SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0628/02

af Raina Echerer (Verts/ALE) til Kommissionen

(8. marts 2002)

Om: Gennemførelse af miljørisikovurderingsdirektivet i Østrig

Østrig har med EØS-aftalen, der trådte i kraft den 1. januar 1994, forpligtet sig til at overtage gældende fællesskabslovgivning. I henhold til EØS-aftalens artikel 74 er de særlige bestemmelser om miljøbeskyttelsesforanstaltninger indeholdt i aftalens bilag XX. Det hedder heri, at bestemmelserne i direktiv 85/337/EØF(1) skal inkorporeres i lovgivningen. EØS-aftalen trådte i kraft i Østrig den 1. januar 1994 uden aftale om overgangsbestemmelser. Ud fra princippet om, at fællesskabsretten omgående skulle være gældende, blev der udelukkende aftalt undtagelser i tre henseender, men ingen af dem vedrører imidlertid miljørisikovurderingsdirektivet.

I henhold til § 46, stk. 1, i den østrigske miljørisikovurderingslov skulle denne lov, hvis ikke andet var aftalt, træde i kraft den 1. juli 1994. I henhold til miljørisikovurderingslovens § 45, stk. 4, finder bestemmelserne i denne lov imidlertid ikke anvendelse på projekter, som er blevet indgivet til godkendelse inden den 30. juni 1994. Dette medførte, at der få dage før miljørisikovurderingslovens ikrafttrædelse blev indgivet talrige projekter til godkendelse, som i henhold til direktiv 85/337/EØF skulle have været underkastet en miljørisikovurdering, for således at undgå, at miljørisikovurderingslovens bestemmelser blev gjort gældende. I miljørisikovurderingsdirektivet er der imidlertid ikke fastsat overgangsbestemmelser af nogen art, der modsvarer den østrigske miljørisikovurderingslovs § 46. Projekter, der blev indgivet med henblik på godkendelse inden den 1. juli 1994, er derfor umiddelbart omfattet af bestemmelserne i miljørisikovurderingsdirektivet.

Den østrigske forvaltningsdomstol (VwGH) står i sin retspraksis imidlertid fast på det standpunkt, at EØS-aftalen er en traditionel folkeretlig traktat. Den har i modsætning til EF-traktaten ingen overstatslig karakter. De Europæiske Fællesskabers Domstols praksis vedrørende EF-traktatens artikel 5 kan ikke overføres på EØS-aftalens artikel 3. Forvaltningsdomstolen er af den opfattelse, at EØS-aftalen derfor ikke kan gives forrang over national østrigsk lovgivning, hvorfor miljørisikovurderingsdirektivet ikke kan gøres umiddelbart gældende i perioden mellem den 1. januar og den 1. juli 1994, og at § 46 i den østrigske miljørisikovurderingslov heller ikke kan tilsidesættes af miljørisikovurderingsdirektivet (VwGH 3.10.1996, 95/06/0246).

Er Kommissionen enig med den østrigske forvaltningsdomstol i, at der med EØS-aftalen er tale om en klassisk folkeretlig traktat uden overstatslig karakter?

Er Kommissionen enig med den østrigske forvaltningsdomstol i, at fællesskabsrettens anvendelse inden for EØS-rammerne ikke har forrang i forhold til national ret?

Er Kommissionen enig med den østrigske forvaltningsdomstol i, at miljørisikovurderingsdirektivet ikke umiddelbart kunne gøres gældende i Østrig i perioden mellem den 1. januar og den 1. juli 1994?

(1) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(25. april 2002)

Forespørgslen vedrører den retlige status for aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) og den dermed forbundne følgelovgivning for så vidt angår den periode, hvor Østrig var medlem af EØS (fra den 1. januar til den 31. december 1994). I den forbindelse fokuseres der navnlig på Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (VVM-direktivet) som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997(1), som Østrig skulle have anvendt under EØS-aftalen fra den 1. januar 1994.

Den østrigske gennemførelseslovgivning (UVP-G) trådte først i kraft den 1. juli 1994 og gjaldt ikke for projekter, som var indgivet før denne dato. Det ærede medlem henviser endvidere til en dom afsagt i 1996 af den østrigske højesteret, i henhold til hvilken EØS-aftalen må anses for at være en international traktat af traditionel karakter uden overstatslige retsvirkninger. Således skulle EF-Domstolens praksis med hensyn til artikel 5 i EF-traktaten, (Amsterdam-traktatens artikel 10) ikke finde anvendelse på EØS-aftalen med det resultat, at VVM-direktivet ikke har nogen direkte retsvirkning.

Kommissionen anmodes om at udtale sig om den østrigske højesterets dom for så vidt angår:

- den retlige karakter af EØS-aftalen (overstatslig eller traditionel international traktat)

- fællesskabslovgivningens forrang i forhold til national lovgivning inden for EØS-området samt

- VVM-direktivets direkte retsgyldighed i Østrig mellem den 1. januar og den 1. juli 1994.

Set i lyset af situationen som beskrevet af det ærede medlem vil Kommissionen foreslå, at forespørgslen i stedet rettes til EFTA's Tilsynsmyndighed.

For så vidt angår EØS-aftalens art, henvises det ærede medlem til sagerne T-115/94, Opel Austria, [1997] ECR II-39, E-9/97, Sveinbjörnsdóttir, [1998] EFTA Court Report 95, og E-1/01, Einarsson, dom afsagt af EFTA-Domstolen den 22. februar 2002, endnu ikke offentliggjort.

(1) EFT L 73 af 14.3.1997.