SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0529/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(25. februar 2002)

Om: Betingelser i forbindelse med EU-støtte

Kommissær Patten har udtrykt bekymring over konsekvenserne for modtagere af EU-støtte af betingelser for, hvordan disse penge bør bruges.

Hvilke omkostninger medfører det for udviklingslandene, når det kræves, at støtten skal bruges inden for EU? Er det også korrekt, at visse medlemsstater kræver, at indkøb udelukkende skal foretages i de pågældende stater, og i bekræftende fald, hvordan stemmer dette overens med EU's egne konkurrencepolitiske bestemmelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(18. april 2002)

Ifølge Verdensbankens skøn kunne bistandens effektivitet øges med op til 25 %, hvis den bilaterale bistand blev gjort ubunden. Fællesskabsstøtten ville blive påvirket mindre, da Kommissionen allerede iværksætter bud i de 15 medlemsstater, og i rammeaftalerne, som Kommissionen har oprettet med udviklingslandene, er der allerede taget højde for denne mulighed ved at åbne offentlige indkøb foretaget i forbindelse med Fællesskabets udviklingssamarbejde for enheder i modtagerlandene.

Til trods for at Komitéen for Udviklingsbistands anbefalinger desværre kun dækker 2 % af den samlede offentlige udviklingsbistand, har Kommissionen forpligtet sig til at gennemføre disse anbefalinger. Kommissionens strategi går i virkeligheden ud over disse anbefalinger, idet den omfatter alle udviklingslande samt inkluderer fødevarehjælp og teknisk bistand.

Kommissionen har udarbejdet en strategi til gradvis gennemførelse af dette, som er baseret på partnerskab og regional integration. Første skridt i denne proces sigter mod at åbne EU-samarbejdet for alle udviklingslande på regionalt niveau; andet skridt for samtlige udviklingslande og tredje skridt for alle lande, inklusive andre donorlande baseret på gensidighed. Horisontale budgetposter åbnes i øjeblikket for alle udviklingslande. Der vil blive foreslået ændringer i den relevante rammelovgivning for at opnå dette.

Hvad angår den fremgangsmåde, som nogle af medlemsstaterne benytter i forbindelse med deres egen bilaterale bistand, gælder Fællesskabets regler om det indre marked for de vilkår, der knytter sig til al bistanden, undtagen når en medlemsstat har iværksat bud på vegne af modtagerlandet. Ifølge direktiverne om offentlige indkøb(1) skal Fællesskabets borgere have lige adgang til og lige behandling ved offentlige indkøb inden for Unionen.

Rådets konklusioner med henblik på den internationale konference om udviklingsfinansiering foreskriver, at medlemsstaterne skal fortsætte diskussionen med henblik på yderligere afbinding af den bilaterale bistand.

(1) Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, EFT L 199 af 9.8.1993. Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, EFT L 199 af 9.8.1993. Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, EFT L 199 af 9.8.1993. Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelser, EFT L 209 af 24.7.1992.