SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0741/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om: Bedrageri med italiensk tomatkonserves

I februar 2003 kom det som følge af en undersøgelse foretaget af Coldiretti, den største landbrugsorganisation i Europa, frem, at i 2002 i Italien var 82 000 tons tomatkonserves ud af en samlet produktion på 396 000 tons importeret fra Kina. Hvis disse oplysninger er sande, vil det sige, at en del af de italienske tomatkonserves indeholder tomatkoncentrat fra Kina. Der findes således uden tvivl en række forarbejdningsvirksomheder, der bringer konserves, hvori det italienske produkt er blandet med det kinesiske, på det italienske marked uden klart at specificere det på etiketten. I dette tilfælde må det dreje sig om bedrageri med fødevarer, eftersom der på disse produkters etiketter slet ikke står noget om produktets oprindelse, men kun om hvor produktet er forarbejdet og pakket, hvorved billedet af de traditionelle italienske dyrkningsområder udnyttes. Dette skaber stor forvirring blandt de italienske forbrugere, der, når de køber produktet, på ingen måde beskyttes eller får de rette oplysninger om produktets egentlige oprindelse.

Dette betyder, at de italienske forarbejdningsvirksomheder, som udelukkende bruger produkter af italiensk oprindelse, og som også er underlagt toldafgifter, lider store indtægtstab, idet Italien er verdens næststørste producent efter USA, og at der derved skabes ulige konkurrencevilkår.

Kan Kommissionen oplyse:

1. om ikke disse forhold er i strid med EF-traktatens artikel 30 og 153 om forbrugerbeskyttelse samt EF-traktatens artikel 85 og 86 om konkurrence?

2. om ikke disse forhold er i strid med direktiv 2000/13/EF(1), særlig betragtning 6 og 8 og artikel 2, 3, 5 og 7 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler?

3. om ikke disse forhold er i strid med forordning (EF) nr. 178/2002(2), særlig betragtning 1, 2, 8, 10 og 22 samt artikel 1, stk. 1, artikel 5, stk. 1, artikel 7, stk. 1, artikel 8, 11, 16, 17 og 18 om, blandt andre foranstaltninger, generelle principper og krav i fødevarelovgivningen?

4. hvilke instrumenter den agter at vedtage for at stoppe disse fortsatte overtrædelser af bestemmelserne?

(1) EFT L 109 af 6.5.2000, s. 29.

(2) EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(30. april 2003)

EU's import af tomatkonserves (koncentrat, puré, hakkede, flåede tomater osv.) var i 2002 på omkring 155 000 tons (t) for EU som helhed, heraf 125 000 t fra Kina, og omkring 125 000 t til aktiv forædling. Italien er hovedimportør af disse produkter: en import på 126 000 t, heraf 110 000 t fra Kina og 120 000 t til aktiv forædling. Importen til Italien af konserves af kinesisk oprindelse til anvendelse i produkter bestemt til hjemmemarkedet var kun på 3 400 t. Disse tal viser, at hovedparten af importen af tomatkonserves til Italien fra Kina er bestemt til eksport til tredjelande, hovedsagelig de afrikanske markeder.

For så vidt angår artikel 30 i EF-traktaten, gør Kommissionen opmærksom på, at den vedrører bestemmelser om frie varebevægelser medlemsstaterne imellem. I artikel 153 opstilles principper og bestemmelser for fællesskabsforanstaltninger med henblik på forbrugerbeskyttelse.

De udgør altså ikke et umiddelbart anvendeligt retsgrundlag med henblik på at vurdere, hvorvidt de forbrugeroplysninger, der fremgår af mærkningen af italiensk tomatkonserves, er utilstrækkelige eller mangelfulde.

De bestemmelser, der finder anvendelse, er, som det ærede medlem anfører, bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler.

For så vidt angår angivelse af det sted, hvor levnedsmidlet har oprindelse eller kommer fra, fremgår det af artikel 3, at denne angivelse kun er obligatorisk i de tilfælde, hvor undladelse heraf ville kunne vildlede forbrugeren med hensyn til levnedsmidlets virkelige oprindelsessted eller det sted, hvor levnedsmidlet egentlig kommer fra.

Heraf følger, at i tilfælde, hvor et hvilket som helst element ville kunne vildlede forbrugeren med hensyn til levnedsmidlets virkelige oprindelsessted eller det sted, hvor levnedsmidlet egentlig kommer fra, er angivelse af levnedsmidlets virkelige oprindelsessted eller det sted, hvor levnedsmidlet egentlig kommer fra, obligatorisk, så forbrugeren, i henhold til det i artikel 2 fastsatte princip, ikke kan vildledes af mærkningen eller dennes nærmere udformning.

Hidtil er Kommissionen ikke kommet i besiddelse af oplysninger, hvoraf det fremgår, at dette skulle gøre sig gældende for tomatkonserves med oprindelse i Italien.

For så vidt angår artikel 5 og 7 i ovennævnte direktiv om henholdsvis et levnedsmiddels varebetegnelse og angivelse af mængden af en ingrediens, er de ikke efter Kommissionens opfattelse relevante i det foreliggende tilfælde.

For så vidt angår anvendeligheden af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed i det foreliggende tilfælde, er det væsentligt at minde om, at der i forordningen opstilles generelle målsætninger, generelle definitioner og generelle principper for fødevarelovgivning.

De i artikel 8 i denne forordning opstillede principper er ganske vist relevante, for så vidt angår vildledende handlemåde, eftersom det fremgår af denne artikel, at fødevarelovgivningen har til formål at beskytte forbrugerne, herunder at forebygge uredelig eller vildledende handlemåde. Denne artikel forpligter imidlertid lovgiveren og ikke operatørerne. Endvidere skal man som allerede påpeget tage i betragtning, at den lovgivning, der finder anvendelse, er direktiv 2000/13/EF, og dette direktiv lever allerede op til de i artikel 8 fastsatte målsætninger.

Blandt de øvrige artikler i forordning (EF) nr. 178/2002, som der henvises til, bør det indledningsvis bemærkes, at artikel 11, 16, 17 og 18 først finder anvendelse fra 1. januar 2005. I disse artikler opstilles generelle principper for import, præsentation, kontrol og sporbarhed i forbindelse med levnedsmidler. Derfor finder de ikke umiddelbar anvendelse i det foreliggende tilfælde. For så vidt angår de øvrige citerede artikler, finder de ikke anvendelse. Af artikel 1 fremgår det blot, at der i

forordningen opstilles grundbestemmelser med henblik på at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, så den er ikke direkte anvendelig. Ligeledes fastsætter artikel 5, stk. 1, en ramme for lovgiveren, da det anføres, at fødevarelovgivningen skal forfølge en eller flere af de generelle målsætninger, herunder beskyttelse af forbrugernes interesser. Artikel 7, stk. 1 om forsigtighedsprincippet vedrører en situation, hvor det på baggrund af en vurdering af eksisterende oplysninger påvises, at der er mulighed for skadelige virkninger for sundheden, men hvor der stadig er videnskabelig usikkerhed, og det her nævnte problem afspejler ikke en sådan situation.

For så vidt angår bestemmelserne om mærkning, der finder generel anvendelse på alle fødevarer, har Kommissionen netop iværksat en evaluering af den gældende lovgivning, navnlig direktiv 2000/13/EF, med det formål senere at fremkomme med relevante forslag til ændring af lovgivningen for at gøre forbrugeroplysningen bedre.