SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2730/97 af Esko Seppaenen (GUE/NGL) til Kommissionen (30. juli 1997)

Om: Nettobidragyderne i EU

EU's udvidelse mod oest og Agenda 2000-programmet indebaerer en ny fordeling af medlemslandenes bidrag til EU. Allerede tidligere var nogle af medlemslandene nettobidragydere, medens andre var nettomodtagere.

Hvordan vil medlemslandene efter Kommissionens opfattelse fremover fordele sig paa nettobidragydere og -modtagere?

Hvordan vil f.eks. de oplysninger om toldindtaegter, som Nederlandene har meddelt til EU, paavirke dette lands stilling i denne sammenhaeng?

Er Kommissionen i faerd med at forberede en reform, saa medlemslandene kan beholde deres toldindtaegter, og medlemsbidragene til EU udelukkende opkraeves paa grundlag af moms eller BNP?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Erkki Liikanen (12. november 1997)

Udvidelsen mod oest vil uundgaaeligt medfoere udgifter for de nuvaerende 15 medlemsstater, hvilket de udtrykkeligt anerkender i Agenda 2000. Den goer det saaledes klart, at »udvidelsen (...) uundgaaeligt vil foraarsage en forringelse af de nuvaerende medlemsstaters budgetstilling«, og den gaar videre med en advarsel om, at forringelsen »ikke kan vaere nogen overraskelse og ikke skulle medfoere krav om kompensation«. Samtidig forventes der i samme periode ikke stoerre aendringer i medlemsstaterne relative budgetstilling som foelge af virkningerne af reformen af Faellesskabets politikker paa de vigtigste omraader, da de nuvaerende finansieringsordninger opretholdes.

Faellesskabets nuvaerende finansieringssystem er en balance mellem medlemsstaternes bidragskapacitet overfor faellesskabsbudgettet og finansieringsbehovet til de faellesskabspolitikker, der er grundlaeggende for Faellesskabet. For bidragskapaciteten er det vigtigt, at finansieringssystemet er retfaerdigt. Retfaerdigheden her, der maales ved medlemsstaterne bidrag til budgettet i forhold til deres oekonomis andel af EU's samlede oekonomi, er i foelge Kommissionens seneste undersoegelse forbedret, og det forventes, at den vil forbedres yderligere. Dette er et resultat af reformerne i 1988 og 1992, der gjorde, at bruttonationalindkomsten (BNI) fik stoerre betydning som grundlag for finansiering af Faellesskabet, mens mervaerdiafgiften (moms) fik mindre. Man forudser, at BNI-indtaegtens andel af budgettet inden aar 2000 vil vaere paa mere end 50%.

Faellesskabets udgifter afspejler en politisk konsensus mellem Europa-Parlamentet, Raadet og Kommissionen om Faellesskabets politikker - isaer om den faelles landbrugspolitik og strukturfondene. Selv om bidragene er proportionale med medlemsstaternes BNI, er udgifterne ikke direkte sat i forhold til BNI, og de spiller derfor en stoerre rolle i ligevaegten mellem bidragene til og indtaegterne fra budgettet.

Kommissionen fremlagde for OEKOFIN-Raadet den 13. oktober 1997 ((SEK(97) 1918. )) en rapport om bidrag til budgettet, EU's udgifter, budgetbalancer og medlemsstaternes relative velstand. Det er vigtigt at notere sig, at Kommissionen ikke udarbejder oplysninger om medlemsstaternes budgetmaessige nettostillinger, og at den mener, at saadanne oplysninger giver et upraecist billede af fordelene ved medlemsskab af Faellesskabet.

Bidraget fra de traditionelle egne indtaegter, dvs. told- og landbrugsafgifter, til finansieringen af faellesskabsbudgettet er faldet betydeligt. De spiller dog stadig en stor rolle for de medlemsstater, der har saerligt vigtige havnefaciliteter, hvor varer fra lande uden for EU kommer ind i Faellesskabet. F.eks. udgjorde Nederlandenes bidrag fra traditionelle egne indtaegter 11,9% af alle bidrag fra disse indtaegter, men deres andel af Faellesskabets BNI kun var 4,6%.

Som anfoert i Agenda 2000, er der paa nuvaerende tidspunkt ingen planer om at aendre paa ordningen for egne indtaegter. Kommissionen har dog anerkendt, at det maaske ville vaere hensigtsmaessigt at erstatte bidragene fra traditionelle egne indtaegter med bidrag baseret paa BNI. I Agenda 2000 anfoeres det, at fordi »de traditionelle egne indtaegters betydning (...) falder, vil der stadig vaere flere ulemper end fordele i forbindelse med denne indtaegt. Navnlig er opkraevnings- og inddrivningsprocedurerne meget komplicerede, der er risiko for bedrageri, og det er meget dyrt at kontrollere. Dette betyder ikke, at EU ikke skal have noget at goere med medlemsstaternes toldopkraevning, da disse afgifter indgaar i EU's handelspolitik, men det vil aendre dens engagement paa dette omraade«.