ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1964/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(28. juni 2002)

Om: Problemer med tildeling af støtte til den galiciske trawlerflåde efter en biologisk hvileperiode

Der har for nylig været oplysninger i medierne (f.eks. i La Voz de Galicia den 15. maj 2002) om, at til forskel fra tidligere år tøver Kommissionen med at tildele det galiciske regionalstyre midler fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet, som er nødvendige for, at der efter den biologiske hvileperiode, som gjaldt for flåden i marts, kan ydes erstatning til de besætningsmedlemmer og fiskeskippere, der anvender flydetrawl.

Sardinbestandens skrøbelige tilstand var begrundelsen for de ekstraordinære foranstaltninger over for den galiciske flåde, som indgik i en treårsplan for genoprettelse af arten.

Ifølge de ovennævnte oplysninger, i hvilke der citeres kilder i det galiciske regionalstyre, er Kommissionen uvillig til at yde kompensation i forbindelse med dette års biologiske hvileperiode (den tredje og sidste i henhold til planen), og har sendt en skrivelse til de regionale myndigheder med anmodning om yderligere oplysninger om den biologiske hvileperiode.

Mange fiskere og fiskeskippere er berørt af situationen og kræver troværdige oplysninger fra Kommissionen.

Vil Kommissionen yde støtte fra FIUF som følge af den biologiske hvileperiode, flåden har haft i år?

Hvad er årsagen til de omtalte problemer med tildeling af støtte i år? Hvad er grunden til, at Kommissionen har ydet støtte i de to foregående år, men er modvillig i indeværende regnskabsår?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(31. juli 2002)

De spanske myndigheder meddelte i marts 2002 Kommissionen en plan for genetablering af sardinfiskeriet, som skal samfinansieres over det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet. Sagen undersøges nu af Kommissionen efter procedurerne for støtte, der ydes til denne sektor af medlemsstaterne.

Efter meddelelsen af denne plan og en foreløbig undersøgelse heraf anmodede Kommissionen i april 2002 de spanske myndigheder om yderligere oplysninger. Disse oplysninger modtog Kommissionen midt i juni 2002. Eftersom det drejede sig om en plan for genetablering af den pågældende ressource, vil Kommissionen forelægge oplysningerne fra de spanske myndigheder til udtalelse for den videnskabelige, tekniske og økonomiske fiskerikomité, i henhold til artikel 16, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskerisektoren(1).

Efter planerne skal disse oplysninger forelægges for den videnskabelige komité i løbet af juli 2002. Kommissionen vil træffe afgørelse om sagen, når den har modtaget den videnskabelige, tekniske og økonomiske komités udtalelse.

(1) EFT L 337 af 30.12.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1436/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet

(23. maj 2002)

Om: Tortur i EU

I en rapport har Amnesty International netop kritiseret anvendelsen af tortur i Spanien, som rammer udlændinge og etniske mindretal. Der nævnes 321 tilfælde inden for de sidste syv år, hvoraf 32 er veldokumenterede. Blandt disse er der tale om syv dødsfald og fem voldtægter eller seksuelle overgreb. Har Rådet kendskab til, om denne umenneskelige praksis også optræder i andre medlemsstater? Hvilke foranstaltninger har Rådet truffet for utvetydigt at tage afstand fra tortur? Hvilke foranstaltninger har Rådet truffet for at undersøge, hindre og sanktionere tilfælde af tortur, hvis det er påvist, at de har fundet sted?

Svar

(3. oktober 2002)

Rådet skal meddele det ærede parlamentsmedlem, at hver enkelt medlemsstat er ansvarlig for overholdelsen og beskyttelsen af det enkelte menneskes grundlæggende rettigheder, herunder den enkelte persons ret til en retfærdig rettergang.

EU's ansvar på området, som omhandlet i artikel 6, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union, vedrører de situationer, hvor EU handler inden for sine kompetenceområder.

Det henhører ikke under EU's Ministerråds kompetence at iværksætte undersøgelser af den type, som det ærede parlamentsmedlem foreslår, over for en medlemsstat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1454/02

af Wolfgang Ilgenfritz (NI) til Rådet

(23. maj 2002)

Om: Særordning

Frankrig, Italien og Nederlandene har fået tildelt særordninger med hensyn til beskatning af mineralolie.

1. På hvilket grundlag har de fået tildelt disse særordninger?

2. Hvilke muligheder har Østrig for at forlænge sin økopunktordning?

Svar

(3. oktober 2002)

1. Med hensyn til grundlaget for særordningerne for Frankrigs, Italiens og Nederlandenes beskatning af mineralolie bedes det ærede parlamentsmedlem henholde sig til Rådets beslutning nr. 1999/880/EF(1), 2000/446/EF(2) og 2001/224/EF(3).

Opmærksomheden henledes i øvrigt på, at de foranstaltninger, de pågældende medlemsstater har vedtaget i medfør af ovennævnte bestemmelser, ifølge Rådets afgørelse af 3. maj 2002 anses for forenelige med det fælles marked.

2. Det nu gældende økopointsystem blev indført som følge af Østrigs tiltrædelse af Den Europæiske Union som en overgangsforanstaltning af begrænset varighed. Protokol nr. 9, der som bilag er knyttet til akten vedrørende Østrigs tiltrædelse, udløber den 31. december 2003.

Til opfølgning af punkt 58 i konklusionerne fra Det Europiske Råd i Laeken forelagde Europa-Kommissionen den 21. december 2001 et forslag, som har til formål at anvende de vigtigste punkter i økopointsystemet for 2004 for så vidt angår lastvognstransit gennem Østrig. Forslaget indeholder desuden bestemmelser om videreførelse af dette system i et år og derefter i yderligere et år, hvis ikke der bliver vedtaget et rammeforslag vedrørende betaling for brug af infrastrukturer inden for de fastsatte frister.

Rådet er fuldt ud underrettet om problemerne i forbindelse med transittransport gennem Alperne. Rådet (transport) drøftede på samlingerne i marts og juni 2002 det nye økopointforslag fra Kommissionen samt de bredere spørgsmål vedrørende transit gennem Alperne. De mest direkte berørte delegationer har oplyst, at de vil afholde konsultationer for at gøre fremskridt med henblik på at finde en løsning.

(1) EFT L 331 af 23.12.1999, s. 73.

(2) EFT L 180 af 19.7.2000, s. 35.

(3) EFT L 84 af 23.3.2001, s. 23.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2346/02

af Renato Brunetta (PPE-DE) til Kommissionen

(29. juli 2002)

Om: Galileo-projeket

Der henvises til, at igangsættelsen af programmet for det europæiske system vedrørende satellitnavigation Galileo ser ud til at være forsinket på trods af Kommissionens og ESA's formidlingsforsøg.

Det er presserende nødvendigt, at den europæiske industri ufortøvet går videre til valideringsfasen af satellit-urene inden 2005 for ikke at bringe tildelingen af de allerede fordelte frekvenser til det europæiske navigationssystem på internationalt plan i fare.

Der henvises til, at Det Europæiske Råd den 23. maj 2002 gav tilladelse til at udforme en rammeaftale med henblik på at fremme fælles projekter mellem Den Europæiske Union og ESA.

Anser Kommissionen det ikke for hensigtsmæssigt hurtigst muligt at fastlægge de metoder, der skal muliggøre en god fælles forvaltning af projektet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(3. september 2002)

Den Europæiske Rumorganisations (ESA) vanskeligheder med at færdiggøre Galileo-programerklæringen har forhindret etableringen af fællesforetagendet.

Eftersom disse vanskeligheder fortsat består, har Kommissionens tjenestegrene over for ESA's råd foreslået, at man opnår medlemslandenes tilladelse til at oprette fællesforetagendet sammen med Fællesskabet, repræsenteret ved Kommissionen, uden at være nødt til at afvente et kompromis om landenes finansielle bidrag dertil.

Derved kan fællesforetagendet bringes til at fungere med de finansielle midler fra EU's budget, som Kommissionen kan udbetale dertil.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1234/02

af Professor Sir Neil MacCormick (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. april 2002)

Om: Afgiftsetiketter og kontrol af smugleri

I forbindelse med problemet vedrørende smugleri af alkoholholdige drikkevarer på flaske i Unionen vil visse medlemsstater måske overveje at anvende afgiftsetiketter, som kræves påklæbet hver enkelt flaske, der sælges på lovlig vis.

Hvad er Kommissionens mening om:

a) hvorvidt der er sandsynlighed for, at dette er en effektiv måde at bekæmpe det ovennævnte problem, og

b) hvorvidt der er nogen risiko for konflikt med lovgivningen om ikke-forskelsbehandling på det indre marked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Fritz Bolkestein

(21. maj 2002)

Hvad angår det ærede medlems punkt a), så varierer holdningerne til, hvor effektive afgiftsmærker er i forbindelse med kontrol af smugleri, ikke blot fra medlemsstat til medlemsstat, men også fra

produkt til produkt, og efterhånden som forholdene ændrer sig også med tiden. Kommissionen ønsker derfor ikke at tage stilling til, hvor effektive de er i det store billede. Hvad især angår spiritus på flaske er det ifølge Kommissionens oplysninger kun Danmark, Spanien, Italien og Portugal, der for tiden stiller krav om afgiftsmærker.

Hvad angår punkt b) er de nærmere regler om anvendelse af afgiftsmærker fastlagt i artikel 21 i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed(1). Det fastsættes især i artikel 21, at:

1. Uanset artikel 6, stk. 1, kan medlemsstaterne foreskrive, at varer, der er bestemt til forbrug på deres område, skal forsynes med afgiftsmærker eller nationale godkendelsesmærker, som anvendes til skattemæssige formål.

2. Medlemsstater, der foreskriver anvendelse af afgiftsmærker eller nationale godkendelsesmærker, jf. stk. 1, er forpligtet til at stille dem rådighed for de godkendte oplagshavere i de øvrige medlemsstater. Den enkelte medlemsstat kan dog foreskrive, at afgiftsmærkerne skal stilles til rådighed for en fiskal repræsentant, som er godkendt af denne medlemsstats skattemyndigheder.

Med forbehold af de bestemmelser, som medlemsstaterne fastsætter for at sikre en korrekt anvendelse af nærværende artikel og undgå svig, unddragelse eller misbrug, påser de, at mærkerne ikke skaber hindringer for den fri bevægelighed af punktafgiftspligtige varer

3. Afgifts- eller godkendelsesmærkerne, jf. stk. 1, gælder kun i den medlemsstat, der har udstedt dem. Medlemsstaterne kan dog gensidigt anerkende hinandens mærker.

Artikel 6, stk. 1 i direktiv 92/12/EØF som der er henvist til ovf. i artikel 21, stk. 1 fastsætter, at punktafgifterne forfalder ved overgangen til forbrug (som bestemmelsen i det efterfølgende giver en mere detaljeret definition af) eller hvis der konstateres en manko, som skal belægges med punktafgifter.

Derfor vil en medlemsstats krav om, at produkter er forsynet med afgiftsmærker, ikke nødvendigvis have indvirkning på, hvornår disse produkter skal belægges med punktafgifter.

(1) EFT L 76 af 23.3.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2345/02

af Benedetto Della Vedova (NI) til Kommissionen

(29. juli 2002)

Om: Anvendelse af midler fra Den Europæiske Socialfond til Edunet-projektet

Jeg henviser til min skriftlige forespørgsel af 29. januar 2001 (E-0103/01) om anvendelse af midler fra Den Europæiske Socialfond til Edunet-projektet, der ledes af CST srl (Centro Servizi Terzario, via Tagliamento 45, 00198 Rom), og til Kommissionens svar af 8. marts 2001(1), hvori den bebudede, at den ville træffe foranstaltninger over for det italienske arbejdsministerium med henblik på at belyse gennemførelsen af og udgifterne i forbindelse med Edunet-projektet.

Kan Kommissionen oplyse, hvad resultatet af disse foranstaltninger var, og hvilke oplysninger den har modtaget fra arbejdsministeriet og kan den ligeledes oplyse, om Edunet-projektet nu er afsluttet, og i bekræftende fald, om der er foretaget en endelig kontrol af udbetalingerne?

(1) EFT C 340 E af 4.12.2001, s. 11.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. september 2002)

Kommissionen bad i 2001 det italienske arbejds- og socialministerium om at:

- foretage alle nødvendige kontrolforanstaltninger og

- suspendere forskudsudbetalingerne til Edunet-projektet.

Desuden fremsendtes sagen til Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF).

Som reaktion på Kommissionens henvendelse suspenderede arbejdsministeriet udbetalingerne, og den 10. december 2001 fremsendte det en tilsynsrapport i forbindelse med projektet.

I den til ovennævnte rapport tilhørende følgeskrivelse, som er underskrevet af vicedirektør M. D. Carnevale, opsummeres ministeriets holdning som følger:

Efter undersøgelse af rapporten og bilagene fremgår det, at der er sket sammenblanding mellem projektaktiviteter og aktiviteter, der ikke har nogen tilknytning til projektet, nemlig fagforeningsaktiviteter.

Arbejdsdirektoratet i Rom forbeholder sig dog ret til at fremskaffe de endelige oplysninger, når det har afsluttet sin inspektion ved at gennemgå de attesterede udgifter og fradrag i projektet.

I mellemtiden, mens der afventes nye oplysninger, vil forvaltningsmyndigheden opretholde suspenderingen af udbetalinger til CST.

Følgelig afventer Kommissionen den finansielle revision, som foregår ved afslutningen af fællesskabsinitiativerne (Adapt/Beskæftigelse), og forbeholder sig ret til på et senere tidspunkt at vurdere, hvorvidt de pågældende udgifter er støtteberettigede.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2014/02

af Eluned Morgan (PSE) til Kommissionen

(9. juli 2002)

Om: Strukturfondene

Forvaltningsreglerne for strukturfondene i medlemsstaterne kan være indviklede og vanskelige at arbejde med. Hvornår vil de ændringer, der er gennemført i Kommissionen, blive overtaget af medlemslandene i forbindelse med strukturfondene? Vil de ansvarsstrukturer, der nu er indført på det højeste niveau (dvs. Kommissionen) blive anvendt til at reformere den måde, hvorpå finansiering gennemføres og kontrolleres på det laveste (dvs. medlemsstatsniveau)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(8. august 2002)

Den nye generation af strukturfondsforordninger, der blev vedtaget i 1999, foreskriver en decentralisering af en række ansvarsområder ud til de nationale administrationer. Ifølge subsidiaritetsprincippet henhører gennemførelsen af interventionerne under medlemsstaternes ansvar på det relevante territoriale niveau, afhængigt af den enkelte medlemsstats situation.

Hver enkelt medlemsstat har i lyset af sine erfaringer og sin politiske og administrative struktur måttet tilpasse sig denne nye realitet. Kommissionen pålægger ikke medlemsstaterne nogen bestemt decentraliseringsmodel. Den begrænser sig i den henseende til at sikre sig, at bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) samt bestemmelserne i Kommissionens gennemførelsesforordninger (EF) nr. 438/2001(2) og (EF) nr. 448/2001(3) om henholdsvis forvaltnings- og kontrolsystemerne og proceduren for finansielle korrektioner overholdes fyldestgørende.

I sin meddelelse af 5. juli 2001(4) om resultaterne af strukturfondsprogrammeringen for perioden 2000-2006 (mål nr. 1) opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til at intensivere deres bestræbelser for at opnå en øget effektivitet i udnyttelsen af strukturfondene i overensstemmelse med bestemmelserne i de nye gennemførelsesforordninger, specielt for så vidt angår de edb-baserede forvaltningssystemer og med det formål at undgå forsinkelser i de mellemliggende betalinger. Kommissionen agter at foretage en komparativ analyse af den finansielle forvaltning og kontrolsystemerne, hvorved det bliver muligt at finde frem til bedste praksis og fremme nye løsninger på de problemer, der måtte opstå på dette område.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 af 2. marts 2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999, for så vidt angår forvaltnings- og kontrolsystemerne for strukturfondenes interventioner EFT L 63 af 3.3.2001.

(3) Kommissionens forordning (EF) nr. 448/2001 af 2. marts 2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999, for så vidt angår proceduren for finansielle korrektioner af interventioner under strukturfondene EFT L 64 af 6.3.2001.

(4) KOM(2001) 378 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2282/02

af Bernd Lange (PSE) til Kommissionen

(24. juli 2002)

Om: Påfyldning af biler med gas inden for EU

Jeg har adskillige gange modtaget henvendelser om problemet i forbindelse med påfyldning af biler med gas inden for EU.

Da der tilsyneladende ikke findes ensartede normer, er det for bilejere med gasdrevne biler umuligt at tanke med ét system inden for Europa. Hertil kommer omfattende merudgifter og hindringer. Endvidere nægter nogle tankstationer at sælge gas til hhv. turister og udlændinge. I mange lande i EU er der desuden for få tankstationer med bilgas.

Hvad agter Kommissionen at gøre for at fremme standardiseringen på dette område? Hvilke skridt har den taget for at gøre bilkørsel med gas mere attraktivt for forbrugeren?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(5. september 2002)

Nye biler, der kan køre på gas, f.eks. LPG eller komprimeret naturgas (CNG), og biler, der er blevet ombygget, så de kan køre på disse typer brændstof, er omfattet af visse fællesskabsbestemmelser vedrørende gasinstallationernes sikkerhed og udformningen af påfyldningsanordningerne. F.eks. omhandler regulativ nr. 67 fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (UN/ECE) typegodkendelse af LPG-udstyr monteret på motorkøretøjer, og regulativ nr. 110 omhandler typegodkendelse af CNG-udstyr monteret på motorkøretøjer. Begge regulativer er blevet accepteret i forbindelse med europæisk køretøjstypegodkendelse. Derfor skulle man være i stand til at påfylde de pågældende typer brændstof på motorkøretøjer med et gassystem, der er konstrueret i overensstemmelse med regulativ nr. 67 eller nr. 110, i hele Fællesskabet.

Regulativ nr. 67 er ved at blive ændret for yderligere at forbedre LPG-installationernes sikkerhed, og dette arbejde skal afsluttes inden for UN-ECE, før Fællesskabet kan træffe en beslutning om eventuelle nye ændringer. Fællesskabet er også i gang med at udarbejde et forslag til tiltrædelse af et nyt UN-ECE-regulativ vedrørende typegodkendelse af LPG- og CNG- eftermonteringssystemer. Den foreslåede tiltrædelse til dette nye udkast til regulativ vedrørende eftermontering, der meget snart vil blive forelagt Europa-Parlamentet via proceduren med samstemmende udtalelse, må anses for at være den hurtigste metode til at fremme standardisering og gøre det mere attraktivt at anvende gasdrevne motorkøretøjer.

Kommissionen har ingen specifik kompetence for så vidt angår antallet af tankstationer i Fællesskabet, der sælger bilgas. Der er dog flere medlemsstater, der har ordninger, der stimulerer brugen af køretøjer, der anvender LPG eller CNG, enten i forbindelse med nye køretøjer, der kan køre på to typer brændstof, eller i forbindelse med ombygning af eksisterende køretøjer, så de også kan køre på gas.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1466/02

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(27. maj 2002)

Om: Jim Currie

Vil Kommissionen i forlængelse af Neil Kinnocks svar af 19. april 2002 på skriftlig forespørgsel P-0825/02(1) oplyse resultatet af dens undersøgelse af, hvorvidt den tidligere generaldirektør for GD Miljø vil være i stand til at opfylde de relevante pligter i vedtægten for tjenestemænd, således at han kan indtræde i bestyrelsen for British Nuclear Fuels Ltd?

(1) EFT C 205 E af 29.8.2002, s. 221.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(5. juli 2002)

Som meddelt i maj 2001 har Kommissionen undersøgt sagen om James Currie, tidligere generaldirektør for GD Miljø, og konkluderet, at han kan tage indtræde som ikke-arbejdende medlem af bestyrelsen for BNFL, som den britiske regering har udpeget ham til. De relevante myndigheder i Kommissionen tog i deres vurdering hensyn til, at der er gået over et år, siden James Currie har haft ansvar for spørgsmål om nuklear sikkerhed, og at han skriftligt har gjort klart, at han ikke var i besiddelse af hverken skriftlige, elektroniske eller andre oplysninger om strålingsbeskyttelse, som kunne betragtes som fortrolige eller politisk følsomme.

James Currie forpligtede sig skriftligt til, at han som ikke-arbejdende medlem af bestyrelsen ville undgå at blive involveret i ledelsesmæssige beslutninger eller lobbyvirksomhed. Han har ligeledes afgivet tre løfter, som Kommissionen stillede som betingelser for hans udnævnelse. Følgelig vil James Currie ikke udnytte eller viderebringe fortrolige eller politisk følsomme oplysninger i relation til nuklear sikkerhed eller strålingsbeskyttelse, som han havde adgang til i sin egenskab af generaldirektør for GD Miljø, ligesom han også vil afholde sig fra på nogen måde at lade sig inddrage i anliggender relateret til overtrædelsesprocedurer, som Kommissionen måtte indlede i henseende til British Nuclear Fuels' aktiviteter. Han begynder først hos BNFL den 1. november 2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2266/02

af Rainer Wieland (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juli 2002)

Om: Tilladt akseltryk for køretøjer

I Frankrig må motorer til kranbilers tværvogne (dvs. den motor, der kun driver kranens funktioner på byggepladsen) påfyldes med fyringsolie, dvs. påtankes væsentligt billigere. Dette er en konkurrencefordel for de franske kranselskaber, som ikke må undervurderes.

Planlægger Kommissionen et forslag til harmonisering på dette område?

I Frankrig gælder der for kraner et akseltryk på 13 tons, et Tyskland derimod kun 12 tons, dvs. at den franske kran kan transportere større ballast.

Planlægger Kommissionen et forslag til harmonisering på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(16. september 2002)

Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier(1) bestemmer i artikel 8, stk. 3, litra b), at medlemsstaterne kan anvende en reduceret afgiftssats for gasolie, der anvendes under afgiftsmyndighedernes kontrol, til udstyr og maskiner, der anvendes inden for byggeri, ingeniørarbejder og offentlige arbejder. I så fald må den anvendte sats ikke være lavere end den minimumssats, der er fastsat i direktiv 92/82/EØF om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier(4).

I 1997 fremsatte Kommissionen forslag til et direktiv om omstrukturering af Fællesskabets rammer for beskatning af energiprodukter(2). Et af direktivets mål var at forbedre tilnærmelsen af punktafgiftssatserne for mineralolier. Det Europæiske Råds møde i Barcelona (15. og 16. marts 2002) opfordrede Rådet til at nå til enighed om vedtagelsen af energibeskatningsdirektivet inden december 2002.

Der findes ingen EU-lovgivning vedrørende største tilladte vægt og akseltryk for kraner. Der er dog Rådets direktiv 96/53/EF af 25. juli 1996 om fastsættelse af de største tilladte dimensioner i national og international trafik og største tilladte vægt i international trafik for visse vejkøretøjer (bl.a. køretøjer, som vejer mere end 3,5 t, til godstransport) i brug i Fællesskabet(3). De største tilladte akseltryk er 11,5 t for en drivaksel og 10 t for en enkelt bogie. Det står dog medlemsstaterne frit at tillade brug af køretøjer eller køretøjskombinationer til national transport af gods, som ikke er i overensstemmelse med disse grænseværdier (f.eks. 13 t for drivaksler og bogier i Frankrig). Kommissionen har ingen planer om at forelægge et forslag om harmonisering af største tilladte akseltryk for kraner.

(1) EFT L 316 af 31.10.1992, som senest ændret ved Rådets direktiv 94/74/EF af 22. december 1994, (EFT L 365 af 31.12.1994).

(2) EFT C 139 af 6.5.1997.

(3) EFT L 235 af 17.9.1996.

(4) EFT L 316 af 31.10.1992, som senest ændret ved Rådets direktiv 94/74/EF af 22. december 1994, (EFT L 365 af 31.12.1994).