SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0872/00

af Alejandro Agag Longo (PPE-DE) til Kommissionen

(22. marts 2000)

Om: Internet i skolerne

Den 28. februar 2000 sendte Kommissionen Rådets formand sit bidrag til det kommende topmøde i Lissabon om reform og beskæftigelse. I dette forslag opstilles det bl.a. som en prioritet, at alle skoler skal have adgang til Internet i år 2001.

Mener Kommissionen, at det kan lade sig gøre for medlemsstaterne at tilbyde adgang til nettet som universeltjeneste til en overkommelig pris?

Nogle lande har i denne forbindelse overvejet muligheden af at give skoler, universiteter, biblioteker, hospitaler og andre sundhedscentre gratis adgang til Internettet for at undgå, at de forskellige indkomstniveauer i Unionen skal ende med at være bestemmende for et Europa i to hastigheder, for så vidt angår informationssamfundet. Hvad mener Kommissionen om det?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(25. maj 2000)

En af målsætningerne for Kommissionens eEurope-initiativ(1) er, at alle skoler skal have adgang til Internet- og multimedieressourcer inden udgangen af 2001. For Kommissionen er det en topprioritet at sikre, at alle får mulighed for at blive en del af det fremvoksende informationssamfund.

Kommissionens politik om at tilskynde medlemsstaterne til at sikre skolerne internetadgang bør ses adskilt fra begrebet forsyningspligt, således som anvendt i telelovgivningen(2). Ifølge denne lovgivning skal medlemsstaterne kræve, at netoperatører sørger for, at alle brugere uanset deres geografiske placering har adgang til et nærmere bestemt minimumssæt af tjenester af en given kvalitet og til en overkommelig pris.

Den gældende definition af forsyningspligt omfatter udbud af taletelefoni, telefax og datatransmission i talebåndet via modem, dvs. adgang til Internettet.

Internetadgang for skoler er dog ikke omfattet af forsyningspligt ifølge den gældende definition. Imidlertid tillader de gældende EU-lovrammer(3), at der fastsættes særlige takster for bestemte brugergrupper, f.eks. skoler, og i mange medlemsstater tilbyder de etablerede teleoperatører allerede skoler Internetadgang til særlige takster. Sådanne særlige (brugs)takster må ikke forvride konkurrencen, og operatørerne må ikke misbruge deres dominerende stilling ved at fastsætte urimeligt lave priser. De nationale tilsynsmyndigheder har været involveret i at sikre, at konkurrerende operatører og tjenesteudbydere også har mulighed for at tilbyde disse særlige takster.

I øvrigt står det medlemsstaterne frit for at pålægge forpligtelser, der går ud over forsyningspligtens omfang, med henblik på at gøre yderligere tjenester tilgængelige på nationalt plan, men medlemsstaterne kan ikke kræve, at markedsdeltagerne bidrager til omkostningerne herved. Sådanne tjenester, f.eks. internetadgang for skoler, kan finansieres via offentlige budgetter, når blot det sker i overensstemmelse med konkurrencelovgivningen.

Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at udstyre skoler, hospitaler og biblioteker med computere og internetadgang, navnlig gennem tilskud fra strukturfondene for perioden 2000-2006. Sådanne investeringer er nødvendige for at skabe et informationssamfund for alle.

(1) KOM(1999) 687.

(2) Taletelefonidirektivet (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10/EF af 26. februar 1998 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold, EFT L 101 af 1.4.1998) og samtrafikdirektivet (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne, EFT L 199 af 26.7.1997).

(3) Taletelefonidirektivet kræver, at taksterne skal være gennemskuelige og omkostningsægte (i tilfælde af, at udbyderen har en stærk markedsposition) og tillader særlige (eller nedsatte) takster. Samtrafikdirektivet (artikel 5 og bilag III) fastsætter forsyningspligtens omfang, og hvad der eventuelt kan dækkes eller finansieres via forsyningspligtfonde, hvis det kan dokumenteres, at der er nettoomkostninger forbundet med forsyningspligten.