SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3453/01

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. december 2001)

Om: Sardinkonservesindustrien og oprindelsesbetegnelser

Sardinkonservesindustrien er udsat for et meget stort pres på grund af en stigende indførsel til lave priser og problemer med at få regelmæssige forsyninger af råvarer. Hertil kommer et nyopdukket fænomen, nemlig konkurrencen fra varer, som ikke er sardiner, men som giver sig ud for at være det. På denne måde forvirres forbrugerne, der skabes tvivl om varens kvalitet, og illoyal konkurrence fremmes.

Det hedder ganske klart i artikel 2 i forordning (EØF/2136/89(1) om fælles handelsnormer for sardinkonserves, at kun varer, der er tilberedt af arten Sardina Pilchardus Walbaum, kan markedsføres som sardinkonserves. Der er imidlertid noget der tyder på, at nogle latinamerikanske lande, navnlig Peru, eksporterer sardiner med betegnelsen stillehavssardin eller en anden sardinart, sardinops sagax, til priser, som ligger langt under niveauet i Fællesskabet. Der skal mindes om, at der ikke på Doha-konferencen skete store fremskridt med hensyn til oprindelsesbetegnelserne.

Kommissionen bedes derfor:

- bekræfte, om ovenstående er korrekt og i bekræftende fald oplyse, hvilke forholdsregler den vil tage for at afhjælpe denne situation

- svare på, hvordan den stiller sig til oprettelse af et EU-referencelaboratorium, som skal kontrollere kvaliteten og bestemmelserne for markedsføring af fiskerivarerne på det fælles marked, inklusive importen

- hvordan den stiller sig til en midlertidig ordning for godtgørelser og/eller forbrugsstøtte til sardinkonservesindustrien.

(1) EFT L 212 af 22.7.1989, s. 79.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. januar 2002)

Peru og Venezuela har ved flere lejligheder beklaget sig over Rådets forordning (EØF) nr. 2136/89 af 21. juni 1989 om fælles handelsnormer for sardinkonserves, da de to lande mener, at EU ved at forbyde markedsføring af deres sardinops (Peru) og sardinella aurita (Venezuela) under handelsbetegnelsen Peru-/Venezuela-sardin overtræder Codex Alimentarius og artikel III i Den Almindelige Overenskomst om Told og udenrigshandel (GATT).

EU's svar på disse beklagelser har altid været, at forordning (EØF) nr. 2136/89 ligger på linje med Codex Alimentarius, da det skal undgås, at forbrugerne vildledes, og med GATT, da forordningen ikke diskriminerer mod importerede sardiner. Formålet med forordning (EØF) nr. 2136/89 er gennemsigtighed på markedet og oplysning af forbrugerne.

Den 24. juli 2001 blev der nedsat et WTO-panel på anmodning fra Peru for at undersøge, om forordning (EØF) nr. 2136/89 er forenelig med WTO. Peru hævder, at EU-forordningen krænker aftalen om tekniske handelshindringer (TBT-aftalen) og artikel III i GATT, da den ikke tillader brugen af handelsbetegnelsen sardin for Perus sardinops.

Venezuela, Canada, USA, Chile, Ecuador og Colombia er tredjeparter i denne procedure og støtter Peru, da de også har fiskearter, de gerne vil sælge under handelsbetegnelsen sardin i EU.

Parterne har allerede indgivet deres første indlæg, og det første møde med panelet blev afholdt den 27. og 28. november 2001. Den endelige rapport til WTO-medlemmerne forventes i begyndelsen af april 2002. Kommissionen er overbevist om, at forordning (EØF) nr. 2136/89 helt er i overensstemmelse med de internationale forpligtelser og ikke diskriminerer Andes-landene eller andre WTO-medlemmer.

Med hensyn til referencelaboratorier henviser Kommissionen det ærede medlem til sit svar på skriftlig spørgsmål E-3971/98 fra Daniel Varela Suanzes-Carpegna(1).

Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 af 17. december 1999 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter(2) åbner ikke mulighed for at indføre en midlertidig ordning for godtgørelser for konserves. Ifølge artikel 14. stk. 1. litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 2792 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet(3) kan medlemsstaterne dog træffe foranstaltninger for at opsøge nye afsætningsmuligheder for fiskerivarer, inkl. reklamekampagner.

(1) EFT C 325 af 12.11.1999.

(2) EFT L 17 af 21.1.2000.

(3) EFT L 337 af 30.12.1999.