ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0852/03

af Christos Folias (PPE-DE) til Kommissionen

(20. marts 2003)

Om: Offentlige kontrakter

Artikel 7.2 i den græske lov 2955/2001 tillader indkøb af materiale uden planlægning af de årlige behov og indkøb af materiale uden, at der er indgået kontrakt. Den foreskriver ingen procedure for bestemmelse af, hvilket materiale der er bedst egnet for den syge, og den tillader fastsættelse af en bindende maksimumspris, hvorved konkurrencen begrænses. Den fællesministerielle afgørelse DY6a/G.P/73754/24-7-02 det græske statstidende 984/31-7-02, der blev udstedt til gennemførelse af den ovennævnte lov, bygger ikke på nogen som helst data for tekniske specifikationer af produkter, der lader det fremgå, at de ikke er sammenlignelige indbyrdes. Den betegner den samlede mangfoldighed af produkter som ikke sammenlignelige indbyrdes og fastslår princippet om, at enhver producent i princippet fremstiller produkter, der ikke kan sammenlignes med nogen anden producents produkter. Den tillader ligeledes de offentlige myndigheder efter eget skøn at foretage indkøb uden at have indgået kontrakter og uden at have fastlagt deres årlige behov, både med hensyn til det nøjagtige indhold som mængden.

Er den græske lov 2955/2001 og den ministerielle afgørelse, som blev udstedt med henblik på gennemførelse af denne lov, i overensstemmelse med EU-bestemmelserne vedrørende indgåelse af kontrakter, herunder navnlig direktiv 93/36/EØF(1)? Hvis ikke, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe og hvornår med henblik på fuldstændig gennemførelse af det ovennævnte direktiv i Grækenland?

(1) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(15. april 2003)

Kommissionen vil få fremskaffet den pågældende græske lov (nr. 2955/2001) og den ministerielle afgørelse til gennemførelse af denne lov (DY6a/GP/73754/24-7-02/FEK 984/31-7-02) for at undersøge, hvorvidt de er i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 93/36/EØF(1) (offentlige indkøbsaftaler).

For at lette undersøgelsen beder Kommissionen det ærede medlem om at fremsende alle relevante oplysninger til den, som han måtte være i besiddelse af.

(1) Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, EFT L 199 af 9.8.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0914/03 af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen. Det Europæiske Råd i Sevilla.



EU-Tidende nr. 192 E af 14/08/2003 s. 0222 - 0223



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0914/03 af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen (24. marts 2003) Om: Det Europæiske Råd i Sevilla Hvilke fremskridt er der sket med hensyn til gennemførelsen af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Sevilla vedrørende det retlige og indre samarbejde? Hvilket fremskridt er der helt nøjagtigt sket med hensyn til Kommissionens og Rådets planer om at etablere et fælleseuropæisk grænsepoliti? Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino (5. maj 2003) Der henvises til Kommissionens svar på det ærede medlems mundtlige forespørgsel nr H-0193/03 i spørgetiden under Parlamentets mødeperiode i april 2003(1). (1) Skriftligt svar af 8.4.2003.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0333/03

af Luigi Cocilovo (PPE-DE) til Kommissionen

(10. februar 2003)

Om: Indgåelse af en associeringsaftale mellem Den Europæiske Union og Fyrstendømmet Monaco

Situationen for EU-borgere med bopæl i Italien, som på grund af deres arbejde begiver sig til Fyrstendømmet Monaco, er meget vanskelig og kompliceret på grund af aftalen mellem Italien og Fyrstendømmet Monaco om social sikkerhed.

Disse problemer skyldes, at der ikke findes en aftale mellem Den Europæiske Union og Fyrstendømmet Monaco om social sikkerhed. Dette forhindrer gennemførelsen af de fællesskabsbestemmelser om koordination, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1408/71(1).

Agter Kommissionen at foreslå, at der mellem Den Europæiske Union og Fyrstendømmet Monaco indgås en associeringsaftale, som omfatter bestemmelser om fri bevægelighed for personer og social sikkerhed, således at det bliver muligt at gennemføre fællesskabsbestemmelserne om fri bevægelighed og social sikkerhed for EU-borgere i Fyrstendømmet Monaco?

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. marts 2003)

Overordnet set er Fyrstendømmet Monaco et tredjeland uden for Unionen. Det skal dog bemærkes, at dette land på grund af sin snævre tilknytning til Frankrig er integreret i anvendelsesområdet for en række fællesskabspolitikker. Monaco er således en del af Fællesskabets toldunions område og har opnået ret til at fremstille euromønter.

Der skal understreges, at enhver medlemsstat kan indgå en bilateral aftale om social sikring med et tredjeland. Italien har gjort brug af denne mulighed og indgået en generel overenskomst om social sikring med Monaco.

Kommissionen er imidlertid opmærksom på, at den nuværende situation giver anledning til et stigende antal problemer, ikke kun for europæiske borgere, der arbejder i dette land, men også for bl.a. turister, der pludselig har behov for lægehjælp.

Kommissionen undersøger derfor i øjeblikket mulighederne for af styrke forbindelserne mellem Fællesskabet og Fyrstendømmet Monaco inden for en juridisk ramme, der er tilpasset de fælles interessers karakter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0056/03

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(22. januar 2003)

Om: Reform af den fælles fiskeripolitik og den portugisiske og spanske fiskerflådes juridiske situation

Kan Kommissionen, efter at den lange overgangsperiode, der blev fastlagt i forbindelse med Portugals og Spaniens tiltrædelse af EF, nu er afsluttet, oplyse, på hvilke områder af den af Rådet vedtagne reform af den fælles fiskeripolitik det overvejes at give den portugisiske og spanske flåde de samme fiskeri- og fangstrettigheder som de øvrige EU-medlemsstater, og herunder især de samme rettigheder som de lande, der var medlem af EU på tidspunktet for indførelsen af den fælles fiskeripolitik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. februar 2003)

Kommissionen er i medfør af EF-traktatens artikel 211 den EF-institution, der fungerer som EF-rettens vogter. Den fører således tilsyn med, at traktaten overholdes, og at de overordnede principper for EF-lovgivningen følges. Et af disse principper er ligestillingsprincippet, der er baseret på princippet om, at der ikke må diskrimineres, bl.a. på grundlag af nationalitet, således som det fremgår af traktatens bestemmelser (se f.eks. artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 12 og 13 i EF-traktaten).

Herudover skal det bemærkes, at Domstolen altid har betragtet traktatens bestemmelser som værende udtryk for det generelle ligestillingsprincip, der er det grundliggende princip for EF-retsordenen(1).

Det er klart, at Kommissionen skal sikre sig, at dette princip overholdes, bl.a. i forbindelse med dens initiativret. Inden for den fælles fiskeripolitik kan som et nyere eksempel på en juridisk ramme, der skal gøre det muligt at drive fiskeri på lige vilkår, nævnes forslaget til Rådets forordning om forvaltning af fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF, og om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93(2). Dette forslag har til formål at sikre lige handlemuligheder og at fjerne enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaterne på grundlag af nationalitet.

(1) Jf. Domstolens dom af 19. oktober 1977 i de forenede sager 124/76 og 20/77, Domssamling 1977, s. 1795, og Domstolens dom af 12. juli 1984 i sag 237/83, Domssamling 1983, s. 3153.

(2) KOM(2002) 739 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0493/03

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(21. februar 2003)

Om: Direktivet om forbrugerkredit og bekæmpelsen af økonomisk kriminalitet

Med direktivet om forbrugerkredit i dets foreliggende form vil kunne forhindre fælles dataanvendelse med henblik på identifikation af kunder, forebyggelse af svig eller hvidvaskning af penge. Det drejer sig om nedenstående negative følger:

- ordninger for fælles dataanvendelse til bekæmpelse af svig via CIFAS og HUNTER, der bistår realkreditinstitutioner med at forhindre svindel i forbindelse med lån med pant i fast ejendom til en værdi af ca. 25 mio. pund pr. år, ville blive afskaffet, hvorved realkreditinstitutionerne frit ville kunne udnyttes.

- Hvis realkreditinstitutionerne yder lån til bedragere, vil deres omfang af dårlig gæld forøges, og de derved opståede meromkostninger går nødvendigvis ud over deres mere reelle kunder.

- Hvis realkreditinstitutionerne ikke har mulighed for ved hjælp af fælles dataanvendelse at gennemføre en identificeringskontrol med henblik på at forebygge bedrageri i forbindelse med hvidvaskning af penge, vil deres muligheder for at opfylde bestemmelserne i forordningen om hvidvaskning af penge fra 1993 og bestemmelserne om finansielle tjenesteydelser fra 2001 være meget begrænsede eller ophøre med at eksistere.

Hvad agter Kommissionen at gøre for at tage højde for ovennævnte faktorer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(25. marts 2003)

Forslaget til et nyt direktiv om forbrugerkredit(1) fastsætter bestemmelser om oplysninger indsamlet af kreditgivere og kreditformidlere fra forbrugere, kautionister eller tredjemand i forbindelse med indgåelse og forvaltning af kredit- og kautionsaftaler, som dækkes af direktivet. Disse bestemmelser fastsætter, at behandlingen af de indsamlede oplysninger skal begrænses til det formål at vurdere forbrugerens eller kautionistens finansielle situation og evne til at betale kreditten tilbage.

Direktivforslaget fokuserer på forholdet mellem kreditgiver (kreditformidler) og låntager, og formålet med restriktionerne er at forebygge irrelevante spørgsmål om emner som race, alder, køn, osv. eller misbrug af de indsamlede oplysninger.

Identifikation af kunder og forebyggelse af bedrageri, hvidvaskning af penge og andre kriminelle aktiviteter skulle ikke blive påvirket af bestemmelserne i forslaget, som i øjeblikket drøftes i Parlamentet og Rådet.

Bortset fra kreditgiver eller kreditformidler skulle dette forslag ikke påvirke den retlige stilling for nogen tredjepart, som f.eks. Cifas and Hunter, så længe disse organer opererer i overensstemmelse med den gældende fællesskabsret og den deraf følgende nationale lovgivning.

(1) EFT C 331 E af 31.12.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0389/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. februar 2003)

Om: Program for bekæmpelse af narkotika i Grækenland

Målene for Den Europæiske Unions strategi til bekæmpelse af narkotika er at begrænse især de unges brug og afhængighed af narkotika samt væsentligt forhøje antallet af afvænnede narkomaner. I Grækenland er der ifølge rapporten fra Det Europæiske Center for Overvågning af Narkotika i 2000 konstateret en stigende forekomst af pludselige dødsfald, mens behandlingsstrukturerne for de mennesker, der søger behandling, fortsat er mangelfulde. Meget betegnende er den kendsgerning, at de offentlige psykiatriske klinikker ikke har sengepladser til narkomaner i en afholdenhedsperiode.

Den Europæiske Union har konkrete mål og råder over et program samt en tidsplan for gennemførelse af foranstaltningerne til bekæmpelse af narkomani. Kan Kommissionen oplyse, om Grækenland har forelagt et program og en tidsplan for gennemførelse af foranstaltningerne, og hvad er Kommissionens synspunkter desangående? Hvilke foranstaltninger finansieres af Den Europæiske Union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(19. marts 2003)

Ifølge årsrapporten 2002 fra Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug vedtog det græske ministerråd en række beslutninger i juni 2001, hvis mål var en samlet og koordineret narkotikapolitik med helhedsløsninger. Ifølge rapporten forpligtede regeringen sig til at fremlægge en femårig national handlingsplan for bekæmpelse af narkotika med specifikke mål. En videreudvikling af behandlingsmulighederne for narkomaner indgår i denne politik.

Grækenland har også deltaget i midtvejsevalueringen af EU-handlingsplanen for narkotika 2000-2004, idet Grækenland har fremlagt oplysninger for Kommissionen om gennemførelsen af de mål, der var sat for medlemsstaterne i EU-handlingsplanen. En endelig evaluering af denne handlingsplan vil finde sted i 2004.

Grækenland har deltaget i mange af EU's handlingsplaner til bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug fra 1996 til 2002, men de støttede projekter i dette program sigter snarere på forebyggelse end på helbredelse. Systemerne i medlemsstaterne til behandling af narkomaner falder ikke ind under EU's kompetenceområde, men er medlemsstaternes ansvar. Støtte til integrering på arbejdsmarkedet af tidligere narkomaner f.eks. gennem uddannelse, kan være blevet givet gennem forskellige programmer, der ikke specielt omhandler narkotika.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0427/03

af Jean Lambert (Verts/ALE) til Kommissionen

(18. februar 2003)

Om: Pensionsrettigheder

Forespørgeren er for nylig blevet gjort opmærksom på, at pensionister i Det Forenede Kongerige får fratrukket en del af deres pension for hver uge ud over de første seks ugers hospitalsophold. Som følge af pres fra en række forskellige grupper vil denne periode blive forlænget til 11 uger i oktober 2003.

Dette forhold skaber problemer for mange pensionister, idet hospitalsophold ikke nødvendigvis betyder færre månedlige udgifter (f. eks. husleje).

Eftersom pension er en socialsikringsydelse og dermed en rettighed, der er baseret på en indkomstprocentdel, som er indbetalt gennem en årrække, snarere end en socialhjælpsydelse, der tildeles på grundlag af behov, finder forespørgeren ikke, at det er berettiget at foretage nedskæringer i pensionsudbetalingen under hospitalsophold.

Er Kommissionen enig i, at pension er en rettighed, der er baseret på socialsikringsbidrag, snarere end en socialhjælpsydelse?

Er Kommissionen enig i, at indstillinger af pensionsudbetalinger under hospitalsophold straffer pensionister, som befinder sig i denne situation, og derfor må betragtes som diskriminerende?

Hvad er Kommissionens holdning til denne praksis i Det Forenede Kongerige?

Er Kommissionen bekendt med lignende regler i andre medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anne Diamantopoulou

(24. marts 2003)

I de fleste medlemsstater er der ikke fuldstændig aktuarmæssig sammenkædning af bidragspligtige ydelser og de samlede bidrag, og visse elementer af solidaritet er indbygget i bidragspligtige socialsikringsordninger. Disse elementer af solidaritet kan gælde for både bidraget (f.eks. ingen øvre grænse for bidrag, selv om der er loft over en række indtægtsbestemte ydelser) og ydelserne (f.eks. hensyntagen til individuelle behov). Den statslige grundpension i Det Forenede Kongerige er en fast pensionsydelse finansieret ved indtægtsbestemte bidrag. Der betales et tillæg til pensionister med forsørgerpligt. Både den statslige grundpension og tillægget til pensionister med forsørgerpligt kan reduceres i tilfælde af hospitalsophold.

Medlemsstaterne kan frit fastlægge, hvilke sociale sikringsordninger de stiller til rådighed, og under hvilke betingelser (dog under iagttagelse af fællesskabslovgivningens bestemmelser vedrørende forskelsbehandling). Kommissionen finder ikke, at fradraget i den statslige grundpension i forbindelse med hospitalsophold er i strid med fællesskabslovgivningen. Det beløb, der fratrækkes grundpensionen i Det Forenede Kongerige, svarer til den dagssats, patienter i flere medlemsstater skal betale som bidrag til udgifterne i forbindelse med et hospitalsophold.

Flere oplysninger om sådanne satser findes på følgende websted:

http://europa.eu.int/comm/employment_social/missoc/2002/index_en.htm (Table II Health Care: Benefits 2.2. Hospitalisation: Patient's participation)
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0134/03

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(28. januar 2003)

Om: Den internationale fiskeriaftale EU-Angola og udviklingssamarbejde

Kan Kommissionen i forbindelse med den gældende internationale fiskeriaftale mellem EU og Angola oplyse:

1. hvor stort et beløb EU har afsat til udvikling af fiskerisektoren i Angola?

2. hvor stor en finansiel modydelse EU skal betale til gengæld for de fiskerettigheder, som fællesskabsflåden har opnået?

3. hvor stort et beløb, som fartøjsejerne i EU skal betale i form af afgifter for fiskerilicenser eller fiskerettigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. marts 2003)

1. I artikel 3 i den nuværende protokol til fiskeriaftalen mellem EF og Republikken Angola(1) er den finansielle godtgørelse fastsat til 15 500 000 EUR om året. Heraf anvendes 5 525 000 EUR til foranstaltninger til fordel for den angolanske fiskerisektor som specificeret i protokollens artikel 4.

2. Den finansielle godtgørelse på 15 500 000 EUR om året er betaling for de fiskerimuligheder, der stilles til rådighed for EF's fiskerfartøjer.

3. De beløb, der skal betales af fartøjsejerne, er fastsat i bilag A til protokollen. Licensgebyret for rejefartøjer er på 52 EUR om måneden pr. bruttoregisterton (BRT), og for fartøjer, der fanger demersale arter, er gebyret på 220 EUR om året pr. BRT. Gebyrerne for halvårlige licenser er 3 % højere og for kvartalslicenser 5 % højere. Licensgebyret for fartøjer, der fanger pelagiske arter, er på 3 EUR om måneden pr. BRT. For tunfartøjer og overfladelanglinefartøjer er licensgebyret på 25 EUR pr. ton, der tages i angolanske farvande. Licenserne udstedes efter betaling af et forskud på 4 500 EUR for tunfartøjer med fryseanlæg og 2 500 EUR for overfladelanglinefartøjer. Forskuddene fratrækkes det samlede beløb, der skal betales for fangsterne det i foregående år, men hvis det skyldige beløb er mindre end forskuddet, tilbagebetales forskellen ikke.

(1) EFT L 351 af 28.12.2002.
1.

I henhold til artikel 7 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet har vandrende arbejdstagere ret til samme »sociale og skattemæssige fordele« som arbejdstagere i værtsmedlemsstaten. De Europæiske Fællesskabers Domstol har defineret disse fordele som: »alle rettigheder, det være sig med eller uden tilknytning til en arbejdskontrakt, som tilkommer enhver indenlandsk arbejdstager, i det væsentlige på grund af hans objektive status som arbejdstager, eller allerede fordi han har sædvanlig bopæl på det nationale område, og hvis udstrækning til også at gælde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater må antages at kunne fremme disses mobilitet inden for Fællesskabet (2)«. Grundzulage og tilskuddet Kinderzulage må betragtes som sociale fordele, da de hører til erhvervstilknyttede pensionsordninger. Ifølge Domstolens faste retspraksis har grænsearbejdere krav på til at nyde sociale fordele (3).
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/293

(2004/C 88 E/0300)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3331/02

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. november 2002)

Om: Fællesskabsprogrammet for informationssamfundet

Kan Kommissionen oplyse, hvorledes gennemførelsen af programmet for »informationssamfundet« skrider frem, eftersom det i den græske presse forlyder, at de ministerier, som er ansvarlige for gennemførelsen, gør hvad de kan for at forhale den, og de har ligeledes vanskeligt ved at fremsætte erklæringer på grund af manglende koordinering. Er det sandsynligt, at disse forsinkelser vil resultere i, at der mistes penge under den 3. fællesskabsstøtteramme?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(6. marts 2003)

Kommissionen godkendte med sin beslutning K(2001)551 af 14. marts 2001 det operationelle program »Informationssamfund«. En fortegnelse, der sammenfatter de fremskridt, der ifølge oplysninger (1) fra programmets forvaltningsmyndighed er sket, siden de første aktioner under det operationelle program blev »aktiveret« (2) i juli 2001, er blevet sendt direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat. Nyere oplysninger tyder på, at de offentlige udgifter til programmet indtil nu har været 73,8 mio. EUR eller 3,3 % af, hvad det forventedes i programmet.

Heraf kan man konkludere, at det operationelle program »Informationssamfund« tager lang tid at gennemføre i Grækenland, for så vidt angår udgifterne. Den vigtigste forklaring er, at dette program — med delvis undtagelse af e-government-aktioner — består af nye aktioner, som på grund af deres teknologiske karakter kræver nøje planlægning og derfor tager lang tid at iværksætte.

Med tanke på tidligere forsøgs begrænsede succes med at fremme informationssamfundets indførelse i Grækenland gør de ansvarlige programmyndigheder en stor indsats for at forklare, hvilke typer projekter man vil støtte, og hvorledes de skal gennemføres. En betydelig del af programmet knytter sig til liberaliseringen af telekommunikationsmarkedet. Selvom den nuværende lovgivning for kommunikationstjenester vedrørende Grækenland overholder fællesskabslovgivningen, og det forventes, at de græske myndigheder vedtager den nye EU-lovgivning på området i første kvartal af 2003, er den fulde virkning af liberaliseringen på markedet endnu ikke slået igennem. Det har bevirket, at programmets gennemførelse er blevet yderligere forsinket.

I øjeblikket undersøger Kommissionen sammen med de græske myndigheder situationen, navnlig om der er risiko for at tabe penge ved slutningen af 2003 (n+2-reglen). På nuværende tidspunkt ser det dog ikke sådan ud.

(1) Se også webstedet www.infosoc.gr.

(2) Ifølge de græske myndigheder defineres rækkefølgen for et programs gennemførelse som følger: »Aktivering« af en foranstaltning: Invitation til foranstaltningens endelige støttemodtager(e) (= gennemførelsesinstansen, se definition i forordning 1260/99) om at indsende projektforslag til evaluering hos forvaltningsmyndigheden.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/18

(2004/C 65 E/019)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3608/02

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(16. december 2002)

Om: NATO-udvidelsen og EU's forsvarspolitik

Den 21.-22. november afholdtes i Prag et topmøde med deltagelse af NATO-landenes stats- og regeringschefer forsamlet i Rådet for Det Euro-Atlantiske Partnerskab, med deltagelse af lederne fra 27 lande, der er associeret Den Atlantiske Alliance. På topmødet blev der bl.a. behandlet to grundlæggende spørgsmål: Ajourføringen af NATO's strategiske kapacitet og alliancens udvidelse tre år efter, at de tre første lande i østblokken blev medlemmer.

Nydefineringen af alliancens politiske og strategiske profil er nødvendiggjort af det øgede antal kilder til ustabilitet og usikkerhed (i sammenligning med den tidligere fremherskende trussel fra Sovjetunionen) og af udvidelsen af NATO i henhold til det strategiske koncept fra 1991 og fra 1999, som gik ud på, at man skulle hindre spredning af masseødelæggelsesvåben, bekæmpelse af den internationale terrorisme og den organiserede kriminalitet. Af resultaterne fra Prag fremgår det, at alliancen fortsat skal være den politiske og militære krumtap i den nye europæiske sikkerhedsarkitektur, selv om det ikke på topmødet lykkedes at løse op for alle de politiske og institutionelle knuder i alliancen.

Kan Kommissionen besvare følgende:

1. Anser den fortsat NATO som en alliance i ordets egentlige forstand, eller som spiren til et nyt og mere effektivt system for den kollektive sikkerhed?

2. Hvordan er forbindelserne mellem EU og USA på nuværende tidspunkt, og hvordan vil de udvikle sig?

3. Hvilken form skal EU's hurtige udrykningsstyrke fungere i forhold til NATO's udrykningsstyrke, idet sytten af de nitten NATO-lande er europæiske lande?

4. Hvilken rolle er der i denne sammenhæng tiltænkt WEU?

5. Er det tænkeligt, at formlen »styrket samarbejde« for de lande, der indgår i dette, er tilstrækkelig effektiv til at sikre en selvstændig forsvarspolitik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(17. januar 2003)

Da det ærede medlems spørgsmål ikke hører under Kommissionens kompetence, er Kommissionen ikke berettiget til at besvare det.
1.

Mener Kommissionen ikke, at den manglende tildeling af nederlandsk uddannelsesstøtte til unge (over 18 år), der følger videregående (erhvervs)undervisning i Belgien eller Tyskland, strider mod princippet om »fri bevægelighed for tjenesteydelser« (deltagelse i en anerkendt udenlandsk uddannelse), hhv. princippet om »fri bevægelighed for personer«?