SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3916/98

af Viviane Reding (PPE) til Kommissionen

(4. januar 1999)

Om: Vertikale begraensninger inden for oelsektoren

Som bekendt vil Kommissionen, inden for rammerne af den planlagte reform af anvendelsen af de fastlagte konkurrenceregler, foreslaa en generel nedskaering af antallet af vertikale begraensninger.

Er Kommissionen klar over, at den foreslaaede taerskel paa 40 % markedsandel kan faa til foelge, at alle bryggerier i Luxembourg maa lukke? Enkelte bryggerier har en markedsandel paa over 40 % og vil dermed ikke mere kunne indgaa eneforhandlingsaftaler. Konkurrerende virksomheder i storregionen, som paa deres nationale marked har en markedsandel paa under 40 %, men hvis produktion langt overstiger hele Luxembourgs produktion, maa imidlertid godt indgaa saadanne aftaler. De smaa luxembourgske bryggerier kan saa ikke mere klare sig i den konkurrence- og overlevelseskamp mellem de "store", som foeres med omfattende midler. Dette kan ikke vaere formaalet med de nye ordninger, og dette boer Kommissionen tage med i sine overvejelser.

Overvejer Kommissionen at tilpasse sin definition af referencemarkedet til realiteterne, dvs. at definere markedet som indre marked (og dermed naturligvis fastsaette en mindre referencevaerdi for markedsandelen), hvor den egentlige konkurrence mellem virksomhederne, naar alt kommer til alt, finder sted? Ville det ikke, i benaegtende fald, vaere fornuftigt at tage hensyn til de overregionale aspekter af reformerne?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert

(10. februar 1999)

Det aerede medlem rejser en raekke spoergsmaal vedroerende Kommissionens forslag om en revision af konkurrencereglerne for vertikale aftaler, som belyses i det foelgende.

Kommissionen vedtog den 30. september 1998 en meddelelse(1) med forslag til en plan om en revision af konkurrencepolitikken over for vertikale begraensninger, idet det blev foreslaaet, at man valgte en mere oekonomisk baseret tilgang. Der er bred tilslutning hertil, og denne fremgangsmaade er noedvendig paa grund af en raekke strukturelle svagheder i de nuvaerende gruppefritagelsesforordninger, bl.a. om oelaftalerne.

Den stoerste svaghed er, at der med de nuvaerende gruppefritagelsesforordninger indroemmes fritagelse, uden at der tages hensyn til de involverede selskabers stilling paa markedet. Der sondres ikke mellem, om en virksomhed har en markedsandel paa 5 % eller 95 %. Det er ikke nogen god konkurrencepolitik, og den kan ikke opretholdes. Det er Kommissionens erfaring, at vertikale begraensninger generelt kun er fordelagtige, hvis de involverede virksomheder ikke har nogen markedsstyrke. I tilfaelde, hvor virksomhederne har markedsstyrke, er situationen en helt anden. De vertikale begraensninger kan i disse situationer anvendes til at fremme konkurrencen eller til at bekaempe konkurrencen, for eksempel til at forhindre adgang til markedet.

Kernen i Kommissionens forslag1 er en gruppefritagelsesforordning, der skal gaelde for alle typer vertikale begraensninger i naesten alle sektorer, for faerdigvarer og hjaelpestoffer samt for tjenesteydelser. Paa grund af den oekonomiske tilgang er det noedvendigt at begraense anvendelsen af gruppefritagelse til de virksomheder, der har markedsstyrke. Det eneste kriterium for at anvende en saadan begraensning, der er praktisk anvendelig og bredt accepteret i konkurrencepolitik i hele verden, er markedsandelen paa det relevante antitrustmarked eller indekser beregnet paa basis af markedsandele. Det erkendes, at markedsandel og markedsstyrke ikke er det samme, men foerstnaevnte begreb kan anvendes til at definere de tilfaelde, hvor der antages at vaere tale om manglende betydelig markedsstyrke.

At vaelge det relevante antitrustmarked som kriterium indebaerer ikke, at der diskrimineres mod selskaber, der opererer paa mindre markeder. Man behandler selskaber med tilsvarende markedsandel paa samme maade, hvad enten de opererer paa samme marked eller forskellige markeder. Det vil ikke vaere hensigtsmaessigt at begraense markedet ud fra geografiske betragtninger som foreslaaet i spoergsmaalet.

I meddelelsen foreslaas en eller to taerskler for markedsandele for at begraense anvendelsen af den foreslaaede gruppefritagelse. Valget mellem et system med en eller to taerskler og de faktiske niveauer staar stadig aabent. Kommissionen foreslaar i meddelelsen 20 % og 40 % i tilfaelde af et system med to taerskler og en taerskel paa mellem 25 % og 35 % i tilfaelde af én taerskel. Det vil skabe et sikkert holdepunkt for virksomheder, der ligger under taersklen. Det vil genoprette deres frihed til at indgaa aftaler og give virksomhederne mulighed for at vaelge de distributionsformer, der er kommercielt mest interessante for dem. Da de fleste markeder er praeget af konkurrence og virksomheder uden markedsstyrke, vil det oege retssikkerheden og reducere haandhaevelsesomkostningerne for de fleste virksomheder. Resultatet bliver derfor ikke nogen reduktion af antallet af vertikale aftaler.

Den foreslaaede nye gruppefritagelse betyder ikke, at de faa bryggerier med markedsandele over taersklen noedvendigvis behoever at frygte, at deres aftaler bliver ugyldige, eller at de bliver forpligtet til at anmelde dem.

At en vertikal begraensning ikke er omfattet af en gruppefritagelse indebaerer ikke en formodning om, at den er ulovlig. Aftalen behoever ikke at vaere konkurrencebegraensende, og den er maaske ikke omfattet af EF-traktatens artikel 85, stk. 1. Den falder maaske under artikel 85, stk. 1, men kan fritages i henhold til undtagelserne i EF-traktatens artikel 85, stk. 3. Kommissionen vil udarbejde retningslinjer for anvendelse af konkurrencereglerne over taersklen for at praecisere den fremtidige politik for disse virksomheder.

Selskaber med markedsstyrke over taersklen vil muligvis vaere noedsaget til at tilpasse nogle af deres aftaler, hvis det efter en undersoegelse af markedet viser sig noedvendigt for at sikre konkurrence paa markedet og adgang hertil. Denne beskyttelse af konkurrencen vil imidlertid vaere en fordel for forbrugerne, og paa laengere sigt for beskaeftigelsen, fordi den sikrer et levedygtigt erhvervsliv.

(1) KOM(98) 544 endelig udg.