DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/906

(2004/C 78 E/0958)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-4060/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(8. januar 2004)

Om: Unionsborgerskab

Artikel 8 i udkastet til traktat om en forfatning for Europa sikrer ud over de øvrige rettigheder, der er forbundet med unionsborgerskab, »enhver unionsborger« ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.

Imidlertid begrænser artiklen sig til at definere unionsborger som »enhver, der er statsborger i en medlemsstat«, uden at tilføje noget som helst vedrørende det ellers omdebatterede og grundlæggende spørgsmål om, hvorledes og efter hvilke procedurer der kan opnås statsborgerstatus. I henhold til ordlyden i artikel 8 udgør kravet om statsborgerskab faktisk den eneste forskel mellem situationen for dem, der færdes og opholder sig lovligt på europæisk område, og tredjelandsstatsborgere. Artiklen kommer overhovedet ikke ind på »mellemliggende« juridiske stillinger som f.eks. faste bosiddendes juridiske stilling, og immigrationsrelaterede aspekter berøres heller ikke. Den enkelte medlemsstat er fortsat ansvarlig for de nærmere bestemmelser for opnåelsen af nationalt statsborgerskab og for politikkerne vedrørende tredjelandsstatsborgeres indrejse, opholdsret og integration, selv om immigrationsfænomenet berører såvel de stater, der danner EU's ydre grænse, som transitstater og de stater, hvor immigranterne tager fast ophold. Faktisk knytter der sig en lang række spørgsmål til statsborgerskabsdebatten såsom reguleringen af legale og illegale immigrationsstrømme, fælles forvaltning af grænserne, bekæmpelse af kriminelle organisationer, søgrænser og de nye grænser efter udvidelsen samt asylretten. Ved behandlingen af hvert enkelt af disse spørgsmål er der alt for ofte blevet skelnet mellem de to typer statsborgerskab — det nationale statsborgerskab og det parallelle og sekundære unionsborgerskab — hvilket har ført til forskellige og ukoordinerede løsninger med betydelige forvaltningsmæssige vanskeligheder og meget store behandlingsmæssige uligheder til følge til trods for de fælles værdier bag Unionens skabelse og vækst.

Kan Kommissionen i betragtning af det principhul, der på dette punkt synes at kunne konstateres i den kommende forfatning, og eftersom det er hensigtsmæssigt og nødvendigt at gøre de ovenfor beskrevne spørgsmål til genstand for en mere indgående debat for på denne måde snarest muligt at nå frem til en lovgivningsharmonisering, som skaber ensartede bestemmelser for alle medlemsstaterne på dette område, oplyse:

1. hvilke konkrete initiativer der er taget for at fremme harmoniseringen af de forskellige nationale lovgivninger om erhvervelse af nationalt statsborgerskab og af status som fast bosiddende?

2. hvilken udvikling der er sket i drøftelserne om en fælles ensartet indvandringspolitik?

3. hvad dens holdning er til muligheden for at medtage spørgsmålet om unionsborgerskab i forfatningen og i denne forbindelse også tage hensyn til de politiske, religiøse og sociale følger af et sådant unionsborgerskab?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(12. februar 2004)

Det Europæiske Råd i Tammerfors fastlagde retningslinjerne for en fælles asyl- og indvandringspolitik i oktober 1999. En sådan politik skal sikre retfærdig behandling af tredjelansdsstatsborgere, som opholder sig lovligt på medlemsstaternes område. I Det Europæiske Råds konklusioner hedder det, at den retlige stilling for tredjelandsstatsborgere, der lovligt opholder sig på medlemsstaternes område, skal sidestilles med den stilling, som landets egne statsborgere har, og at tredjelandsstatsborgere bør indrømmes rettigheder, der ligger så tæt som muligt op ad dem, som EU's borgere nyder godt af.

Med hensyn til opnåelsen af nationalt statsborgerskab skal det bemærkes, at Fællesskabet ikke har nogen retlig kompetence til at indføre en harmoniseret lovgivning eller nogen kompetence ifølge det nuværende udkast til en EU-forfatning, og Kommissionen påtænker derfor ikke lovgivningsmæssige foranstaltninger på dette område i nærmeste fremtid.

Vedrørende udviklingen af en ensartet fællesskabspolitik for indvandring og tredjelandsstatsborgeres retlige status, har Kommissionen arbejdet hen imod at nå de mål, der blev sat i Tammerfors, og har med henblik herpå foreslået foranstaltninger og direktiver for at sikre den frie bevægelighed og grundlæggende økonomiske og sociale rettigheder for tredjelandsstatsborgere. Navnlig direktivet om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (1) harmoniserer den retlige status for tredjelandsstatsborgere, som er bosiddende i EU.

Kommissionen finder, at medborgerskab (herunder fælles regler for rettigheder og pligter for trejelands-statsborgere) og indrømmelse af politiske rettigheder er vigtig for integrationsprocessen.

(1) Kommissionens forslag af 13.3.2001, KOM(2001)127 endelig udg. Forslaget blev vedtaget af Rådet den 25. november 2003.