SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2095/98

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. juni 1998)

Om: Udenlandske universiteter i Grækenland

I Grækenland findes der på den ene side frie universitetscentre, der samarbejder med universiteter i EU-landene. De studerende på disse centre følger kurser i Grækenland i de første år og fortsætter som regel det sidste år på det udenlandske universitet, hvorfra de får deres endelige eksamensbevis. På den anden side anerkendes disse eksamensbeviser ikke, fordi der er forfatningsbestemmelser, der forbyder grundlæggelsen af private universiteter. Dette har Statsrådet bekræftet ved en afgørelse for nylig.

På grund af den almindelige forvirring, der er opstået, bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Hører spørgsmålene om uddannelse, herunder især hvad angår den højere uddannelses offentlige eller private karakter, ikke under medlemslandenes jurisdiktion?

2. Griber det ansvarlige organ DIKATSA's afgørelse, der bygger på den græske forfatning, og Statsrådets afgørelse ikke ind i Fællesskabets lovgivning om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser?

3. Gælder disse eksamensbeviser, der ikke anerkendes i Grækenland, i andre lande i Den Europæiske Union, idet universiteterne er omfattet af listen indeholdt i direktivet om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser?

Supplerende svar

afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(26. oktober 1998)

1. og 2. Spørgsmålene om undervisningens indhold og undervisningssystemets tilrettelæggelse henhører under medlemsstaternes beføjelser (EF-traktatens artikel 126). Kommissionen har derfor ikke beføjelser til at gribe ind i procedurerne vedrørende akademisk ligeværdi mellem eksamensbeviser, der henhører under de nationale myndigheder. For så vidt angår erhvervsmæssig anerkendelse af eksamensbeviser, er der derimod vedtaget flere direktiver(1), som medlemsstaterne skal overholde. Denne anerkendelsesordning, der er indført ved EF-direktiverne, udgør ikke en ordning for ligeværdi mellem eksamensbeviser, men en tilladelse til at udøve et bestemt erhverv. Den erhvervsmæssige anerkendelse, EF-direktiverne omhandler, bygger på princippet om gensidig tillid og svarer til en tankegang, der er vidt forskellig fra den, der ligger til grund for Dikatsas procedurer vedrørende ligeværdi mellem eksamensbeviser.

De enkelte medlemsstater har måttet træffe de nationalretlige foranstaltninger, som var nødvendige for gennemførelsen af disse direktiver, og de har også måttet udpege tjenester til behandling af de ansøgninger om erhvervsmæssig anerkendelse, der indgives af EF-borgere i overensstemmelse med de pågældende direktiver. For så vidt angår Grækenland, skal Kommissionen henvise til svaret på skriftlig forespørgsel E-2499/97 fra Fernandez-Albor(2).

3. For øjeblikket findes der ingen ordning for automatisk anerkendelse af eksamensbeviser eller nogen oversigt over eksamensbeviser, der på forhånd er anerkendt på europæisk plan, bortset fra visse erhverv, der er omfattet af sektordirektiver. Et eksamensbevis anerkendes nemlig ikke ud fra sin egenværdi, men ud fra det erhverv, det giver adgang til i den medlemsstat, der har udstedt det, og ud fra det erhverv, ansøgeren agter at udøve i værtslandet. I henhold til EF-direktiverne forstås ved eksamensbevis ethvert eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis eller samtlige eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser under ét, som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, og hvoraf det fremgår, at indehaveren besidder de erhvervsmæssige kvalifikationer, der er påkrævet for at få adgang til at udøve et bestemt erhverv i denne stat. Er de i direktiverne fastsatte bestemmelser opfyldt, har den pågældende ret til at opnå anerkendelse med henblik på at udøve det pågældende erhverv i en anden medlemsstat.

(1) Direktiv 89/48/EØF om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskomptencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT L 19 af 24.1.1989) og direktiv 92/51/EØF om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF (EFT L 209 af 24.7.1992).

(2) EFT C 82 af 17.3.1998.