SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3447/02

af Bob van den Bos (ELDR) til Rådet

(6. december 2002)

Om: Menneskerettighedssituationen i Iran/resolution i tredje komité under FN's Generalforsamling

Den 21. oktober 2002 drøftede Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) menneskerettighedssituationen i Iran og Unionens holdning hertil. Der blev fokuseret på spørgsmålet om, hvordan EU's eventuelle forelæggelse af en resolution om Iran i tredje komité under FN's Generalforsamling forholdt sig til den menneskerettighedsdialog, der er etableret med Iran som led i en pakke, hvortil også hører forhandlinger om indgåelse af en handels- og samarbejdsaftale. Det vedtoges, at EU ikke skulle forelægge en resolution om Iran i tredje komité i år, og at de næste skridt (f.eks. næste forår i Menneskerettighedskommissionen i Genève) bl.a. skulle afhænge af forløbet af den planlagte dialog med Iran.

1. Er Rådet også af den opfattelse, at menneskerettighedssituationen i Iran i den sidste tid er stærkt forringet?

2. Er Rådet også af den opfattelse, at menneskerettighedsdialogen mellem EU og Iran ikke udelukker, at menneskerettighedssituationen i Iran tages op gennem resolutioner/beslutninger i andre fora? Hvorfor har man i bekræftende fald alligevel besluttet ikke at forelægge en resolution i tredje komité under FN's Generalforsamling?

3. Hvilket formål tjener menneskerettighedsdialogen egentlig, når fem mennesker blev offentligt henrettet ved hængning i Teheran dagen inden en EU-delegation aflagde besøg i Teheran (30. september 2002)? Hvilken indvirkning har dette haft på dialogen mellem EU og Iran?

4. Er Rådet også af den opfattelse, at beslutningen om at forelægge en resolution på den 59. samling i FN's Menneskerettighedskommission i 2003 ikke skal være afhængig af, hvordan menneskerettighedsdialogen forløber, men af den faktiske menneskerettighedssituation i Iran? I benægtende fald hvorfor ikke?

Svar

(8. maj 2003)

1. Det første møde i menneskerettighedsdialogen mellem EU og Iran, der blev etableret ved Rådets konklusioner af 21. oktober 2002, fandt sted den 16. og 17. december 2002 i Teheran. Mødet omfattede en rundbordssamtale med medlemmer af det civile samfund fra både EU og Iran samt særskilte møder på embedsmandsplan. De spørgsmål, der blev behandlet under rundbordssamtalen, var forebyggelse af diskrimination og tortur. På møderne på embedsmandsplan behandlede man også disse spørgsmål samt alle andre spørgsmål, som giver EU anledning til bekymring i forbindelse med menneskerettighedssituationen i Iran. Rådet har endnu ikke haft lejlighed til at vurdere resultaterne af dette første møde i dialogen eller til at tage stilling til, om menneskerettighedssituationen i Iran faktisk er blevet forringet siden oktober 2002.

2. I konklusionerne af 21. oktober 2002 bekræftede Rådet sin principielle holdning, nemlig at indledningen af en dialog på ingen måde anfægter muligheden for at forelægge en resolution for FN's Generalforsamlings tredje komité eller FN's Menneskerettighedskommission. Denne holdning er allerede stadfæstet i punkt 9 i EU-retningslinjerne for dialoger om menneskerettigheder, der blev vedtaget i 2001.

Rådet besluttede den 21. oktober 2002 ikke at forelægge nogen resolution om menneskerettighedssituationen i Iran på FN's 57. Generalforsamling i oktober/november 2002. Rådet traf imidlertid den 21. oktober 2002 ikke nogen beslutning om, hvorvidt det ville forelægge en resolution om Iran på FN's kommende Generalforsamlinger eller i FN's Menneskerettighedskommission.

3. Formålet med dialogen med Iran er at opnå konkrete fremskridt i menneskerettighedssituationen på stedet. Den EU-delegation af menneskerettighedseksperter, der besøgte Iran den 30. september og 1. oktober 2002, gav under besøget udtryk for bekymring over for Irans Udenrigsministerium over de offentlige henrettelser, som forespørgslen vedrører.

Med henblik på at overvåge, om dialogen fører til konkrete fremskridt i menneskerettighedssituationen i Iran, vil Rådet regelmæssigt vurdere resultaterne af dialogen. De benchmarks, som udgør referencerammen for vurderingen af fremskridtene, gælder for alle de områder, som giver EU anledning til bekymring, herunder anvendelsen af dødsstraffen.