SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3170/01

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Kommissionen

(19. november 2001)

Om: Fastsættelse af bestemmelser for offentlige tjenesteydelser i Den Europæiske Union

På baggrund af de teknologiske ændringer og de nye krav, der skyldes den ændrede livsstil, er det nødvendigt at fastsætte præcise bestemmelser for de offentlige tjenesteydelser i det 21. århundrede.

De gældende bestemmelser for offentlige tjenesteydelser er meget forskellige i Unionens medlemsstater.

Inden for et område med over 250 millioner mennesker, som er forenet gennem valuta- og markedspolitikken, kan der ikke fortsat eksistere så forskelligartede bestemmelser inden for ovennævnte sektor.

1. Anser Kommissionen det ikke for presserende at ensrette bestemmelserne om offentlige tjenesteydelser (elforsyning, telefonvæsen, vand, gas) inden kandidatlandenes tiltrædelse af Den Europæiske Union?

2. Mener Kommissionen ikke, at det for at garantere effektive og sikre tjenesteydelser til forbrugerne er nødvendigt at tilstræbe en adskillelse mellem indehaverne af infrastrukturer og net og de organer, der forvalter tjenesteydelserne til forbrugeren?

3. Har Kommissionen foreslået bestemmelser i denne retning, eller agter den at gøre det?

4. Kan Kommissionen i forbindelse med tilvejebringelsen af nye infrastrukturer og net (vand- og gasledninger, telefonkabler, elledninger) med henblik på en tilpasning til de teknologiske forandringer og en bedre sikkerhed i de allerede eksisterende net intervenere til fordel for visse særlige områder som f.eks. vandledningerne i Syditalien, der langtfra svarer til gennemsnitsniveauet i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(10. januar 2002)

1. I sin meddelelse af 20. september 2000 om forsyningspligtydelser i Europa(1) påpeger Kommissionen, at fællesskabsretten primært overlader det til medlemsstaterne at definere, hvad de betragter som tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse på grundlag af de særlige karakteristika ved de pågældende aktiviteter. Medlemsstaternes frihed til at definere en given økonomisk aktivitet som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse fører til forskellige resultater, alt efter hvilken politik den enkelte medlemsstat har valgt. Artikel 86, stk. 2, i EF-traktaten anerkender og beskytter medlemsstaternes ret til disse forskelle og deres mulighed for at udforme deres politikker vedrørende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Ikke desto mindre finder EF-traktatens regler, specielt konkurrencereglerne og reglerne for det indre marked, principielt anvendelse på disse tjenesteydelser. På grundlag af proportionalitetsprincippet, som er indbygget i artikel 86, stk. 2, kan anvendelsen af disse regler kun begrænses i det omfang, det er nødvendigt for at sikre, at den pågældende tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse kan fungere hensigtsmæssigt.

Kommissionen følger også proportionalitetsprincippet, når den vedtager eller foreslår sekundær lovgivning vedrørende liberalisering af markeder, hvor der kan tilbydes tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse,

dvs. sektorer som elektricitet, gas, telekommunikation, post og transport. På mange af disse områder harmoniserer den sekundære lovgivning, der er vedtaget af Fællesskabet, ikke begrebet tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, og den giver medlemsstaterne frihed til at definere disse tjenesteydelser, medens den samtidig giver eksempler på, hvad der kan betragtes som tjenesteydelser af denne art. Inden for postsektoren er situationen anderledes, eftersom Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet(2) pålægger medlemsstaterne at sikre en postbefordringspligt, der skal overholde nærmere kvalitetsnormer. Også inden for telekommunikation har den fællesskabslovgivning, der er vedtaget af Parlamentet og Rådet, i vid udstrækning harmoniseret de nationale bestemmelser for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Direktivet om forsyningspligt, som nu er på sidste vedtagelsesstadium, vil bekræfte og yderligere specificere de almindelige tjenesteydelser, som medlemsstaterne skal garantere i hele Fællesskabet til overkommelige priser(3). Hvad angår vandforsyning, er der allerede sket nogen harmonisering med hensyn til beskyttelse af folkesundheden og miljøet.

Medlemsstaternes og EU-institutionernes reaktion på ovennævnte meddelelse fra Kommissionen af 20. september 2000 har vist, at det ovenfor beskrevne system i henhold til EF-traktaten er en vellykket kombination af (a) medlemsstaternes frihed til at give sektorer, der leverer tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, forskelligt indhold og rækkevidde, (b) harmonisering, på de områder, hvor der er enighed i Parlamentet og blandt medlemsstaterne i Rådet herom, og (c) gennemførelse af Fællesskabets målsætninger om åbne og konkurrencedygtige markeder.

Kommissionen har for tiden ingen grund til at tro, at den nuværende fællesskabslovgivning med hensyn til tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse ikke skulle kunne fungere hensigtsmæssigt efter ansøgerlandenes tiltrædelse af Fællesskabet.

2. Kommissionen mener, at en adskillelse mellem ejerskabet af infrastrukturen og leveringen af den pågældende tjeneste ofte vil indebære fordele, men også at der ikke er noget entydigt svar, som vil kunne gælde for alle økonomiske sektorer eller alle netværksindustrier. Spørgsmålet bør snarere undersøges sektor for sektor, idet man tager hensyn til sektorens udvikling og til de specifikke problemer, der opstår i forbindelse med leveringen af effektive og sikre tjenesteydelser til forbrugerne.

3. Inden for området energiforsyning har Kommissionen for nylig stillet forslag om et direktiv om fremskyndet liberalisering, som indebærer juridisk uafhængighed mellem netværkstjenester og salg af elektricitet og gas(4).

Inden for områderne post, telekommunikation og drikkevand har Kommissionen ikke hidtil truffet nogen lovgivningsmæssige initiativer med henblik på at adskille ejerskab af infrastrukturen og leveringen af tjenesteydelsen.

4. Fællesskabets strukturfonde har ydet og yder fortsat finansiel støtte til moderniseringen af infrastrukturnetværk i mindre udviklede områder i Fællesskabet. Desuden er det muligt at opnå lån gennem Den Europæiske Investeringsbank.

Hvad specifikt angår vandledninger i Syditalien, skal det understreges, at en vandledning, der ikke er korrekt vedligeholdt, og som medfører utilstrækkelig vandkvalitet for forbrugeren, vil indebære en overtrædelse af drikkevandsdirektivet Rådets direktiv 80/778/EØF af 15. juli 1980 om kvaliteten af drikkevand(5), ændret ved Rådets direktiv 98/83/EF af 3. november 1998(6). Hvis der er tale om vandledninger, der er læk, og som medfører vandspild, kan de italienske myndigheder anmode om støtte til rehabiliteringsforanstaltninger fra strukturfondene og programmerne for udvikling af landdistrikter.

(1) EFT C 17 af 19.1.2001.

(2) EFT L 15 af 21.1.1998.

(3) Medlemsstaterne vil desuden være kompetente til at beslutte, hvad der skal forstås ved overkommelige priser på deres territorium, under hensyntagen til nationale forhold. Desuden bevarer de ret til at sørge for, at tjenesteydelser ud over de forsyningspligtydelser, der er defineret på EU-plan, er til rådighed på deres territorium.

(4) EFT C 240 E af 28.8.2001.

(5) EFT L 229 af 30.8.1980.

(6) EFT L 330 af 5.12.1998.