SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2518/02

af Dorette Corbey (PSE)og Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(10. september 2002)

Om: Fødevarehjælp til udviklingslande i form af genmodificerede fødevarer

Der foreligger oplysninger om, at udviklingslandene påtvinges genetisk modificerede organismer i form af fødevarehjælp. Zambia overvejer at afvise genetisk modificerede varer, Zimbabwe accepterer kun genmodificerede fødevarer, hvis de er i pulverform, mens Mozambique ikke accepterer genetisk modificeret materiale.

1. Har Kommissionen kendskab til tilfælde, hvor udviklingslande har fået påtvunget fødevarehjælp i form af genmodificerede fødevarer og således ikke har kunnet fravælge gmo'er?

2. Er dette i strid med Cartagena-protokollen om biosikkerhed?

3. Har Kommissionen kendskab til tilfælde, hvor udviklingslande har haft problemer med deres udførsel, efter at landmænd har anvendt genetisk modificeret fødevarehjælp til såsæd?

4. Er Kommissionen også af den opfattelse, at modtagerlandene skal kunne fravælge gmo-modificeret fødevarehjælp?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(18. oktober 2002)

Kommissionen er ikke bekendt med, at der skulle være tilfælde, hvor udviklingslande er blevet påtvunget gensplejsede fødevarer i forbindelse med fødevarehjælp. Så vidt den ved, prøver donorerne i videst muligt omfang at opfylde landenes ønsker, når de afviser fødevarer i form af gensplejsede varer, og forsøger at finde alternativer uden GMO. I tilfældet det sydlige Afrika er der imidlertid alene på grund af fødevarebehovets omfang, den logistik, der skal til, og omkostningerne ikke midler nok til at erstatte hele den amerikanske fødevarehjælp. På nuværende tidspunkt afviser Zambia gensplejsede fødevarer, mens Mozambique og Zimbabwe accepterer dem, hvis de er i pulverform. Mozambique tillader, at gensplejsede fødevarer bliver sendt som fødevarebistand i transit over landets territorium, hvis de er pakket i forseglede containere.

Cartagena-protokollen fastsætter en procedure for forudgående informeret samtykke for grænseoverskridende overførsel af genetisk modificerede organismer, der er bestemt til udsætning i miljøet. Dette er strengt taget ikke tilfældet ved fødevarehjælp. Ifølge protokollens artikel 11, stk. 4, kan parterne anvende deres nationale lovbestemmelser på import af GMO til fødevarer, foder og forarbejdning i overensstemmelse med protokollens mål. Hvad angår eksport af den slags GMO, foreskriver protokollens artikel 18, at en sådan skal være ledsaget af dokumenter, hvoraf det fremgår, at varen kan indeholde genetisk modificerede organismer. Ifølge artikel 11, stk. 6, kan udviklingslande, som ikke har nationale lovbestemmelser på området, erklære, at de vil træffe beslutning om den første import af GMO på grundlag af en risikovurdering, og at den vil blive truffet inden for en frist på 270 dage. Ved at påtvinge fødevarehjælp, som indeholder genetisk modificerede organismer, berøver man således parterne de rettigheder, de har i henhold til artikel 11, og det vil også være i strid med protokollens bestemmelser. Det skal dog nævnes, at i) USA ikke har undertegnet protokollen, og ii) at protokollen endnu ikke er trådt i kraft, samt at underskriverne for øjeblikket kun er forpligtet til ikke at handle i modstrid med protokollens mål (ud fra princippet om god tro).

Kommissionen har ikke kendskab til tilfælde, hvor udviklingslande er stødt på vanskeligheder i forbindelse med eksport af majs til Fællesskabet på grund af sendingens indhold af genetisk modificerede organismer. Lande kan kun komme ud for problemer, hvis de forsøger at eksportere genetisk modificerede varianter, som det ikke er tilladt at afsætte i Fællesskabet. Hvad angår det sydlige Afrika, er eksporten af majs og afledte produkter til Fællesskabet minimal.

Kommissionen er helt enig i, at modtagerlandene skal have ret til at træffe et frit og fuldt informeret valg mellem varer, som indeholder genetisk modificerede organismer, og varer, som er GMO-frie.