ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2734/99

af Carlo Fatuzzo (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Italiensk lov, der er diskriminerende over for handicappede over 65 år

Amsterdamtraktatens artikel 13 foreskriver, at Unionen bekæmper forskelsbehandling på grund af alder.

Er Kommissionen opmærksom på, at den italienske lovgivning, nemlig artikel 19 i lov nummer 118 af 30.3.1971 og efterfølgende ændringer, foreskriver, at der kan ydes økonomisk støtte for livstid til alle handicappede borgere, som indgiver ansøgning inden det fyldte 65. år, men udelukker alle dem, som, selv om de opfylder alle de andre betingelser, indgiver ansøgning efter det fyldte 65. år? Er Kommissionen endvidere opmærksom på, at de ældre italienske borgere som opfylder de samme invaliditetsbetingelser, der kræves af loven, pa denne måde forskelsbehandles på grund af den alder, de har på det tidspunkt, hvor ansøgning om støtte indgives, hvilket er bestemmende for, om de får tildelt støtten eller ej?

Agter Kommissionen at opfordre Italien til ufortøvet at afskaffe denne lov?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(1. marts 2000)

Kommissionen har intet retsgrundlag for at anmode en medlemsstat om at trække en sådan foranstaltning tilbage. Tilrettelæggelsen af de sociale sikringssystemer i medlemsstaterne falder ind under den nationale kompetence, under forudsætning af at visse grundlæggende principper i fællesskabslovgivningen er overholdt. Fællesskabslovgivningen sikrer imidlertid ikke retten til ligebehandling for forskellige aldersgrupper.

Den 25. november 1999 vedtog Kommissionen en pakke med forslag til to retsakter samt et program til bekæmpelse af diskrimination i Fællesskabet med baggrund i artikel 13 (tidligere artikel 6a) i EF-traktaten(1). Disse forslag skal godkendes af Rådet, førend de kan træde i kraft.

Et af disse initiativer er et horisontalt direktiv, der har til formål at bekæmpe diskrimination på grund af handicap eller alder. Imidlertid er forslagets rækkevidde begrænset til beskæftigelsesområdet. Derfor er de sociale sikringsydelser ikke dækket af dette forslag.

(1) KOM(1999) 564 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2257/99

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Transport af æsler

Kan Kommissionen oplyse, hvad den har gjort for at sikre en human transport af æsler og andre ridedyr både indenfor EU samt mellem medlemsstaterne og tredjelande?

Oplysninger, som jeg har modtaget fra mine vælgere, tyder på, at betingelserne for transporterne stadig er uacceptable med dyr, der dør og lider i trange og uhensigtsmæssige transportkøretøjer.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(10. januar 2000)

Kommissionen er enig i, at det bør undgås, at dyr lider unødvendigt. Af samme grund revideres fællesskabslovgivningen løbende, så der hele tiden kan tages højde for de nyeste videnskabelige forskningsresultater angående dyrevelfærd.

Rådets direktiv 91/628/EØF, ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF af 29. juni 1995, om beskyttelse af dyr under transport(1) indeholder bestemmelser for varighed af transport og krav om, at dyrene skal have mulighed for at hvile og blive fodret og vandet under transport.

I det daglige er medlemsstaterne ansvarlige for at håndhæve de bestemmelser i national ret, som implementerer EF-direktiverne om beskyttelse af dyrs velfærd. De nationale myndigheder skal også gennemføre passende kontrolforanstaltninger og inspektioner for at sikre, at reglerne efterkommes.

Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor gennemfører lejlighedsvise inspektioner og kontrolbesøg for at undersøge, om medlemsstaterne anvender fællesskabslovgivningen ensartet og korrekt.

For så vidt angår Kommissionens kommende aktiviteter på området, kan det nævnes, at der for nylig er blevet nedsat en arbejdsgruppe under det stående veterinærudvalg. Arbejdsgruppen skal se nærmere på de særlige problemer med håndhævelsen af direktivet i forhold til transport over store afstande. Kommissionen vil eventuelt overveje at ændre gældende lovgivning på grundlag af arbejdsgruppens konklusioner.

Kommissionen har fra rapporter fra veterinærinspektoratet under Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret og fra klager fra forskellige organisationer erfaret, at håndhævelsen af direktivet er utilstrækkelig i flere medlemsstater. Kommissionen er ved at forberede overtrædelsesprocedurer.

(1) EFT L 148 af 30.6.1995.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2173/99

af Salvador Jové Peres (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Olivenolielagre

Opgørelsen af olivenolielagrene har betydet, at de italienske lagre skal reduceres til omkring 50 % af den oprindeligt beregnede mængde, og de græske til omkring 30 %.

Hvad er årsagen denne enorme reduktion? Vil det betyde, at Kommissionen nedsætter disse to landes tilladte produktion?

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen, i betragtning af, at den fremtidige fælles markedsordning bygger på statistikkernes troværdighed, at træffe for at undgå, at dette gentager sig fremover, og for at undgå, at det resulterer i en uretfærdig og diskriminerende lovgivning for andre medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(21. december 1999)

Som led i arbejdet i Det Internationale Olivenråds økonomiske udvalg fremlægger de medlemsstater, der er medlemmer af rådet, en række statistiske oplysninger, bl.a. om slutlagrene ved produktionsårets udgang.

EU er medlem af Det Internationale Olivenråd (IOOC) og fremlægger statistiske oplysninger for EU som sådan.

Det ærede medlem er velvidende om, at EU lige siden produktionsåret 1993/94 har taget forbehold over for IOOC's statistiske oplysninger. Forbeholdet skyldes bl.a., at IOOC's oplysningerne vedrørende EU's forsyningsopgørelsen ikke er pålidelige.

På det 81. møde i IOOC fremlagde EU, efter at have brugt lang tid på at undersøge oplysningernes sandsynlighed, statistiske oplysninger, som efter dens mening lå så tæt op at virkeligheden som muligt. EU kunne derpå trække sit forbehold over for IOOC's oplysninger tilbage.

Revisionen omfattede flere produktionsår, og man justerede i fornødent omfang de statistiske oplysninger i forsyningsopgørelsen for de forskellige producentmedlemsstater. Det var for de forskellige medlemsstater tilfældet, for så vidt angår oplysningerne om forbrug og lagre og om den produktion, der anses for at være bragt på markedet. Den støttede mængde kan afvige herfra, bl.a. fordi den også omfatter en mængde, der er beregnet med henblik på udbetaling til mindre producenter.

Kommissionen har efter denne nødvendige revision af gamle oplysninger truffet foranstaltninger til at gøre alle oplysninger mere pålidelige fremover. En af de vigtigste foranstaltninger er, at man har udviklet en objektiv metode til beregning af, hvor stort en olivenudbytte træerne giver, og det gør, at man får større kendskab til størrelsen af produktionen i senere led. Af andre vigtige foranstaltninger kan nævnes, at man har skærpet kontrollen over for oliemøllerne bl.a. ved at indføre automatisk vejning af oliven og destinationskontrol for den producerede olivenolie.

Endelig skærper Kommissionen i samarbejde med producentmedlemsstaterne kontrollen inden for hele olivenbranchen og sørger for, at bestemmelserne både om den producerede olivenolies mængde og kvalitet overholdes.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2631/99

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Anerkendelse af kagen Spongata tipica emiliana, som produceres i provinserne Reggio Emilia og Parma, som produkt med beskyttet oprindelsesbetegnelse

Kan Kommissionen under henvisning til at produktionen af en for Emilia typisk kage fremstillet af honning, nødder, mel og rosiner og kendt under betegnelsen Spongata går helt tilbage til dengang, hvor romerne bosatte sig i de nuværende provinser Reggio Emilia og Parma; i middelalderen tilsatte man også krydderier til denne kage; som bevis på kagens udbredelse findes der et brev fra 1557, hvori det bekendtgjordes, at det i det år var forbudt at fremstille kagen i Reggio Emilia som følge af en alvorlig hungersnød,

at forskellige producenter af disse for Emilia typiske frugtkager i dette århundrede har vundet priser ved nationale og internationale konkurrencer for deres produkters særegenhed og kvalitet,

at denne typiske kage fra Emilia også værdsættes, sælges og spises i andre italienske regioner end Emilia Romagna og i de senere år også i udlandet,

at produktionen af denne typiske kage i provinserne Reggio Emilia og Parma endnu i dag sker på små undertiden familiedrevne traditionelle virksomheder, hvor produktet fremstilles efter tidligere tiders gamle traditionelle opskrifter,

oplyse, om den mener, at betingelserne er til stede for at give den her omhandlede traditionelle emilianske kage fra Reggio og Parma status som et oprindelsesbeskyttet produkt, der skal beskyttes i sin egenskab af at være en typisk regional kage, der gennem århundreder har været fremstillet efter lokale traditioner og opskrifter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(31. januar 2000)

Kommissionen er ikke i stand til at afgive en udførlig udtalelse om det produkt, som det ærede medlem henviser til, fordi der ikke foreligger mere nøjagtige oplysninger, herunder en varespecifikation som omhandlet i artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler(1).

Endvidere skal de personer, der er interesseret i dette initiativ, forelægge landbrugsministeriet en ansøgning om registrering af en eventuel oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse som omhandlet i forordningen. Finder ministeriet, at ansøgningen er begrundet og indeholder de nødvendige oplysninger, sender det Kommissionen et fuldstændigt dossier for at opnå en EU-registrering.

I den forbindelse gøres det ærede medlem opmærksom på, at forordning (EØF) nr. 2082/92 om specificitetsattestering anvendes ved vurdering af produkter, der adskiller sig klart fra andre lignende produkter ved bestemte særlige kendetegn. I forordningen er der tale om en specifik, traditionel produktionsmetode. I sidste instans tager Kommissionen stilling til en eventuel ansøgning om registrering af en oprindelsesbetegnelse eller en specificitetsattestering, som en medlemsstats myndighed har indsendt for det pågældende produkt.

(1) EFT L 208 af 24.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2514/99

af Pedro Marset Campos (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. december 1999)

Om: Placering af et spildevandsrensningsanlæg finansieret med EU-midler i et område, der anvendes til turisme i landdistrikter, som finansieres gennem EU-programmet LEADER II og den spanske stats program FUTURE, i Abarán (Murcia, Spanien)

Kommissionen godkendte den 18. juni 1999 finansieringen af et landboferieboligprojekt gennem LEADER II-programmet i området Cañado Hidalgo (sag: B.B3.080, ansøger Trinidad González Maquilón, for i alt 1.370.096 ESP), i Abarán (Murcia).

Der er desuden planer om at placere et spildevandsrensningsanlæg, der også er finansieret med EU-midler, i mindre end 100 meters afstand fra ferieboligprojektet, hvilket bremser de øvrige beboeres initiativer om at søge støtte til ombygning af deres huse med henblik på turisme i landdistrikter.

Endelig er der i samme område godkendt anlæg af korte vandrestier (Senderos de Pequeño Recorrido), der finansieres af den spanske stats program FUTURE gennem den regionale turistforvaltning, der også modtager EU-midler.

1. Har Kommissionen kendskab til denne selvmodsigende situation?

2. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at løse dette problem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. januar 2000)

Kommissionen har ingen oplysninger om EU-initiativet Leader II's finansiering af disse projekter i den spanske Murcia-region i 1999.

Det ærede medlems oplysninger kræver imidlertid en nærmere undersøgelse fra Kommissionens side.

Den vil således forhøre sig hos medlemsstaten, og resultaterne heraf vil blive sendt til det ærede medlem.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2217/99

af Massimo Carraro (PSE) og Paolo Costa (ELDR) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Forholdsregler Venezia

Den 16. april 1999 vedtog Europa-Parlamentet en fælles beslutning (B4-0358, 0359, 0361, 0362 og 0363) om krisesituationen i Venezia, hvori der blev givet udtryk for håbet om, at Kommissionen, den italienske regering og regionen Veneto føjede byens historiske centrum til mål 2 i strukturfondene, så der kunne ydes statsstøtte som en undtagelse fra EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), ligesom Kommissionen blev opfordret til at gøre en undtagelse fra bestemmelserne om statsstøtte i forbindelse med de skattelettelser, som den italienske regering tildeler virksomhederne i Venezia og Venezia Laguna, eftersom disse virksomheder ikke kan konkurrere på lige fod med virksomhederne på fastlandet og i andre europæiske byer.

Kan Kommissionen oplyse, hvorvidt den og de italienske myndigheder inden for rammerne af deres beføjelser har fulgt Europa-Parlamentets ønsker og krav op?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(6. januar 2000)

Efter Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) er det Kommissionens og medlemsstaternes fælles ansvar at fastlægge, hvilke områder der i perioden 2000-2006 er støtteberettiget under mål 2. Listen over støtteberettigede områder afhænger af de prioriteter, som de nationale myndigheder opstiller på grundlag af kriterierne i ovennævnte forordning. Kommissionen vedtager listen i overensstemmelse med medlemsstaterne tidligst i slutningen af 1999 eller i starten af 2000. Kommissionen vil sørge for, at de udvalgte områder virkelig er de områder, som er hårdest ramt af strukturelle omstillingsproblemer.

For Italiens vedkommende anså Kommissionen det forslag om områdeopdeling, som de italienske myndigheder sendte den 1. oktober 1999, for at være ugyldigt. Det opfylder nemlig ikke kravet om, at mindst 50 % af den støtteberettigede befolkning skal være repræsenteret, jf. kriterierne i artikel 4, stk. 5 og 6, i ovennævnte forordning. Kommissionen anmodede derfor de italienske myndigheder om hurtigst muligt at udarbejde et nyt forslag, som opfylder kravene i forordningen om generelle bestemmelser for strukturfondene.

Kommissionen er følgelig ikke i stand til at udtale sig om Venedigs særlige situation med hensyn til støtteberettigelse under mål 2.

Vedrørende fritagelsen for betaling af sociale bidrag, som blev indført for virksomhederne i Venedig og Chioggia i perioden 1995-1997, indtog Kommissionen på mødet den 24. november 1999 som led i en undersøgelsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 88 (tidl. artikel 93), stk. 2, den holdning, at støtte, der er ydet i form af nedsættelse af sociale bidrag, er forenelig med fællesmarkedet, undtagen støtte med henblik på jobskabelse til store virksomheder beliggende uden for et område, der er berettiget til regionalstøtte og støtte til jobbevarelse.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2838/99 af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen. Sæsonbetinget foranderlighed og regionale svingninger i analyserne af klimaændringer.



EF-Tidende nr. 303 E af 24/10/2000 s. 0118 - 0118



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2838/99 af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen (18. januar 2000) Om: Sæsonbetinget foranderlighed og regionale svingninger i analyserne af klimaændringer Hvilke analyser har Kommissionen gennemført eller hvilke forskningsprojekter har den støttet vedrørende den sæsonbetingede foranderlighed og de regionale svingninger, der optræder i analyser af den naturlige foranderlighed i klimaet og af klimaændringer? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin (11. februar 2000) Adskillige igangværende og nyligt støttede projekter (f.eks. Provost og Demeter) drejede sig om sæsonbetingede og regionale klimaændringer. Projekter under det fjerde rammeprogram har udviklet en unik forudsigelseskapacitet og har for første gang forudsagt El Niño's komme og virkninger i Europa.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2737/99

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Illoyal konkurrence inden for sektoren for brændevin af presserester

Alkohol hidhørende fra vinproduktion kan, hvis den fortyndes til under 86 % vol og på basis af en bred fortolkning af visse fællesskabsbestemmelser, blive brændevin af presserester, som, hvis det blev indført i Italien, kunne markedsføres ulovligt under betegnelsen piquettebrændevin (grappa).

Brændevin af presserester har en betydelig lavere markedspris end piquettebrændevin, da rå alkohol får en fællesskabsstøtte på 140.000 lire pr hektoliter mod 78.000 lire til piquettebrændevin.

Denne forskel på 62.000 lire frister til at forfalske den mest italienske af brændevin, hvilket ikke blot forårsager store økonomiske skader for producenterne, men også er det rene og skære bedrageri over for forbrugerne.

Kan Kommissionen oplyse, om den agter at træffe foranstaltninger for at ligestille fællesskabsstøtten til piquettebrændevin og rå alkohol, således at denne form for illoyal konkurrence samt denne ukorrekthed over for forbrugerne afskaffes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(14. februar 2000)

Kommissionen er blevet underrettet om problemet med, at råalkohol anvendes til at fremstille grappa, hvad der er i modstrid med gældende regler.

Spørgsmålet blev for nylig rejst på et forvaltningskomitémøde, hvor de berørte medlemsstater blev anmodet om, når der ydes støtte at holde øje med, hvad destillationsprodukterne anvendes til. Det påhviler naturligvis de pågældende medlemsstaters myndigheder at overvåge, at de på dette område gældende EF-regler overholdes.

Hvad størrelsen af destillationsstøtten til brændevin af presserester og råalkohol angår, reviderer Kommissionen for tiden denne støtte i forbindelse med reformen af den fælles markedsordning for vin, der skal træde i kraft fra det kommende produktionsår (1. august 2000).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2348/99

af Salvador Jové Peres (GUE/NGL) og Pedro Marset Campos (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Indførsel af tomater med oprindelse i Marokko

Hvorfor har Kommissionen ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at Marokko overholder den månedlige fordeling af kontingentet og den fastsatte margen for overskridelse på 20 %, der er tilladt i henhold til associeringsaftalen og dens protokol nr. 1, artikel 3?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-2344/99, E-2345/99, E-2346/99, E-2347/99, E-2348/99 og P-2483/99

(20. januar 2000)

Kommissionen følger nøje udviklingen i importen af friske tomater fra Marokko.

Efter at Kommissionen ved udgangen af produktionsåret 1998/1999 havde konstateret en overskridelse af de aftalte mængder, gjorde den de marokkanske myndigheder opmærksom på, at det var vigtigt at overholde disse mængder af hensyn til ligevægten på EU-markedet.

Hvad angår det indeværende produktionsår, anmodede Kommissionen de marokkanske myndigheder om hastekonsultationer på baggrund af udviklingen i importen i oktober 1999. Disse konsultationer, der fandt sted i Rabat den 22. december 1999, gjorde det ikke muligt at finde en løsning, som kunne sikre, at det aftalte kontingent ikke blev overskredet. I betragtning heraf og uden at dette berører senere konsultationer, har Kommissionen ved forordning (EF) nr. 2767/1999 indført en ordning med importlicenser i overensstemmelse med brevvekslingen mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko af 22. december 1994.

Kommissionen erindrer om, at det påhviler medlemsstaterne at anvende de gældende bestemmelser korrekt ved import og navnlig at fastsætte de relevante toldsatser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1429/99

af Dana Scallon (PPE-DE) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Jernbaneforbindelser i Irland

Der er i det vestlige Irland behov for moderne jernbaneforbindelser, således at tiltag af social, erhvervs- og turistmæssig karakter kan medvirke til at afhjælpe affolkning og skabe fornyet økonomisk aktivitet.

Hvilken rolle spiller behovet for jernbaneforbindelser i det vestlige Irland i Europa-Kommissionens stategi for jernbaneforbindelser i Irland og i Europa?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(18. oktober 1999)

I henhold til artikel 154 (tidl. artikel 129 B) i EF-traktaten bidrager Fællesskabet til oprettelse og udvikling af transeuropæiske transportnet og tilgodeser nødvendigheden af at skabe forbindelse mellem på den ene side øområder, indlandsområder og randområder og på den anden side Fællesskabets centrale områder. Denne målsætning fremgår af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1692/96/EF af 23. juli 1996 om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af de transeuropæiske transportnet(1). Fællesskabet har erkendt den strategiske betydning af jernbaneforbindelserne i den vestlige del af Irland i og med, at man i bilag I til retningslinjerne har identificeret de konventionelle jernbaneforbindelser mellem Sligo, Tralee, Galway og Limerick som værende en del af det transeuropæiske transportnet.

EU-finansiering af transportinfrastruktur har i de seneste fem år været centreret om projekter vedrørende transeuropæiske hovedruter og knudepunkter inden for alle transportformer. For jernbanernes vedkommende har dette betydet omfattende investeringer i infrastruktur, især skinnelegemer og signaler. I det vestlige Irland finansieres 50 % af omkostningerne på i alt 30 mio. £ til udskiftning af skinnerne på Galway- og Sligo-linjerne af Fællesskabet, ligesom det er tilfældet med 85 % af omkostningerne på i alt 4 mio. £ til opsætning af nye signaler.

Disse infrastrukturforbedringer suppleres med anskaffelse af nyt rullende materiel (dieseldrevne lokomotiver og vogne), som ligeledes støttes via strukturfondene, hvilket vil betyde større komfort og sikkerhed for de rejsende.

Det meste af det vestlige Irland (Border, Midlands and Western Region) vil fortsat modtage finansiel støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) under mål nr. 1 i tidsrummet 2000-2006. Den irske regering er i gang med at udarbejde den nationale udviklingsplan, der skal denne grundlag for forhandlingerne med Kommissionen om anvendelsen af strukturfondsmidlerne i 2000-2006. Utvivlsomt vil infra-strukturinvesteringerne være blandt de højst prioriterede under næste finansieringsrunde inden for struktur- og samhørighedsfondene med henblik på at forbedre det vestlige Irlands relative stilling.

(1) EFT L 228 af 9.9.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2852/99

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Udgifterne til sygesikring i EU

I svaret af 22. januar 1999 fra Flynn på min forespørgsel E-3294/98(1) oplystes det, at Kommissionen regner med at forelægge sine konklusioner, når den nederlandske regering har svaret på anmodningen om supplerende oplysninger.

1. Har den nederlandske regering nu efter næsten et år fremsendt de supplerende oplysninger?

2. Hvilke konklusioner drager Kommissionen i givet fald på grundlag af svaret?

3. Hvornår kan der forventes et svar fra den nederlandske regering, hvis den endnu ikke har svaret?

(1) EFT C 320 af 6.11.1999, s. 40.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. marts 2000)

Efter at have gennemgået de oplysninger, som de nederlandske myndigheder har forelagt, har Kommissionen konkluderet, at de private sygesikringsordninger i Nederlandene ikke kan betragtes som lovpligtige forsikringer, der falder ind under anvendelsesområdet for Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 om ændring og ajourføring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr.1408/71(1).

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, senest ændret ved EFT L 28 af 30.1.1997.