SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1025/99

af Rinaldo Bontempi (PSE) til Kommissionen

(7. april 1999)

Om: Lukkede graenser for en fredelig demonstration

Natten mellem den 27. og 28. marts 1999 var et betydeligt antal unge (ca. 2000) paa vej til Paris for at give deres stoette til de illegale indvandreres kamp, men de blev stoppet ved den fransk-italienske graense (Ponte San Luigi) af det franske politi i kampudstyr. Der var et aabenbart misforhold mellem denne opmarch af politifolk og arten og formaalet med det initiativ, som de unge tog, idet de agtede at udoeve deres demokratiske ret til at demonstrere i det nye omraade uden graenser, men herudover er det en kendsgerning, at traktatens artikel 8A paa denne maade blev kraenket.

Endvidere forekommer det absurt at anvende undtagelsesbestemmelserne i Schengen-konventionen (som i oevrigt fastlaegger et styrket samarbejde mellem Frankrig og Italien) praeventivt af hensyn til den offentlige orden, idet der var tale om en demonstration, som der var alle grunde til at anse for fredelig.

1. Mener Kommissionen ikke, at der er sket en direkte overtraedelse af principperne vedroerende den frie bevaegelighed og udtryksfriheden?

2. Hvad agter Kommissionen at goere for at undgaa, at der sker en gentagelse af lignende episoder, som forhindrer gennemfoerelsen af den frie bevaegelighed og retten til at demonstrere inden for det europaeiske omraade?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. maj 1999)

EU's borgere har ret til fri bevaegelighed paa medlemsstaternes omraade. Men der er ikke tale om en absolut ret: EF-traktatens artikel 18 (tidligere artikel 8 A) giver borgerne denne ret "med de begraensninger og paa de betingelser, der er fastsat i denne traktat og i gennemfoerelsesbestemmelserne hertil". Disse begraensninger kan begrundes i hensynet til den offentlige orden og den offentlige sikkerhed(1). Ved en persons indrejse i en medlemsstats omraade kan medlemsstatens myndigheder paaberaabe sig hensynet til den offentlige orden og den offentlige sikkerhed (2). Ifoelge direktiv 64/221/EOEF(3) kan en medlemsstat saaledes ved sine graenser tilbagevise en borger fra en anden medlemsstat, hvis denne i den aktuelle situation anses for at udgoere en alvorlig, reel trussel mod den offentlige orden eller sikkerhed i medlemsstaten.

Ovenstaaende gaelder for de personer, der henvises til i det aerede parlamentsmedlems spoergsmaal, for saa vidt som de er omfattet af faellesskabsretten vedroerende fri bevaegelighed for personer. Hidtil har faellesskabsretten ikke givet en saadan ret til fri bevaegelighed til tredjelandsstatsborgere, ogsaa selv om de opholder sig lovligt paa en medlemsstats omraade, undtagen i det saerlige tilfaelde, hvor der er tale om et familiemedlem, der ledsager en unionsborger. Imidlertid giver Schengen-konventionen tredjelandsstatsborgere, som opholder sig lovligt i medlemsstater, der har gennemfoert konventionen, ret til at rejse til andre af de paagaeldende medlemsstater, hvis opholdet hoejst er af tre maaneders varighed. Men konventionen giver ogsaa mulighed for at fastsaette begraensninger i denne ret til at rejse, som begrundes i hensynet til den offentlige orden og den nationale sikkerhed. Disse begraensninger forsvinder ikke ved integrationen af Schengen-reglerne i Unionen.

(1) Se bl.a. artikel 39, stk. 3, i EF-traktaten (tidligere artikel 48, stk. 3).

(2) Se artikel 2, stk. 1, i Raadets direktiv 64/221/EOEF af 25. februar 1964 om samordning af de saerlige foranstaltninger, som gaelder for udlaendinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed (EFT L 56 af 4.4.1964).

(3) Se artikel 2, stk. 1, i Raadets direktiv 64/221/EOEF af 25. februar 1964 om samordning af de saerlige foranstaltninger, som gaelder for udlaendinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed (EFT L 56 af 4.4.1964).