ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0220/00

af Willy De Clercq (ELDR) til Kommissionen

(4. februar 2000)

Om: Efteropkrævning af told på tekstilimport fra Bangladesh

Som resultat af en EU-delegations besøg i Bangladesh i slutningen af 1996, som havde til formål at kontrollere gyldigheden af 15.000 oprindelsescertifikater, formular A, udstedt fra slutningen af 1993 til midten af 1996, fik

toldvæsenet i de enkelte medlemsstater pålæg om at opkræve told i forbindelse med de certifikater, 1) der tydeligt var forfalsket eller vedrørte varer, der ikke var fremstillet i Bangladesh, og 2) der var udstedt på grundlag af forkerte erklæringer, som producenterne havde afgivet til Export Promotion Bureau.

Bangladesh erkendte, at der var problemer med udstedelsen af oprindelsescertifikater (formular A) og utilstrækkelig kontrol hermed. Endvidere skulle de berørte EU-importører først meget sent være blevet orienteret om problemerne hos myndighederne i Bangladesh.

Er det rigtigt, at der i øjeblikket ligger et forslag på Kommissionens bord om, at visse toldafgifter vil blive eftergivet de berørte importører på grund af ganske særlige omstændigheder? Hvilke foranstaltninger vil der i bekræftende fald blive truffet, og hvilken periode vil disse foranstaltninger vedrøre? Agter Kommissionen i benægtende fald at træffe foranstaltninger i dette spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(28. marts 2000)

Der er ganske rigtigt fremsat krav om, at tolden på varer, der er importeret på grundlag af 15 000 oprindelsescertifikater, som myndighederne i Bangladesh udstedte fra 1994 og til midt i 1996, skal opkræves, idet myndighederne i Bangladesh har trukket certifikaterne tilbage (annulleret dem) under de omstændigheder, der er beskrevet i det ærede medlems spørgsmål, hvilket er helt i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2454/93(1).

En administrativ undersøgelses- og samarbejdsgruppe fra EU var på besøg i Bangladesh i december 1996. Under besøget var det muligt at få bekræftet mistanken om, at der var begået uregelmæssigheder, og Kommissionen offentliggjorde en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende i april 1997(2) på grundlag af disse konstateringer.

En naturkatastrofe (oversvømmelser) ramte Bangladesh mellem juni og august 1998 med betydelige følger for landets økonomi og administration. Kommissionen er i færd med at undersøge, om disse forhold kan anses for at være ganske særlige omstændigheder som omhandlet i nævnte forordning.

(1) EFT L 253 af 11.10.1993.

(2) EFT C 107 af 5.4.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0193/00

af Monica Frassoni (Verts/ALE) til Kommissionen

(4. februar 2000)

Om: Vejtunnel i havnebyen Olbia på Sardinien

Som svar på min forespørgsel E-2039/99(1) om en tunnel i Olbia udtalte Kommissionen, at de italienske myndigheder er forpligtede til at foretage en forudgående vurdering for at afgøre, om dette projekt der henhører under kategori 12 i bilag II til direktiv 85/337/EØF(2) skal underkastes VVM-proceduren (miljøindvirkningsvurdering). Arbejderne i forbindelse med tunnellens opførelse er allerede i gang.

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe, for at denne forudgående vurdering bliver gennemført hurtigst muligt? Finder Kommissionen det ikke nødvendigt at indlede overtrædelsesproceduren over for Italien for overtrædelse af ovennævnte direktiv i betragtning af, at den forudgående vurdering er obligatorisk for projekter, der er opført i bilagene til ovennævnte direktiv, og i forbindelse med hvilke medlemsstaten har en skønsbeføjelse, således som bekræftet af Domstolen(3).

Undertegnede forespørger understregede også i forespørgsel E-2039/99, at kontrakten på bygningen af tunnellen i strid med den havnereguleringsplan, der blev udarbejdet i 1980, af ANAS er blevet tildelt det romerske firma Tor di Valle uden forudgående udbud.

Mener Kommissionen ikke, at der i forbindelse med tildelingen af kontrakten for bygningen af tunnellen uden forudgående offentligt udbud er sket overtrædelse af de europæiske bestemmelser om offentlige indkøbsaftaler(4).

(1) EFT C 219 E af 1.8.2000, s. 73.

(2) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

(3) Jf. EF-Domstolens dom af 2.5.1996 i sag 133/94.

(4) Jf. Rådets direktiv 92/50/EØF af 18.6.1992, 93/36/EØF af 14.6.1993 og 93/37/EØF af 14.6.1993.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. marts 2000)

Kommissionen har indledt en sag om det specifikke tilfælde, som det ærede parlamentsmedlem omtaler, og den har udbedt sig detaljerede oplysninger. Situationen vil blive vurderet på grundlag af svaret fra de itallienske myndigheder.

Hvad angår de foranstaltninger, som Kommissionens eventuelt vil træffe for at sikre at fællesskabsreglerne anvendes korrekt, så er dens beføjelser begrænset til dem, der tillægges den i EF-traktaten. Da Kommissionen er traktatens vogter, vil den ikke tøve med at træffe alle de fornødne foranstaltninger, herunder gøre brug af overtrædelsesproceduren i henhold til artikel 226 (tidligere artikel 169) i EF-traktaten, til at sikre, at de for denne sag relevante fællesskabssbestemmelser overholdes.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1822/00 af Jean-Claude Fruteau (PSE) til Kommissionen. Opfølgning af afgørelsen fra topmødet i Lissabon om regionerne i den yderste periferi.



EF-Tidende nr. 026 E af 26/01/2001 s. 0171 - 0171



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1822/00 af Jean-Claude Fruteau (PSE) til Kommissionen (7. juni 2000) Om: Opfølgning af afgørelsen fra topmødet i Lissabon om regionerne i den yderste periferi Det Europæiske Råd i Lissabon opfordrede Kommissionen til snarest at forelægge Rådet sine forslag til gennemførelse af Kommissionens rapport om Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2. Kan Kommissionen forelægge den fastlagte tidsplan herfor? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Prodi (27. juni 2000) Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på mundtlige forespørgsler nr. H-0413/00 og H-0440/00 fremsat henholdsvis af Costa Neves og Casaca i spørgetiden under Parlamentets møde den mai 2000(1) og juni 2000(2). (1) Forhandlinger i Parlamentet ( maj 2000). (2) Forhandlinger i Parlamentet ( juni 2000).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0995/00

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(31. marts 2000)

Om: Hvidbogen om fødevaresikkerhed

I bilaget til hvidbogen om fødevaresikkerhed (COM(1999) 719) anfører Kommissionen, at den vil forelægge et forslag til direktiv om berigede fødevarer.

Vil Kommissionen redegøre for:

1. på hvilket grundlag Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler vil fastsætte de øvre sikkerhedsgrænser for vitamin- og mineralindtag, og hvorledes Kommissionen vil anvende disse til at fastsætte de maksimale grænser for berigelse af fødevarer i direktivet?

2. om direktivet vil tillade brugen af de vitaminer og mineraler, som er opført i direktivet om diætpræparater til særlige medicinske formål (1999/21)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(16. maj 2000)

1. Kommissionen har givet Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler (VKL) mandat til at undersøge de maksimummængder af dagligt vitamin- og mineralindtag, som med stor sandsynlighed ikke vil udgøre en risiko for negative sundhedsvirkninger. VKL er ansvarlig for at sikre, at dens undersøgelse overholder principperne for videnskabelige risikovurderinger.

I sit forslag til direktiv om berigede fødevarer agter Kommissionen at indføje de principper og kriterier, der skal tages i betragtning ved en definition af de øvre grænseværdier for tilsætning af vitaminer og mineraler. Da udarbejdelsen af forslaget endnu er på et tidligt stadium, kan Kommissionen ikke give nærmere oplysninger om disse principper og kriterier. Et af principperne er f.eks. det grundlæggende princip i fødevarelovgivningen, nemlig at produkterne skal være sikre efter tilsætning af vitaminer og mineraler. Potentielle indtag fra alle fødevarekilder bliver også et af de kriterier, der skal tages i betragtning.

På grundlag af de øvre sikkerhedsgrænser, som VKL har fundet frem til gennem videnskabelige risikovurderinger, og ved at anvende de definerede kriterier og principper i vurderinger af risikostyringen, vil der derpå blive fastsat øvre grænser for vitaminer og mineraler i berigede fødevarer.

2. Kommissionens direktiv 1999/21/EF af 25. marts 1999 om diætpræparater til særlige medicinske formål(1) indeholder faktisk en liste over de vitaminer og mineraler, som skal findes i disse produkter. VKL vedtog den 12. maj 1999 en udtalelse om de næringsstoffer, der kan tilsættes fødevarer bestemt til særlig ernæring. Heri indgik en lignende liste over vitaminer og mineraler som den i direktiv 1999/21/EF. Disse lister skal danne grundlag for udfærdigelse af listen over de vitaminer og mineraler, som må tilsættes berigede fødevarer.

(1) EFT L 91 af 7.4.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0650/00

af Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) til Kommissionen

(9. marts 2000)

Om: Regionalpolitik

Landaburu har over for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme udtalt, at det for at sikre bedre resultater og større effektivitet var nødvendigt at ændre kriterierne eller gøre dem bredere, således at man ikke blot så på BNP pr. indbygger.

Hvilke andre kriterier mener man bør inddrages?

Er der allerede truffet beslutning om disse nye indikatorer?

Hvornår påtænker man at træffe beslutning herom?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(31. marts 2000)

I artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) henvises der til bruttonationalproduktet (BNP) pr. indbygger. I artiklen fastsættes det, at mål 1-områder (dvs. områder med udviklingsefterslæb) er de områder på NUTS II-niveau, hvis BNP pr. indbygger målt i købekraftstandarder og beregnet på grundlag af de pr. 26. marts 1999 disponible fællesskabsdata for de seneste tre år er lavere end 75 % af gennemsnittet i Fællesskabet.

Det regionale bruttonationalprodukt er en syntetisk indikator for produktionsaktiviteten i et område. Det er derfor velegnet til at måle niveauet for erhvervsudviklingen i et område. BNP pr. indbygger udtrykt i købekraftstandarder og beregnet på NUTS II-niveau er et kriterium, der siden 1988 anvendes til at bestemme, hvilke mål 1-områder der er støtteberettigede.

I henhold til nævnte forordnings artikel 3 fastlagde Kommissionen den 1. juli 1999 listen over de områder, der er støtteberettigede under mål 1. Listen er gyldig indtil 31. december 2006.

Under disse omstændigheder påtænker Kommissionen ikke at foreslå andre kriterier for bestemmelse af retten til støtte under mål 1 i perioden 2000-2006 end dem, der er vedtaget af Rådet efter aftale med Parlamentet.

Ved fordelingen af de finansielle bevillingsrammer mellem de områder, der er støtteberettigede under mål 1, er der i øvrigt taget hensyn til andre kriterier end det regionale BNP pr. indbygger. Det gælder således arbejdsløshedsraten.

Kommissionen gør det ærede medlem opmærksom på, at der i forbindelse med mål 2 (områder under omstilling) i nævnte forordnings artikel 4 er fastsat en række andre kriterier end BNP pr. indbygger, som kan tjene til begrunde, at de foreslåede områder bliver støtteberettigede.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0599/00

af Hugues Martin (PPE-DE) til Kommissionen

(29. februar 2000)

Om: Ændring af likvide midler til euro

Den 1. januar 2000 bliver alle de nationale likvide midler i de lande, der tilhører eurozonen, ændret til euro. Mange af vore medborgere har hjemme hos sig selv beløb, som, selv om de ikke stammer fra illegal virksomhed, ikke er beskattet.

Disse likvide midler af forskellig oprindelse hænger sammen med en tradition om betaling i likvide midler, det er det man sædvanligvis i den franske folkekultur benævner som strømpeskaftet.

Ændringen af disse likvide midler til euro vil imidlertid sætte deres ejere under stærkt skattepres eller endog udsætte dem for en skattebøde, og da der ikke findes nogen bestemmelser på området, er der en vis risiko for skatteflugt uden for eurozonen eller endog for svig.

Selv om man kun for hvert land kan skønne, hvor meget disse likvide midler beløber sig til, finder de nationale bankinstitutioner, at det ikke drejer sig om noget, man må negligere, og at følgerne af en massiv skatteflugt ville kunne være til skade for eurozonens økonomier.

I forhold til de mere eller mindre liberale løsninger, medlemsstaterne vedtager, er der endvidere risiko for skadelig skattekonkurrence inden for Unionen.

Det lader til, at man ikke bør afvise en løsning gående ud på geninvestering under visse betingelser i de nationale økonomier.

Har Kommissionen beskæftiget sig med dette problem navnlig i forbindelse med den skatte- og afgiftspakke, der for nylig er under drøftelse? Kan den i bekræftende fald forklare, hvilke forslag der er fremsat i den forbindelse? Har den i benægtende fald til hensigt at gøre det?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(27. april 2000)

For ikke at vanskeliggøre omvekslingen af pengesedler i 2002 ønsker medlemsstaterne ikke at indføre nye former for kontrol ud over de allerede eksisterende. I medfør af Rådets direktiv nr. 91/308/EF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge(1) skal bankerne blot kontrollere kundernes identitet, når de kommer for at veksle beløb på over 15 000 EUR ad en eller flere gange.

Omvekslingen af mønter og sedler er gratis for kunderne i en bank, når der blot er tale om sædvanlige beløbsstørrelser. Der vil ofte være mulighed for at veksle sedler i handelsbankerne i nogle måneder efter, at den pågældende valuta er ophørt med at være gyldigt betalingsmiddel, og der vil kunne veksles i centralbanken i lang tid sædvanligvis i ti år eller endda i en ubegrænset periode som i Belgien.

(1) EFT L 166 af 28.6.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0700/00

af James Nicholson (PPE-DE) til Kommissionen

(17. marts 2000)

Om: Importbestemmelser for De Canariske Øer

Vil Kommissionen forklare, hvorfor De Canariske Øer har andre bestemmelser for import af certificerede læggekartofler end andre EU-regioner, og kan den oplyse, om de nuværende ordninger nogen sinde bliver ændret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(25. april 2000)

Fællesskabets plantesundhedsordning, som er indført med Rådets direktiv 77/93/EØF af 21. december 1976 om foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet(1) blev vedtaget med direktiv 94/13/EF(2) for at tage hensyn til den særlige plantesundhedssituation på De Canariske Øer. Der er med dette direktiv taget hensyn til disse øers isolerede beliggenhed, som er årsagen til den særlige plantesundhedssituation, samt til behovet for særlige bestemmelser i bilagene til direktiverne for at beskytte De Canariske Øer.

Den praktiske gennemførelse af integrationen af De Canariske Øer i Fællesskabets plantesundhedsordning er imidlertid endnu ikke gennemført, fordi Spanien ikke er udarbejdet og fremsendt en ajourført liste over organismer, der kan gøre skade på planter på De Kanariske Øer, og heller ikke en beskrivelse af de relevante fytosanitære foranstaltninger.

På grund af den særlige geografiske situation, som er et alvorligt handicap, finder forordning 1601/92 også anvendelse på disse øer; dette er en ordning om undtagelser for afgifter og/eller told for forskellige produkter, herunder certificerede læggekartofler importeret direkte fra tredjelande. Mængden af varer, der er omfattet af denne ordning, fastsættes årligt på basis af efterspørgslen.

(1) EFT L 26 af 31.1.1977, ændret ved Kommissionens direktiv 1999/53/EF, EFT L 142 af 5.6.1999.

(2) EFT L 92 af 9.4.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0425/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(23. februar 2000)

Om: Beskyttelse af dyr under transport

I 1999 offentliggjorde Kommissionen fem rapporter om veterinærkontrolbesøg foretaget i forskellige medlemsstater. Af disse rapporter fremgår det, at Frankrig, Italien, Grækenland, Belgien og Irland i vid udstrækning tilsidesætter bestemmelserne i Rådets direktiv 91/628/EØF(1) (ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF(2)) om beskyttelse af dyr under transport.

Hvordan vil Kommissionen få de i ovennævnte rapporter anførte medlemsstater til at håndhæve direktivets bestemmelser?

(1) EFT L 340 af 11.12.1991, s. 17.

(2) EFT L 148 af 30.6.1995, s. 52.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne på skriftlige forespørgsler E-0340/00, E-0341/00 og E-0425/00

(21. marts 2000)

Det fremgår af rapporter fra Kommissionens Levnedsmiddel- og veterinærkontor og af klager fra forskellige organisationer, at Rådets direktiv 91/628/EF som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF om beskyttelse af dyr under transport ikke håndhæves korrekt i mange medlemsstater. Kommissionen er meget opmærksom på disse problemer, og de bringes til myndighedernes kendskab i de pågældende medlemsstater, når de opstår. Der er indledt overtrædelsesprocedurer mod en medlemsstat, og andre er under forberedelse.

Endvidere bestemmes det i artikel 13 i direktivet, at Kommissionen skal indsende en rapport til Rådet om de erfaringer, som medlemsstaterne har indhøstet siden gennemførelsen af direktivet, eventuelt ledsaget af forslag. Rapporten vil inden længe blive forelagt for Rådet, og der vil blive taget hensyn til alle tilgængelige oplysninger.

I mellemtiden er der nedsat en arbejdsgruppe under Den Stående Veterinærkomité, som skal behandle problemerne med håndhævelse af direktivet i forbindelse med transport over lange afstande. Kommissionen vil eventuelt overveje at ændre fællesskabslovgivningen på grundlag af arbejdsgruppens konklusioner om transport og i lyset af de erfaringer, som medlemsstaterne har indhøstet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1613/00

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Usikre ansættelsesforhold for midlertidigt ansatte på treårige kontrakter ved Det Fælles Forskningscenter i Ispra

De midlertidigt ansatte ved Det Fælles Forskningscenter (FFC) i Ispra, som arbejder på treårige kontrakter, har organiseret en faglig protest i et forsøg på at få FFC's ledelse til at forlænge de treårige kontrakter. FFC's nye forskningspersonalepolitik satser som bekendt på fleksibilitet i forvaltningen af kortvarige projekter. De kontraktansatte udgør 25 % af det samlede personale og kan ikke genansættes ved kontraktens udløb. Ifølge bestemmelserne skal kontrakterne besættes med nye midlertidigt ansatte i stedet for det personale, som afskediges.

1. Er denne treårige udskiftning rationel?

2. Er det ikke unødvendigt spild af energi ikke at forlænge kontrakterne for ansatte, som har udført et udmærket arbejde, og erstatte dem med nye medarbejdere, som ikke har samme erfaring med arbejdet?

3. Er det et led i den nye forskningspersonalepolitik at gøre usikre ansættelsesforhold til almindelig praksis?

4. Ville det ikke være mere hensigtsmæssigt og i højere grad i forskningens og FFC's interesse at fastsætte nye ansættelsesprocedurer i stedet for den nuværende automatiske usikkerhed i ansættelsen, således at man dels sikrer kontinuitet i forskningsvirksomheden, navnlig i forbindelse med arbejde ved samme projekter, og dels undgår automatisk udløb af kontrakter?

5. Hvad mener Kommissionen om denne sag?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Busquin

(10. juli 2000)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlige forespørgsler P-0692/00 af Speroni(1) og P-1734/00 af Di Pietro(2).

(1) EFT C 330 E af 21.11.2000, s. 206.

(2) Se side 212.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1254/00

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Rådet

(27. april 2000)

Om: Mordet på den irske advokat, Rosemary Nelson

Den 15. marts 1999 døde den irske advokat Rosemary Nelson af de kvæstelser, hun pådrog sig under et bombeattentat mod hendes bil.

Få måneder tidligere havde Rosemary Nelson over for Menneskerettighedssekretariatet i Washington gjort opmærksom på de dødstrusler og den verbale og også fysiske vold, hun var udsat for i sin by. Ophavsmænd til volden var en gruppe betjente fra det nordirske politi, RUC, der var identificeret med for- og efternavne, og årsagen til volden var hendes ry som IRA-advokat. Af en rapport, der er offentliggjort af et organ ved navn British-Irish Right Watch, fremgår det, at endog den engelske regering var bekendt med truslerne mod Rosemary Nelson.

1. Mener Rådet, at den engelske regering begik en fejl, da den ikke indføjede Rosemary Nelson i sine beskyttelsesprogrammer?

2. Mener Rådet, at det vil være hensigtsmæssigt med størst mulig åbenhed i efterforskningen af mordet, som åbenbart er overdraget til RUC?

3. Vil Rådet opfordre den engelske regering til selv at indlede en efterforskning af mordet?

Svar

(26. juni 2000)

Det ærede parlamentsmedlems spørgsmål vedrører emner, som ikke henhører under Rådets kompetence.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0259/00

af John McCartin (PPE-DE) til Kommissionen

(7. februar 2000)

Om: Niveauerne af radon i EU

Kan Kommissionen oplyse, om den har tal for niveauerne af radon i offentlige bygninger og boliger i hele Den Europæiske Union, og kan den oplyse, om disse niveauer af radon udgør en mulig fare for folkesundheden i Unionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(23. marts 2000)

Kommissionen har gennemført en undersøgelse over den naturlige radioaktivitet i medlemsstaterne, og resultatet blev offentliggjort i form af et atlas (Radiation Protection, 1993, Natural sources of ionizing radiation in Europe, EUR 14470). Den fortsætter med at indsamle oplysninger fra nationale undersøgelser.

Hvad angår den eventuelle fare for folkesundheden, offentliggjorde Kommissionen i 1990 en henstilling 90/143/EURATOM af 21. februar 1990 om beskyttelse af befolkningen mod indendørs eksponering for radon(1). I denne henstilling foreslås der et referenceniveau for udbedrende foranstaltninger på 400 Bq/m3 i bestående bygninger.

Normalt overskrider kun ganske få procent af boligerne dette niveau, men problemet er større i nogle medlemsstater (Finland og Sverige) og i visse regioner.

(1) EFT L 80 af 27.3.1990.