SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3345/97 af W.G. van Velzen (PPE) til Kommissionen (22. oktober 1997)

Om: Problemer med at ringe til det europaeiske alarmnummer 112 for brugere af mobiltelefoner

I begyndelsen af oktober 1997 var der forlydender i nederlandsk presse om, at brugere af mobiltelefoner havde problemer med at ringe til det europaeiske alarmnummer 112. Ved noedopkald via faste telefonforbindelser var der ingen problemer. Det faelleseuropaeiske alarmnummer 112 blev indfoert med Raadets beslutning 91/396/EOEF ((EFT L 217 af 6.8.1991, s. 31. )). Ifoelge beslutningen er det medlemsstaterne, der skal traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at nummeret fungerer efter hensigten.

1. Er Kommissionen klar over, at brugere af mobiltelefoner har problemer med at ringe til alarmnummeret 112? I bekraeftende fald, hvilke kontakter har den da haft med den nederlandske regering herom?

2. Hvilke muligheder har Kommissionen for at sikre, at Nederlandene opfylder sine forpligtelser i henhold til ovennaevnte beslutnings artikel 4?

3. Har Kommissionen kendskab til tilfaelde med lignende problemer i andre medlemsstater?

4. Er Kommissionen rede til at gennemfoere en hasteundersoegelse paa europaeisk plan for i samraad med teknologiske institutter, operatoerer og leverandoerer af telekommunikationsudstyr at finde en hurtig (teknisk) loesning paa dette problem, som kan faa meget alvorlige livstruende konsekvenser?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann (8. december 1997)

1. I 1992 anmodede Nederlandene under henvisning til artikel 3, stk. 2, i Raadets beslutning 91/396/EOEF om forlaengelse af perioden for gennemfoerelse af det faelles europaeiske alarmnummer til senest den 31. december 1996 paa grund af oekonomiske og organisatoriske vanskeligheder. I februar 1997 fik Kommissionen af de nederlandske myndigheder meddelelse om, at alarmnummeret 112 havde vaeret anvendeligt i hele landet siden den 31. december 1996. Siden da har Kommissionen hverken modtaget oplysninger om eller klager over gennemfoerelsen af alarmnummeret 112 i Nederlandene, og den har ikke kendskab til, at der skulle vaere saerlige vanskeligheder forbundet med mobiltelefoner.

2. Kommissionen har noeje fulgt, hvorledes Raadets beslutning 91/396/EOEF er blevet omsat til national lovgivning og gennemfoert i samtlige medlemsstater, og har ved flere lejligheder (2. februar 1995, 22. november 1995, 9.-13. juni 1997) aflagt rapport herom til ansoegningskommissionen. Der blev ved dette aars begyndelse indledt overtraedelsesprocedure mod tre medlemsstater, der endnu ikke havde anmeldt nationale gennemfoerelsesforanstaltninger. Det er ogsaa vaerd at huske, at Kommissionen foruden denne formelle kompetence, som er fastsat i EF-traktaten, har udviklet regelmaessige kontakter med de nationale myndigheder i alle medlemsstaterne som led i bestraebelserne paa at sikre, at telekommunikationspakken omsaettes til national lovgivning. Det har vist sig at vaere saerdeles nyttigt at benytte sig af disse uoffficielle kanaler for at bistaa medlemsstaterne og faa ajourfoerte oplysninger om, hvorledes gennemfoerelsen skrider frem. Kommissionen vil ogsaa bruge disse uofficielle kanaler for at kontrollere beslutningens gennemfoerelse hos de nederlandske myndigheder.

3. Bortset fra de tre medlemsstater, der endnu ikke har gennemfoert Raadets beslutning, har Kommissionen ikke kendskab til, at der skulle vaere problemer med anvendelsen af alarmnummeret 112 i Europa, heller ikke naar det gaelder mobilkommunikation.

4. Kommissionen mener ikke, at det er noedvendigt at indfoere kontrolforanstaltninger ud over dem, der omtales i det foregaaende.