ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2355/01

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(6. august 2001)

Om: Forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko

I forbindelse med deres nylige officielle besøg i juni 2001 i Kongerige Marokko gav kommissærerne for henholdsvis eksterne forbindelser, C. Patten, og handel, P. Lamy, officielt udtryk for deres ønske om at forbedre og intensivere det allerede etablerede samarbejde mellem Den Europæiske Union og Marokko. Ifølge kommissær C. Patten indtog Unionens partnere i det sydlige Middelhavsområde en fremtrædende stilling i Fællesskabets eksterne forbindelser. I forbindelse med ovennævnte besøg blev der imidlertid på intet tidspunkt i forbindelse med de officielle drøftelser henvist til sammenbruddet i forhandlingerne mellem Den Europæiske Union og Marokko om fastlæggelsen af nye rammer for et bilateralt samarbejde med henblik på en fornyelse af fiskeriaftalen mellem Den Europæiske Union og Marokko. Forhandlingerne brød sammen på grund af de marokkanske forhandleres uforsonlighed, hvilket førte til udelukkelse af mere end 400 europæiske fartøjer fra de marokkanske fangstpladser, eller med andre ord af 4 300 direkte berørte europæiske fiskere, som forsynede fællesskabsmarkedet som nu kan forsynes af tredjelande og skabte derved en økonomisk og socialt meget foruroligende situation i en række af Unionens regioner, der er meget afhængige af denne beskæftigelse.

Tillægger kommissæren for EU's eksterne forbindelser ikke Kongeriget Marokkos afvisning af et samarbejde med Den Europæiske Union på fiskeriområdet nogen betydning i forbindelserne mellem Unionen og Marokko?

Vil Marokkos afvisning af et samarbejde med EU på områder af særlig interesse for EU ikke få nogen som helst betydning for de bilaterale forbindelser, der opretholdes og tilsyneladende endog udvides på områder af interesse for Marokko?

Kommissionen vedtog den 18. juli 2001 et forslag til en særlig plan, som i videst mulig udstrækning skal afhjælpe den alvorlige økonomiske og sociale situation, som fiskere, der drev fiskeri i henhold til aftalen med Marokko, er blevet kastet ud i. Vil Den Europæiske Union belønne Marokko med en udvidelse af samarbejdet med Fællesskabet på trods af det økonomiske stadigt utilstrækkelige tiltag, som Unionen er blevet pålagt som følge af manglen på samarbejde og den manglende fleksibilitet, som Unionens partnere i det sydlige Middelhavsområde har lagt for dagen?

Kan Kommissionen forklare, hvorfor de alvorlige socioøkonomiske følger, som Marokko har påført EU ved ufleksibelt at modsætte sig fornyelsen af fiskeriaftalen med EU, overhovedet ikke vil få nogen negativ indvirkning på de bilaterale forbindelser mellem EU og Marokko, og hvorfor Kommissionen ifølge C. Patten agter at øge dette samarbejde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(11. september 2001)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1228/01 fra Ribeiro e Castro(1).

(1) EFT C 318 E af 13.11.2001, s. 225.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0894/01

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(28. marts 2001)

Om: Støtte til Sensus-politiprojektet

I svaret på skriftlig forespørgsel P-0009/01(1) anførte kommissionsmedlem Erkki Liikanen, at Kommissionen har kendskab til, at AfA (Amt für Auslandsfragen - kontoret for udlandsanliggender), der via sit testcenter for sprogteknologi var indraget både i Aventinus- og Sensus-projektet, er en offentlig myndighed, som rapporterer til det tyske forbundskanslerkontor. Med dette svar på delspørgsmål 7 erkendte han implicit, at Kommissionen også er bekendt med, at den tyske efterretningstjeneste (Bundesnachrichtendienst) er inddraget heri.

Eftersom politi- og sikkerhedstjenesterne og blandt disse også Bundesnachrichtendienst er underlagt EU-medlemsstaternes kompetence, kan de under henvisning til den nationale suverænitet til enhver tid unddrage sig enhver demokratisk kontrol på europæisk plan. Kommissionen har da også i en vis forstand givet carte blanche til Europol og nærmere bestemt den tyske efterretningstjeneste.

Erkender Kommissionen, at Europa-Parlamentet ikke kan udøve demokratisk kontrol med de aktiviteter, politi- og efterretningstjenester, herunder Bundesnachrichtendienst og Europol, udøver som led i Sensus-projektet, eftersom de er underlagt

EU-medlemsstaternes kompetence? Hvordan vil Europa-Parlamentet i benægtende fald være i stand til helt og holdent og uden hindringer i form af national suverænitet at udøve sin demokratiske kontrolret med de aktiviteter, politi- og efterretningstjenester, herunder Bundesnachrichtendienst og Europol, udøver som led i Sensus-projektet?

(1) EFT C 187 E af 3.7.2001, s. 154.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(31. juli 2001)

Kommissionen henleder det ærede medlems opmærksomhed på, at det stillede spørgsmål vedrører et institutionelt anliggende, eftersom det drejer sig om Europa-Parlamentets demokratiske kontrol med aktiviteter, som henhører under medlemsstaternes kompetenceområde. Dette anliggende rækker langt videre end Sensus-projektet og rammeprogrammerne for forskning og teknologisk udvikling (FTU).

I forbindelse med Sensus-projektet, hvor AFA og Europol har underskrevet en kontrakt med Kommissionen, er disse omfattet af samme rettigheder og forpligtelser som de øvrige Sensus-kontrahenter, herunder kravet om at forelægge omkostningsopgørelser, tekniske resultater og rapporter samt anerkende Kommissionens og Revisionsrettens ret til at foretage revision.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0530/01

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(22. februar 2001)

Om: Ejendomsret og udvidelsen

Som bekendt havde de realiserede socialistiske regimer i de central- og østeuropæiske lande forbudt retten til privat ejendom, som var blevet konfiskeret. I forbindelse med den gradvise tilbagevenden til demokratiet har regeringerne i nogle af disse lande vedtaget at anerkende de legitime ejere eller deres arvingers ret til tidligere ejendom, særlig hvad angår huse og mindre jordbesiddelser. Efter komplicerede bureaukratiske procedurer kan borgerne således på ny komme i besiddelse af de goder, der var blevet konfiskeret. I visse tilfælde, f.eks. i Rumænien, kan de tidligere ejere få tilbudt andre jordbesiddelser end dem, de ejede på beslaglæggelsestidspunktet; dette skaber utilfredshed og spændinger, ikke blot på grund af sammenligningen mellem de tidligere og de nye goders økonomiske værdi, men også af følelsesmæssige årsager, idet familiens minder og traditioner går tilbage til den beslaglagte ejendom.

Kan Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

1. Vil den i forbindelse med forhandlingerne med ansøgerlandene kontrollere, om ejendomsretten er blevet genindført?

2. Har den mulighed for reelt at kontrollere, om de beslaglagte goder rent faktisk er blevet tilbagegivet til de retmæssige ejere eller deres arvinger?

3. Har den oprettet en tjeneste, som borgerne fra de pågældende lande kan henvende sig til, hvis de vil klage over eventuelle afgørelser fra de offentlige myndigheders side om at tilbagegive anden ejendom end den beslaglagte?

4. Er den rede til at øve alle former for pression, for at respekten for ejendomsretten rent faktisk sikres, også i forbindelse med familiernes tidligere besiddelser, som er blevet beslaglagt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(18. april 2001)

Den ekspropriering som det ærede medlem henviser til, fandt sted inden Rom-traktatens ikrafttræden. Der er endvidere den omstændighed at det fastslås i EF-traktatens artikel 295 (den forhenværende artikel 222) at traktaten på ingen måde berører de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne. Dette spørgsmål er således en sag ikke for EU-institutionerne, men for ansøgerlandene selv. Spørgsmålet om ejendomsforholdene kan dermed ikke tages op i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne. Kommissionen ser sig heller ikke i stand til foretage en kontrol af de faktiske forhold, og borgere i ansøgerlandene må indgive eventuelle klager over sådanne forhold til de pågældende landes egne myndigheder, eller i givet fald til den europæiske menneskerettighedsdomstol.

Problemet blev dog taget op i 1997 i Kommissionens udtalelser om de associerede central- og østeuropæiske landes ansøgninger om optagelse. I den udstrækning der har været behov herfor, har Kommissionen påpeget problemet i de rapporter som den årligt forelægger Europa-Parlamentet og Rådet om hvor store fremskridt ansøgerlandene gør i forberedelsen af optagelsen, dvs. såvel i 1999- som i 2000-rapporterne vedrørende Rumænien.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0414/01

af Astrid Thors (ELDR), Karin Riis-Jørgensen (ELDR) og Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen

(15. februar 2001)

Om: Pelsdyr i Nederlandene

1. Har Kommissionen kendskab til den afgørelsen, den nederlandske regering traf for nylig vedrørende forbud mod pelsdyravl i Nederlandene efter en periode på 10 år uden nogen form for erstatning til pelsproducenterne?

2. Er det rigtigt, at den nederlandske landbrugsminister den 26. januar 2001 erklærede, at Europa-Kommissionen har tilkendegivet, at medlemsstaterne har ret til at indføre sådanne forbud individuelt, og at Kommissionen har godkendt et fortilfælde i Det Forenede Kongerige?

3. Hvis svaret på de to ovenstående spørgsmål er ja, kan Kommissionen da angive de artikler i traktaterne, der giver medlemsstaterne tilladelse til at træffe sådanne foranstaltninger?

4. Mener Kommissionen tillige, at for så vidt medlemsstaterne træffer sådanne selvstændige foranstaltninger på baggrund af nationale overvejelser, løses disse fra forpligtelsen til at give producenterne erstatning?

5. Vil Kommissionen acceptere, at handel med pelsprodukter med oprindelse i EU eller tredjelande forbydes i Nederlandene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(21. maj 2001)

1. Den nederlandske regering har i henhold til Parlamentets og Rådet direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter(1) givet meddelelse til Kommissionen om et lovgivningsudkast. I henhold til dette udkast vil pelsdyravl blive forbudt efter en overgangsperiode på 10 år (meddelelse 2001/64/NL). Kommissionen undersøger i øjeblikket, om dette lovgivningsudkast er i overensstemmelse med proceduren i direktiv 98/34/EF.

2. og 3. Det Forenede Kongerige gav i 1999 Kommissionen meddelelse om et lovgivningsudkast, hvori der nedlægges forbud mod, at der opdrættes eller holdes dyr udelukkende eller primært på grund af værdien af deres skind. Hvad angår Kommissionens standpunkt i denne forbindelse henledes de ærede medlemmers opmærksomhed på Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1512/00 af Piia-Noora Kauppi(2).

4. Hvis en national foranstaltning ikke bryder fællesskabslovgivningen skal spørgsmålet om erstatning for tab forårsaget af den pågældende foranstaltning afgøres inden for rammerne af den nationale lovgivning, samtidig med at der tages hensyn til fællesskabsreglerne om statsstøtte.

5. Et forbud mod handel med pelsprodukter i en af medlemsstaterne vil naturligvis blive anset som en hindring for samhandlen mellem medlemsstaterne. Hvorvidt en sådan foranstaltning er i overensstemmelse med EF-traktatens regler om varernes fri bevægelighed afhænger imidlertid af en række faktorer, såsom de nationale myndigheders begrundelser for at vedtage en sådan foranstaltning. Så vidt Kommissionen er orienteret, har ingen af medlemsstaterne til hensigt at anvende sådanne foranstaltninger. Spørgsmålet om Kommissionens standpunkt i denne forbindelse er derfor udelukkende hypotetisk.

(1) EFT L 204 af 21.7.1998.

(2) EFT C 81 E af 13.3.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1019/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Arbejdsløshedsprocent og aftaler på lønområdet

Har Kommissionen kunnet konstatere, eller kan den give oplysning om uvildige undersøgelser, hvor der er konstateret sammenhæng mellem den kortvarige arbejdsløshedsprocent (defineret som arbejdssøgende i mindre end et år) og stigning eller fald i væksten inden for grundlæggende aftaler på lønområdet i de enkelte EU-medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(13. juni 2001)

Ifølge den økonomiske teori er der en negativ sammenhæng mellem efterspørgsel efter arbejdskraft og lønomkostninger. Alt andet lige fører lønstigninger ud over produktivitetsfremgangen til faldende efterspørgsel efter arbejdskraft og beskæftigelse og stigende arbejdsløshed. Når arbejdsløsheden er højere (lavere) end ligevægtsniveauet, falder (stiger) reallønnen for at genskabe ligevægten. Empirisk kan lønningernes reaktion over for arbejdsløshedsniveauet variere kraftigt fra medlemsstat til medlemsstat. Som en bidragyder fra Kommissionen til denne litteratur kan fremhæves McMorrow (1996)(1), der mener, at den langsomme beskæftigelsesfremgang i Europa sammenholdt med De Forenede Stater eller Japan især kan tilskrives ufleksible reallønninger.

Korttids-Phillipskurven(2) er et velegnet udgangspunkt for en vurdering af de dynamiske aspekter ved løn, inflation og ligevægtsarbejdsløshed. Phillipskurverne skal imidlertid fortolkes med forsigtighed, da estimationernes konfidensintervaller i almindelighed er temmelig brede.

Som det er tilfældet for størstedelen af litteraturen, omhandler disse undersøgelser snarere arbejdsløshed i almindelighed end det snævrere begreb korttidsarbejdsløshed. Der er dog ikke nogen grund til at antage, at resultaterne ville blive væsentligt anderledes, hvis analysen blev anvendt på korttidsarbejdsløshed.

Det kan konkluderes, at et hurtigt blik på det foreliggende materiale tyder på, at der er en negativ sammenhæng mellem (korttids-) arbejdsløsheden og lønningerne, men at det ikke er muligt at kvantificere denne sammenhæng præcist.

(1) The Wage Formation Process and Labour Market Flexibility in the Community, the United States and Japan, Economic papers nr. 118.

(2) En oversigt findes f.eks. i OECD (2000): EMU one year on, Economics surveys, februar.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1252/01

af Carmen Cerdeira Morterero (PSE) til Rådet

(27. april 2001)

Om: Bistand til Namibia og grundlæggende rettigheder

Namibia har modtaget bistand fra EU til et beløb på 52 mio. EUR i perioden 1996-2000. Den næstvigtigste bestemmelse i aftalen mellem Namibias regering og EU angår udvikling og konsolidering af demokratiet og retsstaten samt respekt for menneskerettigheder

og grundlæggende frihedsrettigheder. Hvad er Rådets holdning til erklæringer og beslutninger fra Namibias præsident, Sam Nujoma, om at tilbageholde og udvise alle bøsser og lesbiske i hans land med henvisning til, at forfatningen ikke tillader homoseksualitet?

Da dette er i strid med EU's værdier og grundlæggende principper, med Amsterdam-traktatens artikel 13, med bestemmelserne for udviklingssamarbejde og FN's menneskerettighedserklæring,

bedes Rådet derfor oplyse, om den agter at tage afstand fra denne utvetydige forskelsbehandling og om den vil meddele Namibias regering, at denne beslutning er i strid med grundlæggende menneskerettigheder og EU's principper og værdigrundlag?

Svar

(27. september 2001)

Rådet har rettet en demarche til Namibias regering angående menneskerettighedssituationen i landet. Efter denne demarche offentliggjorde formandskabet på Den Europæiske Unions vegne en erklæring om menneskerettighederne i Namibia. Denne tekst afspejler meget klart EU's holdning til de trusler og verbale angreb på mindretallene i Namibia, som EU finder uacceptable. EU opfordrer endvidere Namibias regering til fortsat at værne om menneskerettighederne og retsstaten.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0757/01

af W.G. van Velzen (PPE-DE) til Kommissionen

(7. marts 2001)

Om: Den nederlandske regerings suspendering af forskellige artikler i overgangsbestemmelserne for elektricitetssektoren

Den nederlandske regering oplyste den 30. januar 2001 på forespørgsel fra Andetkammeret, at den havde suspenderet en lang række artikler i overgangsbestemmelserne for elektricitetssektoren.

Hvornår har den nederlandske regering kontaktet EU om suspenderingen af en lang række artikler i overgangsbestemmelserne for elektricitetssektoren?

Har EU pålagt eller foreslået den nederlandske regering at suspendere liberaliseringen inden for elektricitetssektoren? I bekræftende fald i hvor lang tid? Har EU også pålagt andre medlemsstater at suspendere liberaliseringen, og i bekræftende fald, hvilke følger har dette haft for liberaliseringen af hele elektricitetssektoren i Den Europæiske Union?

Kan EU redegøre for opfølgningen af Van Velzens forespørgsel af 26. september 2000?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(25. april 2001)

Den nederlandske regering har ikke kontaktet Kommissionen i forbindelse med suspenderingen af bestemte artikler i overgangsbestemmelserne for elektricitetssektoren.

Kommissionen har ikke bedt om, at den nederlandske markedsliberaliseringsproces indstilles, og har heller ikke foreslået, at det overvejes.

Kommissionen vil om kort tid bede de nederlandske myndigheder om yderligere oplysninger om kapacitetsforbeholdelsen på samkøringslinjerne for at afgøre, om disse foranstaltninger er rimelige og står i forhold til deres formål at beskytte SEP's (Samenwerkende Elektriciteits-produktiebedrijven) langtidskontrakter. Når Kommissionen har modtaget disse oplysninger, regner den med hurtigt at kunne nå til en afgørelse i sagen.

Som angivet i svaret på skriftlig forespørgsel P-3106/00 fra det ærede medlem(1) vil Kommissionen fortsat undersøge konkurrencereglernes anvendelighed, så meget mere som den faktiske situation på det seneste har ændret sig. Hvad statsstøtteproblemet angår, har Kommissionen for nylig, dvs. den 19. februar 2001, sendt et brev til den nederlandske regering.

(1) EFT C 136 E af 8.5.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1017/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Offentliggørelse af økonomiske statistikker

1. Deler Kommissionen den opfattelse, at USA's praksis med at udgive markedsfølsomme økonomiske statistikker er et passende sammenligningsgrundlag for euro-områdets praksis?

2. Er det Kommissionens mål at følge samme praksis som USA og i så fald med hvilken tidsfrist og med hvilke midler?

Svar afgivet af Pedro Solbes Mira på Kommissionens vegne

(19. juni 2001)

Kommissionen (Eurostat) analyserer i øjeblikket amerikansk praksis i forbindelse med markedsfølsomme økonomiske statistikker. I efteråret 2001 vil der blive forelagt Det Statistiske Programudvalg en rapport hvori amerikansk og europæisk praksis på området sammenlignes. Denne rapport forventes at forklare forskellene i økonomisk ydeevne og den vil indeholde anbefalinger til forbedring af EU's systems ydeevne, navnlig hvad angår aktualitet. Det Statistiske Programudvalg vil drøfte rapporten og de indeholdte henstillinger og tage de nødvendige skridt til en forbedring af aktualiteten af EU's økonomiske statistikker.

Det bør bemærkes, at der allerede er vigtigt arbejde undervejs som led i handlingsplanen om statistikkrav i ØMU, der er udarbejdet af Kommissionen i nært samarbejde med Den Europæiske Centralbank (ECB) efter krav fra Ecofin-rådet. Om det vil være muligt, at EU kan nå frem til USA-standarden for aktualitet, er imidlertid umuligt at forudsige, da de statistiske systemer er meget forskellige. Hertil kommer, at amerikansk praksis ikke altid betragtes som værende bedre end europæisk praksis.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0796/01

af Geoffrey Van Orden (PPE-DE) til Rådet

(14. marts 2001)

Om: Den særlige udrykningsstyrkes arbejde

Sidste weekend gav Tony Blair og præsident Bush i Camp David en fælles pressekonference, hvor de forinden bl.a. havde drøftet virkningerne af den såkaldte europæiske særlige udrykningsstyrke. Præsident Bush sagde med premierministeren ved sin side, at sidstnævnte havde forsikret ham, at der ville blive en fælles kommando, at planlægningen (af den særlige udrykningsstyrke) ville finde sted i NATO-regi, og at den, dersom ikke alle NATO-landene ønskede at deltage i en mission, så ville tjene som katalysator for de øvrige forsvarsstyrker til at handle på eget initiativ.

Den foregående torsdag udtalte Tony Blair i det canadiske parlament, at initiativet m.h.t. et europæisk forsvar ikke vil være en stående armé, og at der ikke ville være nogen særskilte EU-planlægningsstrukturer.

Mener Rådet, at disse fortolkninger af den særlige udrykningsstyrkes arbejde er i overensstemmelse med formandskabets rapport om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, som vedtoges af medlemsstaterne i Nice.

Præsident Bush sagde ligeledes, at han, da de drøftede premierministerens fremsynethed, nærede store forhåbninger til, at en sådan fremsynethed ville tilskynde USA's NATO-allierede og venner til eventuelt at øge deres forsvarsbudgetter.

Mener Rådet, at der er noget som helst, der tyder herpå?

Svar

(13. juli 2001)

Spørgsmålet om planlægningen, som synes at være, hvad det ærede medlem især er interesseret i, behandles i henhold til Det Europæiske Råds afgørelser i Nice; strategisk planlægning (dvs. planlægning, som begynder, så snart der opstår en krise, og afsluttes, når EU træffer afgørelse om den militærstrategiske valgmulighed) foretages af Den Europæiske Unions Militærstab.

Under udviklingen og prioriteringen af militære strategiske valgmuligheder kan Militærstaben, når det er hensigtsmæssigt, få støtte til planlægningen fra eksterne kilder, især NATO. For så vidt angår operationer, der kræver, at der anvendes NATO-aktiver og kapacitet, vil den operationelle planlægning blive foretaget i NATO. For så vidt angår EU-operationer uden anvendelse af NATO-aktiver og -kapacitet vil den operationelle planlægning blive foretaget af et europæisk nationalt eller multinationalt hovedkvarter.

Medlemsstaterne har også forpligtet sig til at forbedre deres kapacitet. Det er lidt for tidligt at udtale sig herom, men kapaciteten er ved at blive forbedret på nationalt og multinationalt plan på måder, som det ikke ville være sket uden FESFP. Fremskridtskataloget, hvoraf en første udgave skulle være klar ved udgangen af det svenske formandskab, vil angive opfølgningsinitiativer, hvor der er brug for fremskridt. Et hovedelement vil være definitionen af den gennemgangsmekanisme, der blev skitseret i Nice, og som vil gøre det muligt at overvåge de kvantitative og kvalitative fremskridt i retning af at nå det overordnede mål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1594/01

af Luckas Vander Taelen (Verts/ALE) til Kommissionen

(21. maj 2001)

Om: Gare du Luxembourg i Bruxelles og fri bevægelighed for tjenesteydelser

Forundersøgelserne vedrørende Gare du Luxembourg i Bruxelles i forbindelse med projektet med D4- og D5-bygningerne på Place du Luxembourg har De Belgiske Statsbaner (SNCB) betroet konsortiet AEL-GROUP T-Tractabel. SNCB er som ejer bygherre for renoveringen af banegården og har søgt Hovedstadsregion Bruxelles, Ixelles Kommune, om byggetilladelse i forbindelse med renoveringen (ansøgning af 28. april 1998).

Rådets direktiv 92/50/EØF(1) af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler skal overholdes af alle ordregivende myndigheder ifølge Rådets direktiv 71/305/EØF(2) af 26. juli 1971, og enhver hindring for den fri bevægelighed for tjenesteydelser bør undgås.

Kan Kommissionen bekræfte, at SNCB har udbudt såvel forundersøgelserne som renoveringen af Gare du Luxembourg i licitation i overensstemmelse med reglerne i direktiv 92/50/EØF?

(1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1.

(2) EFT L 185 af 16.8.1971, s. 5.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(11. juni 2001)

Kommissionen er i færd med at undersøge de nævnte forhold i den pågældende medlemsstat og skal holde det ærede medlem underrettet om udfaldet.