SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3598/01

af Ilka Schröder (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. januar 2002)

Om: Såkaldte Gefährderanschreiben fra politiet til personer, der formodes at ville deltage i protestaktioner i forbindelse med topmødet i Laeken

Ifølge oplysninger i pressen (bl.a. Berliner Zeitung af 10. december 2001) blev personer, som formodedes at ville deltage i protestaktioner mod topmødet i Laeken, i første halvdel af december i flere tyske delstater advaret mod eller endog hindret i udrejse. Således blev der i delstaten Baden-Württemberg udstedt udrejseforbud og polititilhold med meldepligt, i Berlin blev pas og identitetskort inddraget.

I Göttingen tilsendte politiet formodede EU-protestanter en såkaldt Gefährderanschreiben (skrivelse til potentielle uromagere). Heri blev adressaterne opfordret til ikke at deltage i demonstrationer i perioden 13.-15. december. Dette begrundedes med, at adressaterne kun på denne måde kunne undgå at udsætte sig for risikoen for præventive politiforanstaltninger inden for rammerne af forebyggelse af uroligheder (herunder afvisning ved den tysk-belgiske grænse) og strafferetlige foranstaltninger som følge af begåede strafbare handlinger under demonstrationer. Som grundlag anførte politiet i Göttingen en databank over voldelige personer, der var oprettet i november 2000.

I forbindelse med tidligere svar på parlamentariske forespørgsler kan det anføres, at protestaktionerne blev gennemført i forbindelse med et EU-topmøde. Da der ikke findes noget fælles politi, gennemføres politiaktionerne af nationale og regionale institutioner.

Skulle Kommissionen mene, at den ikke har kompetence i forbindelse med efterfølgende spørgsmål, bedes dette begrundet i hvert enkelt tilfælde.

- Er Kommissionen i besiddelse af viden om, på hvilket retsgrundlag myndighederne i Tyskland har oprettet denne databank, i hvilken der åbenbart også er opført personer, der må regnes for uskyldige?

- Hvorledes ser Kommissionen på denne begrænsning af de grundlæggende rettigheder, der bl.a. strider imod artikel 11 i den europæiske menneskerettighedskonvention og artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?

- Denne praksis begrænser personers grundlæggende rettigheder, idet disse personer hindres i at benytte deres rettigheder som borgere i Europa. Hvad har Kommissionen til hensigt at gøre for at stoppe denne praksis?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(12. februar 2002)

De spørgsmål, som stilles af det ærede parlamentsmedlem, vedrører især en vurdering af, hvorvidt en medlemsstat i overensstemmelse med EF-retten kan vedtage foranstaltninger, der begrænser den fri bevægelighed ud fra hensyn til den offentlige orden.

Retten til rejse og ophold på en medlemsstats territorium er en grundlæggende rettighed, som gives enhver EU-borger i henhold til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (EF-traktaten). Der kan dog af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed forekomme begrænsninger af denne rettighed.

Medlemsstaternes foranstaltninger vedrørende den offentlige orden skal ses i lyset af direktiv 64/221/EØF(1) og af Domstolens retspraksis. Begrænsninger af EF-traktatens grundfæstede rettigheder af hensyn til den offentlige orden og sikkerhed bør kun gennemføres i det omfang, de er nødvendige for at sikre den offentlige orden og sikkerhed(2).

Det er medlemsstaternes ansvar at vurdere den konkrete situation og dernæst træffe de relevante foranstaltninger i overensstemmelse med EF-retten. I særdeleshed skal foranstaltninger til beskyttelse af den offentlige orden og sikkerhed overholde proportionalitetsprincippet. I henhold til proportionalitetsprincippet skal de pågældende foranstaltninger være begrundede. Der skal være balance mellem foranstaltningen og målet herfor og mellem individets og den pågældende stats interesser.

Hvad angår oprettelse af databanker, har medlemsstaterne beføjelser til at behandle data med henblik på beskyttelse af den offentlige orden, sikkerhed og sundhed i forbindelse med foranstaltninger, der hører under anvendelsesområdet for direktiv 64/221/EØF, forudsat, at de overholder de gældende regler om databeskyttelse. Hermed menes i særdeleshed, at personoplysningerne skal være passende, relevante og rimelige, og de bør udelukkende anvendes til fastlagte, specifikke og lovlige formål.

(1) Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed (EFT B 056 af 4.4.1964).

(2) Jf. sag 36/75 Rutili, Sml. 1975 II, s. 1219.