ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2213/01

af Brian Simpson (PSE) til Kommissionen

(24. juli 2001)

Om: Ændringer i anvendelsesområderne for de forskellige kategorier af kørekort i det tredje EF-kørekortdirektiv

Vil Kommissionens forslag til tredje EF-kørekortdirektiv medføre begrænsning af C1-kørekortkategorien eller ændringer i anvendelsesområderne for andre kørekortkategorier?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. oktober 2001)

Den gældende fællesskabslovgivning(1) rummer klare definitioner af alle kategorier af kørekort. Definitionerne af disse kategorier, herunder kategori C1, som omfatter lastvogne på mellem 3,5 og 7,5 tons, er ved gentagne lejligheder blevet drøftet af regeringseksperterne vedrørende kørekort som led i gennemførelsen af det nuværende direktiv.

Det er fremgået af disse drøftelser, at den nuværende kategori C1 omfatter to køretøjstyper med et skæringspunkt ved ca. seks tons. Ved at bringe definitionen af kategori C1 på linje med de tekniske karakteristika for de køretøjer, der henhører under denne kategori, vil det blive muligt at nå frem til en køreundervisning og en køreprøve, som er tættere på virkeligheden, hvilket vil kunne bidrage til at forbedre færdselssikkerheden. Tilsvarende har eksperterne foreslået en række mindre forbedringer for kategorierne B, D1 og D, hvor ordet siddeplads erstattes med passager, og dette vil blive suppleret med krav vedrørende vægt og dimensioner med henblik på at forhindre, at større lastvogne kan køres med et normalt kørekort til personvogne.

Kommissionen vil derfor i nær fremtid tage stilling til, om de nuværende definitioner kan forbedres i den angivne retning.

(1) Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort EFT L 237 af 24.8.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2163/01

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(19. juli 2001)

Om: Gågader og offentlig transport til nedbringelse af støj i byområderne

På det nylige møde i Malaga i den arbejdsgruppe, der har til opgave at udarbejde Urbal-programmets basisdokument om bymiljøet i EU, blev opmærksomheden henledt på nødvendigheden af at bekæmpe bystøj, som er den største trussel mod den miljøkvalitet, som EU-borgerne har krav på.

Blandt de vigtigste midler, som ovennævnte eksperter har anbefalet til bekæmpelse af bystøj, fremstår især behovet for at forbedre den offentlige transport og øge antallet af gågader i byernes centrum.

Vil Kommissionen med udgangspunkt i ovennævnte henstillinger, der er af afgørende betydning for at kunne sikre EU-borgerne en vis miljøkvalitet, gøre en indsats for at iværksætte en informationskampagne for at få kommunerne i EU til at fremskynde iværksættelsen af sådanne foranstaltninger, der ifølge ovennævnte eksperter vil bidrage til en væsentlig forbedring af bymiljøet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(12. oktober 2001)

På indeværende tidspunkt er det ikke Kommissionens hensigt at gå videre med spørgsmålet om informationskampagner i Spanien vedrørende støjplager, end hvad der allerede er forudset i det foreslåede direktiv om støjvurdering og -regulering, som for øjeblikket er til andenbehandling. Hovedvægten er lagt på strategisk støjkortlægning og deraf følgende handlingsplaner, som skal gennemføres af de kompetente myndigheder, snarere end på fastsættelsen af grænseværdier.

Oplysninger om Kommissionens arbejde på dette område findes på følgende URL: www.europa.eu.int/comm/environment/noise/home.htm.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2471/01

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(3. september 2001)

Om: Italienske borgeres svig mod EU

Kommissionen er ansvarlig for udbetaling af betydelige beløb i fællesskabsstøtte til forskellige sektorer. Det er ligeledes Kommissionens opgave at kontrollere og finde frem til eventuelle tilfælde af svig begået af modtagerne af denne støtte. Vil Kommissionen forelægge listen over de tilfælde af svig mod EU, der konstateredes i Italien i årene 1998, 1999 og 2000, og oplyse, hvor stort et beløb der er tale om, og hvor stor en procentdel af dette der hidtil er inddrevet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(2. oktober 2001)

Kommissionen gør opmærksom på, at der bør skelnes mellem direkte forvaltning af fællesskabsmidler og forvaltning, som sker i samarbejde med medlemslandene (indirekte udgifter under Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL, Garantisektionen) og strukturforanstaltningerne).

Forvaltningen af de indirekte udgifter er først og fremmest medlemslandenes ansvar, herunder i forbindelse med forebyggelse, efterforskning af uregelmæssigheder og svig samt inddrivelse. Medlemslandene er forpligtet til at underrette Kommissionen om uregelmæssigheder. Kommissionen kan gribe ind specielt med henblik på at iværksætte supplerende kontrol- og undersøgelsesforanstaltninger.

Hvad angår Italien, angives i de seneste årsberetninger om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser og bekæmpelse af svig antallet og omfanget af uregelmæssigheder samt tilbagesøgningsgraden, for såvel EUGFL, Garantisektionen som strukturforanstaltningerne(1).

På området direkte udgifter, som hører til Kommissionens ansvarsområde, foreligger der ikke statistikker over tilfælde af svig og uregelmæssigheder, som er begået af italienske borgere, samt hvor stor en procentdel af beløbene der er inddrevet.

(1) KOM(1999) 590 endelig udg.; KOM(2000) 718 endelig udg; KOM(2001) 255 endelig udg./2. Se også den første beretning om virksomheden i Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) fra 1. juni 1999 til 31. maj 2000: http://europa.eu.int/comm/anti_fraud/reports/index_da.htm.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1902/01

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(28. juni 2001)

Om: Sammenslutningen for innovativt samarbejde i Europa

Kan Kommissionen oplyse, over hvilken budgetpost der ydes støtte til sammenslutningen for innovativt samarbejde i Europa (AICE), samt besvare følgende spørgsmål:

- Hvad er denne sammenslutnings målsætning, og hvilke projekter er gennemført eller iværksat til dato?

- Hvor stor er den EU-støtte, sammenslutningen modtager, hvor længe har den modtaget støtte, og er der foretaget nogen kontrol af midlernes anvendelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(4. september 2001)

Sammenslutningen for Innovativt Samarbejde i Europa (AICE) har ikke modtaget støtte fra Kommissionen siden 1997.

I henhold til sammenslutningens vedtægter, der blev offentliggjort i Moniteur Belge den 11. juli 1996, er sammenslutningen en organisation uden gevinst

for øje, der har til formål at styrke samarbejdet mellem fonde, sammenslutninger, frivillige organer og andre ikke-statslige organisationer i Europa. Specielt har den til formål at virke befordrende på nye initiativer, der knytter forbindelse mellem større europæiske fonde, og som fokuserer på projekter, der lægger vægt på innovation på det sociale og politiske område.

De vigtigste projekter (efter størrelsen efter den ydede støtte), som AICE gennemførte indtil 1997, vedrørte projekter om samfundsøkonomi, venskabsbyer og fremme af idéen om Europa.

Som sagt har AICE ikke modtaget støtte fra Fællesskabet siden 1997. Der er ikke blevet foretaget nogen revision vedrørende udnyttelsen af de midler, sammenslutningen modtog indtil 1997, men selvfølgelig skulle en redegørelse for brugen af støtten godkendes i hvert enkelt tilfælde, før sagen kunne afsluttes.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1166/01

af Geoffrey Van Orden (PPE-DE) til Rådet

(24. april 2001)

Om: Beslutning om Zimbabwe

Hvilke forholdsregler er der taget imod regeringen i Zimbabwe efter Europa-Parlamentets beslutning (R5-0156/2001)? Hvilke skridt er der taget for at finde frem til præsident Mugabes og hans tilhængeres aktiver i udlandet? Er støtten til udviklingssamarbejdet, der forvaltes af Zimbabwes regering og dens forskellige instanser, blevet indstillet (og som Kommissionen er ansvarlig for)?

Svar

(20. november 2001)

I begyndelsen af marts i år besluttede EU efter præsident Mugabes besøg i Bruxelles at gå ind i en konstruktiv, kritisk og afbalanceret dialog med Zimbabwe i pagt med ånden i Cotonou-aftalens artikel 8. EU indledte en dialog med det formål at udveksle oplysninger og skabe en gensidig forståelse om de emner, som EU anser som fundamentale i forbindelserne mellem parterne, og som i øvrigt er nedfældet i den pågældende aftale. På samlingen i Rådet (almindelige anliggender) den 25. juni 2001 mærkede Rådet sig mangelen på reelle fremskridt i den igangværende politiske dialog med Zimbabwes regering og gav udtryk for dyb bekymring over den seneste udvikling i dette land. Rådet understregede, at dialogen først og fremmest bør give hurtige og håndgribelige resultater på følgende områder: stop for politiske voldshandlinger og navnlig for al officiel tilskyndelse til eller accept af sådanne voldshandlinger, opfordring til EU om at støtte og sende observatører til kommende valg og uhindret adgang i den forbindelse, konkret handling for at beskytte massemediernes frihed, retsvæsenets uafhængighed og overholdelse af dettes afgørelser samt stop for ulovlig ejendomsbesættelse.

Rådet vedtog at følge udviklingen på disse områder samt inden for generelle spørgsmål vedrørende retsstatsforhold, økonomisk politik og jordreform nøje de næste to måneder og træffe passende foranstaltninger, hvis der ikke gøres betydelige fremskridt.

Med hensyn til spørgsmålet om, hvilke skridt der er taget for at finde frem til præsident Mugabes og hans tilhængeres aktiver i udlandet, kan Rådet meddele det ærede parlamentsmedlem, at sådanne foranstaltninger ikke har været drøftet i Rådet.

Under landets nuværende krise er støtten til udviklingssamarbejdet, som administreres af Kommissionen, blevet omdirigeret til de sociale sektorer. Derved er der i øvrigt sket et betydeligt fald i den samlede støtte, der ydes.

I øjeblikket ydes der i afventen af Cotonou-aftalens ikrafttræden støtte i henhold til Lomé-konventionerne. I henhold hertil ydes støtte igennem regeringen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2054/01

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(13. juli 2001)

Om: Programmer for integrering af indvandrere

I medlemsstaterne er der iværksat adskillige forskellige programmer, der har til formål at fremme indvandrernes integrering i samfundet i deres nye hjemland. Indvandrerne oplever imidlertid ofte, at programmerne kun gavner medlemmerne af landenes egen befolkning, som organiserer programmerne, og ofte har indvandrerne ikke en gang fået til opgave at gennemføre programmerne.

Har man undersøgt, i hvilket omfang programmerne for integrering af indvandrere har været vellykkede?

I hvilke lande har man opnået de bedste resultater med hensyn til integrering, og hvilke faktorer har bidraget til opnåelse af positive resultater?

Har man undersøgt bl.a. den erhvervsøkonomiske værdi af programmerne og deres tilknyttede undervisning og muligheden for at overdrage indvandrerne ansvaret for en sådan erhvervsaktivitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(12. september 2001)

Ansvaret for integration af migranter ligger hos den medlemsstat, der har givet de pågældende migranter ret til indrejse. Kommissionen har derfor ikke gennemført nogen systematisk analyse af sådanne programmer.

I sin meddelelse om den åbne koordinationsmetode for indvandringspolitikken(1) fra 11. juli 2001 fremsatte Kommissionen forslag til europæiske retningslinjer, hvoraf én (sjette retningslinje) vedrører udvikling af omfattende nationale integrationspolitikker for tredjelandsstatsborgere, der opholder sig lovligt på medlemsstaternes område. Efter Rådets godkendelse vil medlemsstaterne blive opfordret til at forelægge nationale planer for implementering af denne retningslinje, som omfatter etablering af en hensigtsmæssig ramme for at sikre, at alle berørte parter (herunder migranterne selv) inddrages i arbejdet.

Iværksættelsen af den åbne koordineringsmetode vil give Kommissionen mulighed for i fremtiden at give oplysninger om gennemførelsen af integrationsprogrammer for migranter og om de vigtigste faktorer i denne integration, f.eks. migranternes rolle i udformningen og gennemførelsen af disse programmer.

Kommissionen vil i 2002 fremsætte forslag til et handlingsprogram for at fremme integrationen af indvandrere. Hvis programmet vedtages, og der er de fornødne ressourcer til rådighed, kan man overveje at støtte de aktiviteter, der er foreslået af det ærede medlem.

(1) KOM(2001) 387 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1586/01

af Cecilia Malmström (ELDR) til Kommissionen

(1. juni 2001)

Om: Miljølovgivning i Ungarn

Ud over den alarmerende krise med hensyn til håndtering af affald og spildevand eksisterer der en mindre kendt trussel mod miljøet i det post-socialistiske Ungarn. Højkonjunkturen inden for fast ejendom som følge af perspektiverne om tiltrædelse af EU har ført til ekstensivt nybyggeri. Dette har tilintetgjort de endnu eksisterende grønne områder, øget trafikken, forurenet luften, bragt nærliggende ældre bygninger i fare og truer den offentlige sundhed, navnlig - om end ikke alene - i Budapest og byens opland. Det forlyder, at på grund af manglen på passende miljøbestemmelser giver mange kommunale tjenestemænd tilladelse til en form for miljøødelæggelse, der ikke ville blive godkendt i medlemsstaterne. Det siges også, at korruption spiller en vigtig rolle i forbindelse med udstedelse af byggetilladelser.

Miljøbeskyttelse er et af de centrale emner i tiltrædelsesforhandlingerne med landene i Central- og Østeuropa. Selv om forhandlingerne med Ungarn er langt fremme, synes der stadig at være store problemer med hensyn til den miljølovgivning, der vedrører byggeri og udnyttelse af grønne områder. Det er meget vigtigt, at Den Europæiske Union støtter Ungarn både i forbedringen af landets miljølovgivning og dets administrative kapacitet til at gennemføre acquis communautaire.

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen iværksætte for at sikre, at miljølovgivningen i Ungarn kommer til at opfylde acquis communautaire, og for at støtte Ungarn i udviklingen af miljølove på linje med dem, der gælder i EU's medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(19. juli 2001)

Den ungarske regering forbereder sig i øjeblikket på medlemskab af Unionen inden for rammerne af førtiltrædelsesstrategien. Den afpasser i denne forbindelse sin lovgivning på forskellige politiske felter som f.eks. miljø. Kommissionen fører nøje tilsyn med disse tiltag ved hjælp af de forskellige disponible instrumenter (Europaaftalens institutioner, tiltrædelsesforhandlingerne), og Ungarn opfordres således til at gøre en ekstra indsats, hvor det er nødvendigt. På det sidste møde i Associeringsudvalget, der blev afholdt i Ungarn, blev regeringen opfordret til at integrere miljøbeskyttelse på alle politiske områder for dermed i højere grad at bidrage til landets bæredygtige udvikling i almindelighed.

Hvad angår det særlige problem, som det ærede medlem rejser, findes der ingen specifik lovgivning på unionsplan om bevarelse af grønne områder i byområder.

Det er således de kompetente ungarske myndigheder, der selv skal tage sig af byplanlægningsspørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2104/01

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) og Arlindo Cunha (PPE-DE) til Kommissionen

(13. juli 2001)

Om: Strukturforanstaltninger inden for fiskeri og beskatning af kollektive indtægter i Portugal

Som led i de på hinanden følgende fællesskabsstøtterammer har portugisiske skibsejere som deres kolleger i de øvrige medlemsstater modtaget støtte for ophugning, immobilisering, ombygning, modernisering og bygning af fiskerfartøjer med det formål at modernisere fiskerflåderne.

Som bekendt kræver disse samfinansieringsordninger også, at den pågældende medlemsstat deltager. I overensstemmelse med en erklæring fra industrifiskeriets rederiforening har de portugisiske skattemyndigheder konkluderet, at denne støtte bør være underlagt reglerne for beskatning af kollektive indtægter (IRC). Dette betyder, at den portugisiske stat i realiteten ikke alene ikke bidrager til men tværtimod får økonomisk udbytte af denne totale finansiering af projektet.

Hvad mener Kommissionen om de portugisiske skattemyndigheders praksis, hvad angår fællesskabsstøttemidlerne til omstrukturering af fiskerflåderne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(27. september 2001)

Ifølge det ærede medlems forespørgsel anvender de portugisiske skattemyndigheder ordningen for beskatning af kollektive indtægter (IRC) for den finansielle støtte til omstrukturering af fiskerflåden i forbindelse med gennemførelsen af EF-støtterammen. Artikel 32, stk. 1, femte

afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) fastsætter klart, at støttebeløbene fra fondene skal udbetales fuldt ud og ikke kan nedsættes med nogen form for fradrag, tilbageholdelse eller senere specifik afgift. Det princip, der opstilles i denne bestemmelse, udelukker dog ikke, at de af Fællesskabet udbetalte beløb tages i betragtning ved påligningen af denne skat, for så vidt som det drejer sig om en skat, der pålægges alle skatteyderens indtægter, og ikke en afgift, der specielt eller primært pålægges støtten fra Fællesskabet.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1729/01

af Andrew Duff (ELDR) til Kommissionen

(14. juni 2001)

Om: Cypern

Hvordan vil Kommissionen tage fuldt hensyn til de tyrkisk-cypriotiske synspunkter, når den udarbejder dette års rapport om udviklingen i tiltrædelsesforhandlingerne med Republikken Cypern?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen på skriftlige forespørgsler E-1728/01 og E-1729/01

(25. juli 2001)

Kommissionen skal hermed henlede det ærede medlems opmærksomhed på indledningen til udtalelsen om Republikken Cyperns ansøgning om tiltrædelse af Fællesskabet(1), hvor spørgsmålene vedrørende ansøgningens lovgyldighed gennemgås i detaljer på side 7 til 10 (afsnit 6 til 12).

Kommissionen har til hensigt at følge samme fremgangsmåde som i tidligere år hvad den nordlige del af Cypern angår i forbindelse med udarbejdelsen af sin årsrapport for 2001 og skal i den forbindelse henlede det ærede medlems opmærksomhed på side 17 (afsnit 1.3) i rapporten for 2000(2).

(1) KOM(93) 313 endelig udg.

(2) KOM(2000) 702 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1979/01

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. juli 2001)

Om: Pensioner til tidligere spanske arbejdstagere i Gibraltar

Siden 1990 er alderspensionerne til ca. 9000 spaniere, som tidligere arbejdede i Gibraltar, ikke blevet forhøjet på trods af de gentagne årlige forhøjelser af forbrugerprisindekset og protesterne fra denne befolkningsgruppe.

Med henholdsvis forordning (EØF) nr. 1408/71(1) og nr. 574/72(2) koordineres medlemsstaternes forskellige socialsikringsordninger. De grundlæggende normer i henhold til forordning nr. 1408/71 om alderspension foreskriver dels fastsættelse af ydelser i overensstemmelse med hver af de lovgivninger, som arbejdstageren er omfattet af; dels metoden til beregning af ydelser i forhold til længden af beskæftigelsesperioder i henhold til bestemmelserne i hvert lovgivningsområde; og endelig overførsel af alderspension inden for hele EU.

Kan Kommissionen indhente nærmere oplysninger herom hos de kompetente myndigheder?

Kan Kommissionen fastslå, om der her er tale om manglende opfyldelse af fællesskabsretten på området social sikring?

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

(2) EFT L 74 af 27.3.1972, s. 1.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou på skriftlige forespørgsler P-1962/01, E-1979/01 og E-2033/01

(4. september 2001)

Det ærede parlamentsmedlem ønsker at kende Kommissionens holdning til de problemer, som er opstået for mange pensionister, der tidligere var ansat i Gibraltar, og som klager over, at det beløb, de får udbetalt i pension, har ligget fast siden 1990, og at det ikke er blevet reguleret.

Kommissionen ønsker at gøre det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at den i øjeblikket er i gang med at undersøge problematikken i lyset af fællesskabsretten, nærmere betegnet i lyset af princippet om ligebehandling i henhold til artikel 3 i forordning (EØF) nr. 1408/71(1) og artikel 10, der ophæver bopælsbestemmelserne i forbindelse med udbetaling og beregning af pensioner.

For at være i stand til at undersøge klagen har Kommissionen bedt de britiske myndigheder om detaljerede oplysninger om det system, der anvendes til regulering af pensionerne i Gibraltar, og om deres mening om, hvorvidt systemet er kompatibelt med fællesskabsretten.

Kommissionen vil holde det ærede parlamentsmedlem orienteret om, hvordan sagen udvikler sig.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, EFT L 149 af 5.7.1971, og Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71, EFT L 74 af 27.3.1972 (ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, EFT L 28 af 30.1.1997).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1685/01

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(14. juni 2001)

Om: Konkurrencepåvirkende tildeling af CEMT-tilladelser

1. Hvorledes bedømmer Kommissionen CEMT-ordningen på baggrund af EU's udvidelse?

2. Hvorledes bedømmer Kommissionen den kendsgerning, at store kontingenter af CEMT-tilladelser kun tildeles få østeuropæiske transportvirksomheder?

3. Hvorledes bedømmer Kommissionen udviklingen i CEMT-tilladelser, der oprindeligt blev indført som liberaliseringsstøtte på grundlag af Rådets beslutning, i retning mod en systematisk udbygget konkurrencefordrejende erhvervsgren?

4. Hvorledes bedømmer Kommissionen ved opretholdelse af den nuværende praksis med CEMT-tilladelser nye transportvirksomheders muligheder for markedsadgang?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(3. september 2001)

1. Den europæiske konference for transportministrene (Conférence Européenne des Ministres des Transports - CEMT) bygger ikke på fællesskabsret og CEMT-tilladelser afgøres af de lande, der er medlemmer af CEMT og ikke af fællesskabsinstanser. I det omfang, hvor de lande, der på nuværende tidspunkt ansøger om tiltrædelse, i fremtiden får fri adgang til markedet, har deres transportvirksomheder ikke længere brug for CEMT-tilladelser for at kunne fungere på det udvidede fællesskabsmarked og har således kun brug for deres tilladelser til transport mellem CEMT-lande, der ikke er medlemmer af Fællesskabet.

2. CEMT-tilladelser udgør ikke store kontingenter. Da det drejer sig om et begrænset antal, gør de det kun muligt for et begrænset antal transportvirksomheder både i Vesteuropa og Central- og Østeuropa at foretage internationale transporter mellem CEMT-landene i løbet af året.

3. Det er korrekt, at de transportoperationer, der udføres i henhold til CEMT-tilladelser ikke foregår under de samme konkurrenceforhold. Betingelserne er rent faktisk ikke ens i alle de 40 lande, der er medlemmer af CEMT. Misbrug af CEMT-tilladelser (f.eks. for at udføre cabotage) skaber dog konkurrenceforvridning. En effektiv kontrol med anvendelse af CEMT-tilladelser påhviler de kompetente myndigheder i CEMT-landene.

4. Antallet af CEMT-tilladelser stiger langsomt, men regelmæssigt, og fordeling mellem transportvirksomhederne foregår på grundlag af en beslutning, der træffes hvert år af CEMT-landenes kompetente myndigheder, og det er derfor sandsynligt, at nye transportvirksomheder også får adgang til CEMT-tilladelser.