifølge den tidligere handel med de pågældende lande i fire dele, jf. artikel 3 i forordningsforslaget. Det ærede medlem vil bemærke, at Indonesien vil kunne eksportere en mængde tunkonserves svarende til 11 % af den årlige kontingentmængde. Det skyldes, at Indonesien af hensyn til bestemmelserne i artikel XIII i GATT som Fællesskabets tredjestørste leverandør (dvs. med en importandel på ≥ 10 %) har ret til et forhøjet MFN-kontingent. Kommissionen mener derfor, at det er usandsynligt, at Thailand eller Filippinerne skulle se nogen økonomisk fordel i at forsøge at genudføre tunkonserves fra Indonesien inden for de begrænsede kontingentmængder (henholdsvis 52 % og 36 %), som de har til rådighed.

Kommissionen mener ikke, at anvendelsen af ovennævnte oprindelsesregler vil bevirke, at Fællesskabet tunkonservesindustri vil komme til at lide skade. Kommissionen vil naturligvis nøje følge situationen omkring kontingentets udnyttelse, men den agter ikke i øjeblikket at tage andre skridt.

(1) KOM(2003) 141 endelig udg.

(2) EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1.

(3) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992, EFT L 302 af 19.10.1992.