SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2263/96 af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen (27. august 1996)

Om: Edb-operatoerers kvalifikationer

Findes der anerkendte og standardiserede kvalifikationer for edb-operatoerer, som gaelder for hele EU?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (4. oktober 1996)

De fleste erhverv er ikke underkastet EF-regler (med undtagelse af de saakaldte sektorafgraensede direktiver, hvori der fastsaettes visse minimumsbetingelser, og som primaert vedroerer sundhedssektoren). De enkelte medlemsstater kan frit fastsaette regler for adgang til og udoevelse af et hvilket som helst erhverv.

Men indbyrdes forskellige betingelser for adgang til at udoeve et erhverv i medlemsstaterne kan laegge hindringer i vejen for den frie bevaegelighed for personer. Dette er baggrunden for, at man har indfoert en generel ordning med gensidig anerkendelse af eksamensbeviser. Forudsat at visse betingelser er opfyldt, gaelder denne ordning for alle erhverv, der ikke er reguleret ved et saerdirektiv. Det er ogsaa tilfaeldet for edb-operatoerer.

Denne ordning er blevet indfoert ved to direktiver, nemlig direktiv 89/48/EOEF om indfoerelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregaaende uddannelser af mindst tre aars varighed ((EFT L 19 af 24.1.1989. )) og direktiv 92/51/EOEF ((EFT L 209 af 24.7.1992. )) om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EOEF. Hvorvidt det ene eller det andet direktiv finder anvendelse i et bestemt tilfaelde afhaenger af, hvilket eksamensbevis der kraeves for at kunne udoeve et bestemt erhverv. Mere specielt daekker foerste direktiv uddannelser paa universitetsniveau, mens andet direktiv daekker eksamensbeviser, der udstedes for erhvervsuddannelser, der ikke er omfattet af direktiv 89/48/EOEF, og hvor der er tale om uddannelse paa sekundaertrinnet, en teknisk uddannelse eller endelig en post-gymnasial uddannelse af en varighed paa mindst et aar (studentereksamen plus et eller to aar).

Ordningen finder anvendelse, naar der i en medlemsstat er et lovreguleret erhverv, dvs. adgangen til at udoeve det paagaeldende erhverv er betinget af et eksamensbevis og er lovreguleret. Betingelsen for den gensidige anerkendelse er, at der findes overensstemmelse mellem paa den ene side det erhverv, hvortil den vandrende arbejdstager er blevet uddannet i sit hjemland, og paa den anden side det erhverv, han oensker at udoeve i vaertslandet. Medlemsstaterne er ikke ifoelge ordningen forpligtet til at lovregulere de erhverv, der kan vaere omfattet af direktiverne, ligesom ordningen ej heller har koordineret uddannelserne. I direktiverne noejes man med at praecisere de betingelser, der er noedvendige og tilstraekkelige, og som en ansoeger skal opfylde for at kunne nyde godt af den gensidige anerkendelse. Det staar stadig medlemsstaterne frit for at fastsaette de minimumskvalifikationer, der skal vaere opfyldt som betingelse for at faa adgang til at udoeve et bestemt erhverv.

Endvidere er der fastsat forskellige kompenserende foranstaltninger (hvor den vandrende arbejdstager kan vaelge mellem at bestaa en egnethedsproeve eller udstaa en proevetid) for dermed at afboede paa eventuelle vaesentlige forskelle mellem de forskellige erhvervsuddannelser. For at ordningen finder anvendelse, er det noedvendigt, at den vandrende arbejdstager er fuldt ud kvalificeret til at udoeve det paagaeldende erhverv i sit hjemland, dvs. at han ud over sit eksamensbevis har gennemgaaet den praktik, der i hjemlandet er noedvendig for at faa adgang til det erhverv, han oensker at udoeve.