SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0214/98 af Allan Macartney (ARE) til Kommissionen (11. februar 1998)

Om: Kompensation i forbindelse med udskiftning af renserimaskiner

Har Kommissionen kendskab til, om der foretages noget for at mindske udgifterne for de renserier, som har vaeret noedt til at udskifte deres maskiner, som anvender 113-vaeske? 113-maskinerne er ved at blive/er blevet gradvist udskiftet, og tilsyneladende anvender man destilleret vaeske, indtil det er brugt op, hvorefter man konverterer de eksisterende maskiner eller koeber nye?

Omkostningerne baade til konvertering og nyindkoeb er betydelige, navnlig for smaa firmaer. Det forekommer derfor rimeligt, at der indfoeres en eller anden form for kompensation eller tilskud for at forhindre, at mindre renserier gaar fallit. Da denne omstilling sker efter krav fra EF, bedes Kommissionen snarest oplyse, om der vil blive stillet kompensation til raadighed?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Riit Bjerregaard (den 24. marts 1998)

Kommissionen har ikke kendskab til nogen form for kompensation eller tilskudsordning, der skulle hjaelpe renserierne med at afholde udgifter til omstilling eller udskiftning af renserimaskiner, hvor der benyttes chlorflourcarbon (CFC) 113.

CFC 113 er et ozonlagsnedbrydende stof og derfor underlagt en gradvis afvikling i henhold til Montreal-protokollen om stoffer, der nedbryder ozonlaget. Montreal-protokollen er blevet undertegnet af 165 parter, som dermed hver isaer har forpligtet sig til at afvikle produktion og forbrug af alle ozonlagsnedbrydende stoffer. Under protokollen skulle industrilandene afvikle deres produktion og forbrug af CFC'er senest den 1. januar 1996, bortset fra i nogle faa tilfaelde til essentiel anvendelse i inhalatorer til behandling af astma. I overensstemmelse med forordning (EF) nr. 3093/94 om stoffer, der nedbryder ozonlaget ((EFT L 333 af 22.12.1994. )), indtraadte afviklingen et aar tidligere i Faellesskabet.

Derfor er det ikke Kommissionen, der kraever omstilling af renserimaskiner, hvor der benyttes CFC 113, men parterne i Montreal-protokollen, herunder Faellesskabet og alle medlemsstaterne, der som led i de forpligtelser, de har indgaaet med henblik paa at beskytte ozonlaget, sammen har besluttet, at CFC'er ikke laengere skulle produceres og markedsfoeres til denne anvendelse.

Beslutningen om at afvikle produktionen af CFC'er blev truffet af parterne i Montreal-protokollen paa deres andet moede i 1990. Fristen blev derefter rykket frem paa det fjerde moede i 1992 paa baggrund af den hurtigere nedbrydning af ozonlaget og den oegede raadighed af alternativer. For renserivirksomhed udtalte det tekniske udvalg under protokollen, at det mest anvendte oploesningsmiddel, perchlorethylen, har vaeret benyttet i over 30 aar med tilfredsstillende resultat og udgoer derfor et rimeligt alternativ til CFC 113.

Selv om der findes alternative muligheder, er der intet hverken i Montreal-protokollen eller i forordning (EF) nr. 3093/94, der er til hinder for, at renserier bliver ved med at benytte genvundne eller reservebeholdninger af CFC'er, som er fremstillet forud for afviklingen. Derved har mange brugere i hele Faellesskabet kunnet planlaegge deres overgang fra CFC'er til andre stoffer paa en maade, saa tekniske og oekonomiske problemer, inklusive fallit, kan undgaas.