SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0189/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(31. januar 2003)

Om: Amerikanske initiativer for at få adgang til oliereserverne i landene omkring Det Kaspiske Hav

1. Er Kommissionen klar over, at der er stigende interesse for de forventede oliereserver, som befinder sig i undergrunden i stater, der er dannet på det tidligere Sovjetunionens område, hvor 20 % af jordens oliereserver og 50 % af gasreserverne findes?

2. Kan Kommissionen bekræfte, at USA i stigende grad er involveret i foranstaltninger, der skal sikre, at dette land kan råde over en konstant tilførsel af olie og gas, som stammer fra kilder omkring Det Kaspiske Hav?

3. Kan Kommissionen bekræfte, at opførelsen af en ny 1 760 km lang olierørledning fra Baku i Aserbajdsjan via Tblisi i Georgien til Ceyhan ved Middelhavet nær den syriske grænse i Tyrkiet af alle tidligere varianter, man har overvejet, er den dyreste og mindst rentable?

4. Er det navnlig den amerikanske interesse og deltagelse, der er baggrunden for opførelsen af rørledningen til Ceyhan, som ifølge planerne skal stå færdig i 2005, eller deltager myndigheder og virksomheder fra EU også i dette projekt?

5. Hvordan vurderer Kommissionen den konklusion, som forsker ved det internationale institut for asiatiske studier i Amsterdam, dr. M. Parvizi Amineh, er nået frem til i sin bog Great Game, der udkommer om kort tid, nemlig at Europa og Asien bliver fuldstændig afhængige af olie og gas, som distribueres af amerikanerne, hvis denne tendens fortsætter?

6. Findes der aftaler med EU og/eller dens medlemsstater om tilgængeligheden af denne olie til brug i Europa, eller vil denne olie helt eller i væsentlig grad blive forbeholdt det fortsat stærkt stigende amerikanske forbrug?

Kilde: Det nederlandske dagblad De Volkskrant af 18.1.2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. marts 2003)

Kommissionen er fuldt ud klar over potentialet for kulbrinter i de tidligere sovjetstater, bl.a. omkring Det Kaspiske Hav. Denne interesse har navnlig givet sig udtryk i, at der siden 1995 er udviklet et særligt program Inogate inden for det generelle TACIS-program. Naturligvis er Kommissionen ligeledes yderst opmærksom på, at Rusland allerede spiller en central rolle for EU's olie- og gasforsyninger. Kommissionen har etableret og formaliseret en energidialog med Rusland, som er Fællesskabets førende leverandør af naturgas udefra og den næststørste leverandør af olie.

Ganske som EU søger USA at fremme en geografisk diversificering af verdens samlede forsyning med olie, og deri spiller landene i det tidligere Sovjetunionen en rolle. Efter Kommissionens opfattelse skal valget af rørledningernes forløb fortsat træffes af de pågældende virksomheder selv på grundlag økonomiske og forretningsmæssige overvejelser.

Kommissionen kender intet til indholdet af det værk, som agtes udgivet af Parvizi Amineh.

Det er her på sin plads at minde om, at Kommissionen i grønbogen om forsyningssikkerhed(1), som den udsendte i 2000, tydeligt understregede farerne ved EU's energimæssige afhængighed og skitserede nogle forslag, der kan imødegå dette. I den forbindelse er dialogen mellem producent- og forbrugerlandene, navnlig med de nærmeste nabolande, af største betydning for en diversificering af EU's energiforsyningskilder.

(1) KOM(2000) 769 endelig udg.