DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/596

(2004/C 84 E/0671)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0473/04

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(23. februar 2004)

Om: Pensionsregulering

I alle medlemsstaterne presser spørgsmålet om en pensionsreform sig på, da en sådan er blevet nødvendig af flere årsager. Tiden er dog næppe inde til at ensrette denne reform efter en ensartet fællesskabsmodel. De historiske, sociale og økonomiske forhold, der ligger til grund for de nuværende systemer, er forskellige. Der er dog et princip, der bør værnes om i alle landene, og det er princippet om pensionsregulering. Der erindres i denne forbindelse om en dom, afsagt af den italienske forfatningsdomstol (173/1986), hvori det fastslås, at »de midler, der er nødvendige til dækning af leveomkostninger, ikke bare er midler til dækning af elementære og grundlæggende behov, men også midler til dækning af den levestandard, som er opstået som følge af arbejdstagerens indkomst og opnåede økonomiske position«. På EU-plan er der også flere gange blevet givet udtryk for samme opfattelse, der underbygges af den iagttagelse, at en regulering af pensionerne i forhold til leveomkostningernes procentvise stigning alene ikke vil kunne opretholde pensionernes købekraft, og at de derfor også bør reguleres i forhold til arbejdstagernes indkomst, og dvs. i forhold til stigningen i løn- og indkomstniveau.

Mener Kommissionen ikke — i afventning af en debat om en fælles europæisk pensionsordning — at det vil være hensigtsmæssigt og passende at henstille til medlemsstaterne at beskytte princippet om pensions-regulering for at undgå en yderligere forringelse af købekraften?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Stavros Dimas

(22. marts 2004)

Et af målene med den åbne koordinationsmetode på pensionsområdet er, at medlemsstaternes anmodes om »at tilvejebringe adgang for alle mennesker til passende offentlige og/eller private pensionsordninger, hvorigennem de kan opnå pensionsrettigheder, så de i rimelig grad kan opretholde deres levestandard efter pensionering«. Disse mål er ikke juridisk bindende og giver mulighed for store forskelle i de nationale pensionsordninger. Resultat bør dog være, at pensionister sikres en levestandard, der ikke er alt for forskellig fra den erhvervsaktive befolknings levestandard.

I det omfang, at den forventede levealder stiger, og man også forventer en stigning i det gennemsnitlige antal af år som pensionist, bliver en indeksering af de løbende pensioner en vigtig faktor for pensionisternes relative levestandard. En prisindeksering indgår i de fleste lovregulerede pensionsordninger, og i nogle medlemsstater er pensionerne også delvist indekseret i forhold til lønningerne (1). For så vidt angår de supplerende ordninger er ydelserne normalt fastsat nominelt eller indekseret i forhold til prisudviklingen.

Kommissionen har ikke til hensigt at præsentere medlemsstaterne for en meddelelse, som opfordrer dem til at ændre deres indekseringer af pensionerne. Et sådant initiativ ville kunne fortolkes som et skridt i retning af retlig harmonisering, som er eksplicit udelukket i henhold til artikel 137, stk. 2, i EF-traktaten. Desuden skal spørgsmålet om justeringer ses i en større sammenhæng, idet der tages hensyn til alle de fælles mål (herunder også økonomisk levedygtighed) og andre ydelser, som har betydning for ældres livskvalitet. I denne forbindelse kan det være legitimt for en medlemsstat at begrænse indekseringen af pensioner til prisindeksering, hvilket kan gøre det muligt at give en større pension lige efter pensioneringen eller finansiere andre ydelser for de ældre. Pensionisternes behov udvikler sig med alderen, og de ældste kan tit have større behov for naturalieydelser (sundhedspleje og langtidspleje) end for kontantydelser.

(1) Yderligere oplysninger findes på webstedet. »MISSOC — Social Protection in the EU Member States and the European Economic Area«, http://europa.eu.int/comm/employment_social/missoc/index_fr.html.