SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1571/02

af Rolf Linkohr (PSE) til Kommissionen

(4. juni 2002)

Om: Spørgsmål vedrørende rammedirektivet for vandpolitiske foranstaltninger

Rammedirektivet for vandpolitiske foranstaltninger (2000/60/EF)(1) beskriver i artikel 9, hvorledes omkostninger i forbindelse med forsyningspligtydelser skal dækkes.

Er udnyttelsen af vandkraft efter Kommissionens opfattelse en forsyningspligtsydelse?

I bekræftende fald, hvorledes vurderer Kommissionen de modstridende målsætninger mellem fremme af vedvarende energier, forøgelse af de vedvarende energiers andel og opfyldelsen af Kyoto-forpligtelserne på den ene side og prisstigningerne for vandkraft på den anden side?

(1) EFT L 327 af 22.12.2000, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(12. juli 2002)

Vandrammedirektivet(1) rummer følgende definition: Forsyningspligtydelse: alle ydelser, som for husholdninger, offentlige institutioner eller økonomiske aktiviteter af enhver art stiller følgende til rådighed: a) indvinding, opmagasinering, oplagring og behandling af samt forsyning med overfladevand eller grundvand, b) anlæg til opsamling og rensning af spildevand (artikel 2, (38)).

I henhold til artikel 9 i vandrammedirektivet tages der hensyn til princippet om, at forureneren betaler, og at omkostningsdækningen skal være realiseret inden 2010: de forskellige vandanvendelsessektorer skal yde et passende bidrag til dækning af omkostningerne i forbindelse med forsyningspligtydelser. I den forbindelse kan medlemsstaterne tage hensyn til de sociale, økologiske og økonomiske følger af omkostningsdækningen.

I vandrammedirektivet er medtaget enhver form for indvirkning på vandet. Kommissionen kan i den forbindelse ikke se noget selvmodsigende mellem støtte til vedvarende energikilder(2) og vandrammedirektivet: alle involverede parter vil helt i tråd med direktivet skulle bidrage til vandbeskyttelsen, herunder de sektorer, der er genstand for støtte på fællesskabsniveau.

En økologisk og økonomisk analyse af de forskellige former for vandudnyttelse skal foretages af medlemsstaterne inden december 2004, og denne vil kunne udgøre en solid basis. På dette grundlag skal medlemsstaterne på gennemsigtig vis og under inddragelse af alle berørte parter foretage en vurdering af og træffe beslutning om omkostningsdækningen. De registrerede fakta og vurderingen kan og vil komme til at variere fra tilfælde til tilfælde. Følgelig er det umuligt at give et generelt svar med hensyn til vandkraftværkernes rolle i forbindelse med omkostningsdækningen ved forsyningspligtydelser.

Medlemsstaterne og Kommissionen er enedes om en samlet gennemførelsesstrategi for vandrammedirektivet. Denne indebærer udveksling af viden og oplysninger samt udarbejdelse af vejledninger ved et samarbejde mellem alle involverede parter, herunder europæiske paraplyorganisationer og ikke-statslige organisationer (NGO) samt forskersamfundet. Arbejdet som led i denne strategi skal støtte gennemførelsesindsatsen og fra begyndelsen tilvejebringe et sammenligneligt grundlag. Det fælles arbejde inden for rammerne af denne gennemførelsesstrategi er af væsentlig betydning og kan ses som et eksempel på god europæisk forvaltningsskik.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, EFT L 327 af 22.12.2000, s. 1.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet, EFT L 283 af 27.10.2001, s. 33.