SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1021/98

af Angela Billingham (PSE) til Kommissionen

(26. marts 1998)

Om: Anerkendelse af kvalifikationsbeviser

De græske myndigheder nægter at anerkende eller registrere kvalifikationsbeviser, som en britisk statsborger har opnået fra Det International Terapieksaminationsråd i Storbritannien. Selv om disse diplomer og eksamensbeviser gør hende kvalificeret til at oprette egen virksomhed og arbejde som skønhedsekspert i Storbritannien, nægter de græske myndigheder at anerkende dem.

Vil Europa-Kommissionen være rede til at undersøge, om dette er i modstrid med den frie udveksling af tjenesteydelser, der er et af grundprincipperne i det indre marked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(8. maj 1998)

Hvad angår skønhedseksperter, henvises til Rådets direktiv 75/368/EØF af 16. juni 1975 om foranstaltninger, der tilsigter at fremme den effektive udøvelse af etableringsfrihed og den frie udveksling af tjenesteydelser inden for forskellige former for virksomhed, herunder navnlig overgangsforanstaltninger for nævnte former for virksomhed(1). Dette direktiv indeholder en bestemmelse om, at når adgangen til at udøve en af de i direktivet nævnte former for virksomhed i en medlemsstat er betinget af, at man er i besiddelse af almindelig erfaring og egnethed, det være sig såvel på det kommercielle som professionelle plan, skal den pågældende medlemsstat som tilstrækkeligt bevis for sådan erfaring eller egnethed anerkende den faktiske udøvelse af den pågældende aktivitet i en anden medlemsstat i en periode af mindst tre år.

Hvad angår eksamensbeviser, følger forpligtelsen til gensidig anerkendelse direkte af EF-traktatens artikler. EF-Domstolen har således i sine domme "Heylens" (sag 222/86 af 15.10.1987) og "Vlassopoulou" (sag C-340/89 af 7.5.1991) understreget, at et værtsland ikke - uden at tilsidesætte en forpligtelse, der følger af selve EF-traktaten, og mere præcist af artikel 5, 48, 52, 59 - kan nægte at tage hensyn til erfaring og kvalifikationer, som en EF-borger har erhvervet i en anden medlemsstat. Værtslandet er således forpligtet til at indføre en procedure, der gør det muligt at sammenligne de kvalifikationer, som den pågældende har erhvervet i en anden medlemsstat, og de, der kræves i værtslandet. I tilfælde, hvor de kvalifikationer, som den pågældende har opnået i en anden medlemsstat, er ækvivalente med kvalifikationer i værtslandet, skal en sådan procedure også give mulighed for at sikre, at værtslandet uden videre anerkender det udenlandske eksamensbevis, hvoraf det fremgår, at den pågældende er i besiddelse af sådanne kvalifikationer. Hvis det efter en sådan vurdering viser sig, at der ikke er de fornødne kvalifikationer til at udøve det pågældende erhverv, kan værtslandet kræve, at den involverede person godtgør, at han har erhvervet den manglende erfaring og de manglende kvalifikationer, men må acceptere den del af uddannelsen, hvor der er ækvivalens. Det påhviler også værtslandet, når der objektivt er konstateret mangler, at tilbyde udlændinge mulighed for at supplere deres uddannelse.

Kommissionen er villig til at undersøge de særlige tilfælde, som det ærede medlem måtte forelægge den.

(1) EFT L 167 af 30.6.1975.