ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3474/02

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(6. december 2002)

Om: Mærkelige krav i en bekendtgørelse om henblik på ansættelse af personale i Grækenland

Ifølge en bekendtgørelse om ansættelse af agronomer og økonomer på tidsubegrænsede kontrakter i Opekepe (organet for udbetaling og kontrol af fællesskabsstøtte fra landbrugsfonden), der sorterer under det græske landbrugsministerium) nævnes det som en af forudsætningerne for at kunne blive ansat, at man skal råde over og kunne benytte en privatbil til tjenesterejser uden for det normale tjenestested. Det bør bemærkes, at de pågældende stillinger kræver rejser til de olivenproducerende amter i Grækenland i mindst tre uger hver måned. Det understreges endvidere, at Opekepe er en kontrolinstans, hvis arbejde finansieres af den græske stat og EU, som samfinansierer de forskellige programmer for kontrol med anvendelse af fællesskabsstøtten.

Hvad mener Kommissionen om de ovennævnte ansættelseskrav? Skaber disse krav, der ikke er lige lette at opfylde for alle ansøgere, ikke konkurrenceforvridning mellem kandidaterne til ansættelse, eftersom de, der har økonomiske forudsætninger for at have egen bil, opnår en klar fordel? Desuden fremgår det, at de kandidater med egen bil, som bliver ansat, skal bruge den til deres tjenesterejser, men hvilken kompensation vil de få hvis de overhovedet får det for at bruge deres egen bil samt for de dermed forbunde udgifter (slid, reservedele, service, brændstof, forsikring m.m.)? Hvilke foranstaltninger har Kommissionen (som i øvrigt deltager i samfinansieringen af programmet for kontrol med olivenoliestøtten) mulighed for at træffe med henblik på at få fjernet dette mærkelige krav, der nævnes i denne bekendtgørelse om ansættelse af nyt personale?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. januar 2003)

Der findes ingen fællesskabslovgivning med hensyn til krav i jobannoncer om, at ansøgeren skal råde over og kunne benytte en privatbil til tjenesterejser uden for det normale tjenestested. Det pågældende spørgsmål hører ind under medlemsstaternes ansvarsområde.

Med hensyn til refusion af udgifter, som den ansatte ansøger har haft som følge af anvendelsen af dennes privatbil til tjenesterejser, falder også dette spørgsmål ind under medlemsstaternes ansvarsområde, hvor spørgsmålet kan være underlagt lovgivningen, de kollektive overenskomstforhandlinger eller ansættelseskontrakter.

Dette forhold påvirkes ikke af den omstændighed, at Kommissionen deltager i den fælles finansiering af programmet for kontrol med støtten til olivenolie.

Eftersom de pågældende emner hører ind under de nationale myndigheders jurisdiktion, kan Kommissionen ikke intervenere i dette anliggende.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2966/02

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(22. oktober 2002)

Om: Betingelserne for at trække sig ud af GATS-forpligtelser

Under hvilke omstændigheder kan WTO's medlemsstater trække sig ud af forpligtelser, der er indgået under GATS, enten ved at trække sig ud af enkelte GATS-lister eller ud af GATS-aftalen som helhed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(31. oktober 2002)

Forpligtelser afgivet under individuelle GATS(den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser)-lister kan ifølge artikel XXI i GATS tilbagekaldes eller ændres, når de har været i kraft i tre år (artikel XXI i GATS). Et medlem skal tilkendegive sin

hensigt om at ændre eller tilbagekalde en forpligtelse til Rådet for Handel med Tjenesteydelser senest tre måneder før den påtænkte dato for gennemførelse af ændringen eller tilbagekaldelsen. Efter anmodning kan der være behov for at forhandle en kompensation til medlemmer, hvis handel berøres af tilbagekaldelsen. Dette betyder ikke en kompensation i penge, men udskiftning af den tilbagekaldte forpligtelse med en anden af tilsvarende værdi. Sådanne kompenserende tilpasninger skal ske på mestbegunstigelsesbasis.

GATS-overenskomsten er en integreret del af WTO(Verdenshandelsorganisationen)-overenskomsten og bindende for alle WTO-medlemmer (artikel II i WTO-overenskomsten). Et medlem kan altså ikke trække sig ud af GATS som helhed uden samtidig at trække sig ud af WTO. Et medlem, der ønsker at trække sig ud af WTO, skal ifølge artikel XV i WTO-overenskomsten underrette generaldirektøren for WTO senest seks måneder inden den påtænkte udtrædelsesdato.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3088/02

af Bob van den Bos (ELDR) til Kommissionen

(28. oktober 2002)

Om: Katte- og hundepels

I en nylig undersøgelse foretaget af Bont voor Dieren i Nederlandene, bekræftede DNA-test, at der i nederlandske butikker blev solgt artikler, som var fremstillet af indenlandsk hundepels. Artiklerne omfattede prydgenstande af hår, som var farvet for at ligne imiteret pelsværk, bar vildledende etiketter og forestillede sovende kattefigurer, som i virkeligheden var fremstillet af rigtige hunde.

Denne form for svindel udføres bevidst af asiatiske eksportører for at holde gang i forretningerne.

Hvad agter Kommissionen at gøre ved dette bedrageri af forbrugerne, som nu foregår på markederne i syv EU-medlemsstater?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af David Byrnepå skriftlige forespørgsler E-2851/02 og E-3088/02

(14. november 2002)

Da et fuldstændigt forbud mod produktion, brug, handel og indførsel af katte- og hundepelse som visse medlemsstater ønsker, og man ofte har krævet i EU ville finde anvendelse uanset de forhold, hvorunder dyrene holdes og aflives, er det indlysende, at sådanne foranstaltninger ikke har baggrund i dyrevelfærdshensyn. Baggrunden er snarere etiske overvejelser om, hvorvidt der må anvendes produkter fra dyr, som hovedsageligt betragtes som selskabsdyr. En foranstaltning, der især har til formål at beskytte den offentlige moral, kunne betragtes som et område, der henhører under medlemsstaternes kompetence.

Kommissionen har på nuværende tidspunkt ikke udarbejdet forslag om at informere de europæiske forbrugere om, hvordan pelsprodukter fremstilles, og er ikke bekendt med sådanne forslag i medlemsstaterne, men har til hensigt at følge udviklingen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3825/02

af Avril Doyle (PPE-DE) til Rådet

(20. december 2002)

Om: Direktiv om veterinærmedicinske lægemidler

Vil Rådet (landbrug) drøfte direktivet om veterinærmedicinske lægemidler?

Vil Rådet i benægtende fald oplyse, hvilken rådssamling der vil behandle dette meget vigtige spørgsmål?

I hvor høj grad vil opførelsen af det pågældende direktiv på det relevante Råds dagsorden blive prioriteret?

Svar

(13. maj 2003)

1. I november 2001 foreslog Kommissionen en pakke af foranstaltninger med henblik på reform af Fællesskabets lægemiddellovgivning. Denne pakke omfatter et forslag til en ny forordning om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning for så vidt angår human- og veterinærmedicinske lægemidler samt forslag til ændringer af de gældende direktiver vedrørende human- og veterinærmedicinske lægemidler.

2. Rådet har prioriteret arbejdet med disse forslag højt. Drøftelserne er hovedsagelig foregået i samme forum, eftersom de tre elementer i pakken hænger nøje sammen. Indtil nu har drøftelserne især drejet sig om forordningsforslaget. I slutningen af juni og i december 2002 blev forslagene drøftet i den rådssammensætning, hvori sundhedsministrene indgår.

3. På de forberedende niveauer har der imidlertid også været særskilte drøftelser af visse centrale spørgsmål, som specifikt vedrører direktivet om veterinærlægemidler: nemlig det problem, at der er mangel på sådanne produkter, og problemet med at sikre, at heste, der ikke er bestemt til fødevareproduktion, kan behandles med de nødvendige farmaceutiske produkter. Rådet vil behandle emnet på behørig vis, så der opnås en tilfredsstillende løsning for pakken som helhed, også med hensyn til alle de tekniske spørgsmål, der nødvendigvis må afklares. Der er endnu ikke fastlagt en præcis tidsplan for vedtagelsen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3505/02

af Robert Evans (PSE) til Rådet

(10. december 2002)

Om: Fortsat fængsling af Ngawang Sangdrol

Er Rådet klar over, at Ngawang Sangdrol stadig er fængslet (siden 1992) og behandles dårligt?

Dommene mod hende var baseret på, at hun fredeligt havde udøvet sin ret til ytringsfrihed.

Har Rådet taget yderligere skridt af nogen art for at få forbedret forholdene for hende i fængslet og i sidste instans udvirke, at hun løslades?

Svar

(5. og 6. maj 2003)

Kina meddelte den 18. oktober 2002 EU, at Ngawang Sangdrol dagen før var blevet prøveløsladt på grund af god opførsel fra fængsel nr. 1 i den autonome region Tibet. Det blev præciseret, at domstolen havde besluttet at løslade hende på prøve på grund af god opførsel og bl.a. under hensyn til, at hun ikke var fyldt 18, da hun blev dømt.

EU havde inden løsladelsen gentagne gange over for myndighederne i Kina givet udtryk for betænkelighed over Ngawang Sandrols situation og henstillet, at hun omgående blev løsladt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3761/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Rådet

(23. december 2002)

Om: Spansk forslag i FN

I pressen er det blevet oplyst, at Spanien agter at forelægge et forslag for FN's Generalforsamling om inden for rammerne af UNCLOS (FN's havretskonvention) at ændre den måde, hvorpå reguleringen af skibenes sikkerhed og forebyggelsen af havforurening foregår. Spaniens forslag går ud på at forkorte udfasningsperioden for enkeltskrogede tankskibe.

Har Spanien over for Rådet givet udtryk for lignende synspunkter, og hvis ja, kan de øvrige medlemsstater tilslutte sig disse synspunkter?

Samlet svarpå skriftlige forespørgsler E-3563/02, E-3581/02, E-3582/02, E-3583/02,E-3584/02, E-3587/02 og E-3589/02, E-3625/02 og E-3761/02

(5. og 6. maj 2003)

Rådet henviser de ærede parlamentsmedlemmer til den erklæring vedrørende de berørte punkter under ét, som formandskabet fremsatte på Rådets vegne under Europa-Parlamentets mødeperiode i december 2002, samt til Rådets svar på spørgsmål H-833/02, H-839/02, H-847/02 og H-871/02 fra hhv. Josu Ortuondo Larrea, Manuel Medina Ortega, Camilo Nogueira Román og John Cushnahan i spørgetiden den 15. januar 2003 i Strasbourg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3520/02

af Ursula Schleicher (PPE-DE) til Rådet

(10. december 2002)

Om: Vedtægt for og finansiering af europæiske politiske partier

Siden Europa-Parlamentets udtalelse af 17. maj 2001 har drøftelserne i Rådet om Rådets forordning om vedtægt for og finansiering af europæiske politiske partier været resultatløse. Da denne forordning som følge af kritik fra Revisionsretten skulle være en overgangsløsning, indtil Nice-traktaten, som fastsætter et nyt retsgrundlag, træder i kraft, bedes Rådet besvare følgende spørgsmål:

Et eventuelt nyt forslag fra Kommissionen på grundlag af retsgrundlaget i Nice-traktaten vil skulle drøftes Europa-Parlamentet efter den fælles beslutningsprocedure. Hvad har Rådet i sinde at gøre for at nå frem til en bæredygtig løsning i denne overgangsperiode, som også kan holdt stand over for Revisionsrettens kritik?

Svar

(13. maj 2003)

Nice-traktaten, hvori der er fastsat et nyt retsgrundlag for den forordning, der er omhandlet i forespørgslen, trådte i kraft den 1. februar 2003. Den overgangsperiode, som det ærede parlamentsmedlem omtaler i sin forespørgsel, er ikke længere relevant.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3903/02

af Bill Newton Dunn (ELDR) til Rådet

(14. januar 2003)

Om: Meget ubehagelig oplevelse for en vælgers kone på Midi-stationen i Bruxelles

I slutningen af oktober besluttede en af forespørgerens britiske vælgeres kone (som er fra Hviderusland) at besøge sit hjemland med tog. Hun tog Eurostar-toget fra London til Bruxelles og opdagede ikke hvilket var uklogt at hun behøvede et belgisk gennemrejsevisum.

Til trods for at vælgerens kone havde et gyldigt pas og en returbillet til Minsk, blev hun anholdt på Midi-stationen, og to politibetjente slæbte hende med på politistationen. Hun blev anbragt i en ulækker celle sammen med adskillige personer, der var blevet anholdt for andre forbrydelser. Cellen havde et uafskærmet toilet, og der var afføring på væggene. Efter mere end to timer blev hun hentet og råbt af på fransk, som hun ikke forstår et ord af. En af politibetjentene (høj, tynd og rødhåret) nedgjorde hendes nationalitet, gjorde grin med hendes pas og krænkede hende verbalt foran sin hånligt smågrinende kollega. Hun græd og var skrækslagen. Hun bad om lov til at foretage en telefonopringning, men fik afslag. Hun bad om en tolk og en advokat, men fik afslag. Hun blev beordret til at underskrive et dokument på nederlandsk, som hun ikke forstår, og fik at vide, at hun havde valget mellem at skrive under eller blive i den beskidte fængselscelle. Derpå blev hun eskorteret tilbage til Eurostar-toget og blev holdt indespærret i togets sikkerhedsrum, indtil hun nåede London.

Vælgerens kone burde have haft et gennemrejsevisum, men var dette en korrekt behandling?

Svar

(8. maj 2003)

Rådet er ikke i stand til at kommentere personlige beretninger om, hvorledes enkeltpersoner behandles af medlemsstaternes myndigheder, der handler under udøvelse af beføjelser, der helt falder ind under medlemsstaternes kompetenceordning og ansvar.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3815/02

af Maria Sanders-ten Holte (ELDR) til Rådet

(9. januar 2003)

Om: Udviklingen i forbindelse med ratifikation af Montreal-konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring

Medlemsstaterne har den 28. maj 1999 undertegnet Montreal-konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, og Rådet har oplyst, at Fællesskabet vil foretage en koordineret deponering af ratifikationsinstrumenterne ved udgangen af 2002 for at undgå eventuelle forskelle mellem medlemsstaterne.

Selv om Rådet på min foregående forespørgsel om dette forhold oplyste, at ratifikationsprocesccen var indledt i alle medlemsstater og allerede var afsluttet i nogle, vil jeg gerne gentage mit spørgsmål.

1. Kan Rådet garantere, at Montreal-konventionen kan træde i kraft ved udgangen af 2002?

2. Kan Rådet i benægtende fald oplyse, hvilke lande der ikke når at ratificere konventionen?

Svar

(8. maj 2003)

Som anført i svaret på skriftlig forespørgsel E-1800/02 har Rådet rettet henstilling til medlemsstaterne om at ratificere Montreal-konventionen i overensstemmelse med deres nationale forfatningsmæssige regler. Det forventes, at såvel medlemsstaternes som Fællesskabets ratifikationsdokumenter deponeres samtidig.

Et flertal af medlemsstaterne har allerede afsluttet ratifikationsprocessen; de øvrige medlemsstater regner med at afslutte den i løbet af 2003.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3440/02

af Marco Cappato (NI) til Rådet

(2. december 2002)

Om: Udveksling af personoplysninger mellem Europol og USA

Da Europa-Parlamentets Delegation for Forbindelserne med De Forenede Stater var på besøg i USA, bekræftede de ansvarlige for Europol-kontoret i Washington, at Europol allerede ved forskellige lejligheder havde udvekslet personoplysninger med de amerikanske myndigheder. Disse oplysninger udveksles kun i tilfælde, hvor der er fare for menneskers liv under Europol-direktørens ansvar og styrelsesrådets kontrol.

Kan Rådet give detaljerede oplysninger om disse transaktioner samt meddele, hvilket retsgrundlag der er for at foretage dem? Hvor mange tilfælde er der tale om, hvor mange personer er berørt (af hvilken nationalitet), og hvilke data er der tale om? Hvilke begrundelser af ekstraordinær og afgørende betydning er der fremført i de forskellige tilfælde? Af hvilken grund sker der ikke ifølge udsagn fra de ansvarlige for Europol i USA nogen udveksling af data i den modsatte retning fra de amerikanske myndigheder til Europol?

Svar

(5. og 6. maj 2003)

Artikel 2, stk. 1, sammenholdt med artikel 4, i Rådets retsakt af 12. marts 1999 om fastsættelse af regler for Europols videregivelse af personoplysninger til tredjelande og eksterne organisationer(1) er retsgrundlaget for i undtagelsestilfælde at videregive personoplysninger til USA, når videregivelsen er strengt nødvendig for at beskytte medlemsstaternes væsentlige interesser eller afværge en overhængende fare for en forbrydelse. Styrelsesrådet og Den Fælles Kontrolinstans underrettes om enhver videregivelse i tilfælde af denne art.

Rådet er ikke i stand til at oplyse, hvilken slags oplysninger der er blevet videregivet, og kan heller ikke sige noget om begrundelsen for videregivelsen.

Rådet kan i øvrigt meddele det ærede parlamentsmedlem, at det på samlingen den 19. december 2002 bemyndigede Europols direktør til at indgå en tillægsaftale mellem Amerikas Forenede Stater og Europol om udveksling af personoplysninger og hermed forbundne oplysninger samt til at indlede brevvekslingen vedrørende denne tillægsaftale.

(1) EFT C 88 af 30.3.1999, s. 1.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3413/02

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(29. november 2002)

Om: Statsstøtte til profklubber

Mange professionelle sportsklubber i Europa overlever takket være støtte fra de lokale myndigheder. Kommuner giver bl.a. støtte, stiller sig som garant for banklån, finansierer opførelsen af stadioner m.m.

Hvordan forholder Kommissionen sig til dette?

Er offentlig støtte til profklubber omfattet af EU's konkurrenceregler og reglerne for statsstøtte?

I bekræftende fald, hvilke konsekvenser har det for de lokale myndigheder og profklubberne?

Er profklubberne pligtige til at give Kommissionen meddelelse om modtaget offentlig støtte og gør alle klubberne det?

Hvilken slags offentlig støtte henhører ifølge Kommissionen under EU-reglerne? Kan f.eks. støtte til ungdomshold blive underkastet de samme regler som støtte til selve profklubben?

Kan Kommissionen kræve at profklubberne tilbagebetaler offentlig støtte?

Er statsstøtte til belgiske profklubber i overensstemmelse med EU-lovgivning? I benægtende fald, hvilke sager er der tale om?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(27. januar 2003)

Ifølge Domstolens faste retspraksis skal professionelle idrætsklubber anses for virksomheder, idet de udøver økonomisk virksomhed(1). Enhver form for offentlig støtte til disse virksomheder falder derfor principielt ind under statsstøttereglerne, forudsat at alle andre kriterier i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, også er opfyldt. For eksempel falder støtte, der ydes til professionelle idrætsklubber, og som ikke påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, ikke ind under nævnte artikel.

Hvis alle kriterierne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, imidlertid er opfyldt, gælder samme regler, som hvis støtten ydes til enhver anden type virksomhed. Dette indebærer, at medlemsstaterne skal anmelde støtte til Kommissionen. Støtten må kun ydes til virksomheden efter at være godkendt af Kommissionen. Såfremt støtten ikke er forenelig med reglerne, kan Kommissionen pålægge medlemsstaten at søge støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren, hvis den er udbetalt ulovligt i strid med ovennævnte forbud.

Vurderingen af den finansielle støtte til professionelle idrætsklubber afhænger af de særlige forhold ved den enkelte sag. Støtten kan for eksempel blive anset for ikke at være støtte til en økonomisk virksomhed, sådan som det gælder i forbindelse med kompensation for uddannelse af unge spillere(2). Under visse strenge betingelser kan finansiel støtte til stadionerne også anses for at være finansiering af infrastruktur og for ikke at udgøre støtte.

Kommissionen kan derfor ikke generelt anføre, om der er ydet statsstøtte til belgiske professionelle sportsklubber efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Det skal vurderes fra sag til sag, om forskellige former for offentlig støtte udgør statsstøtte, og om de er forenelige med EF-traktaten.

(1) Sag C-415/93, Bosman, og C-41/90, Höfner.

(2) Kommissionens beslutning N 118/2000, Frankrig, statsstøtte til professionelle idrætsklubber, EFT C 333 af 28.11.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3378/02

af Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(27. november 2002)

Om: Statsstøtte til nederlandske fodboldklubber

Kommissionen har meddelt den nederlandske regering, at statsstøtten til fodboldklubber i Nederlandene er problematisk.

Er Kommissionen enig med mig i, at sportens samfundsmæssige betydning, som anerkendt i Nice-erklæringen, kræver en anden reaktion end den, Kommissionen har lagt for dagen ved at afvise støtten til fodboldklubber?

Vil Kommissionen atter tage dette spørgsmål op på baggrund af Nice-erklæringen, hvor sportens samfundsmæssig betydning anerkendes, og sporten ikke omtales som et område, der er omfattet af bestemmelserne om illoyal konkurrence?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(8. januar 2003)

Den nederlandske regering sendte i juni 2002 Kommissionen et brev, hvori den erklærede, at statsstøtte til fodboldklubber, uanset i hvilken form den ydes, ikke skal betragtes som statsstøtte. Kommissionen svarede, at den ikke kunne være enig i dette generelle udsagn. Ifølge Domstolens retspraksis skal professionelle fodboldklubber betragtes som virksomheder. Finansiel støtte til sådanne virksomheder er derfor i princippet omfattet af reglerne om statsstøtte. Kommissionen tilføjede imidlertid, at den ikke, uden en fuldstændig undersøgelse af enkelthederne i den konkrete sag, kunne tage stilling til, om offentlig støtte til den pågældende fodboldklub var forenelig med reglerne om statsstøtte.

Nice-erklæringen fastslår det princip, at sport har en række sociale såvel som uddannelsesmæssige og kulturelle funktioner. Det Europæiske Råd har derfor opfordret fællesskabsinstitutionerne og medlemsstaterne til at implementere deres politikker under overholdelse af EF-traktaten, i overensstemmelse med deres respektive beføjelser og i lyset af dette princip.

I ovennævnte brev understregede Kommissionen, at f.eks. tilskud, som de franske myndigheder har ydet med henblik på at give unge mennesker en skoleuddannelse kombineret med sportstræning ydet af professionelle fodboldklubber, ikke udgjorde statsstøtte. Kommissionen handler således i overensstemmelse med de principper, der er fastsat i Nice-erklæringen.

Men samtidig vil støtte til professionelle fodboldklubber under visse omstændigheder kunne indeholde elementer af statsstøtte.