SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2164/99

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(19. november 1999)

Om: Undersøgelse af stigende omkostninger ved valutahandel

Vil Kommissionen bekræfte, at der i det seneste år er sket en meget markant stigning i omkostningerne ved valutahandel mellem euro og pund sterling, og vil den undersøge, om der er indgået nogen ulovlig hemmelig aftale mellem operatørerne på valutamarkedet, eller om der er tale om misbrug af en dominerende stilling?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(7. december 1999)

Kommissionen har kendskab til tilfælde, hvor der efter euroens indførelse er sket en stigning i omkostningerne ved valutahandel mellem euro og pund sterling. Så vidt Kommissionen ved, er der følgende grunde til, at disse omkostninger er steget.

Differencen mellem købskurs og salgskurs på valutamarkederne måles i pips. Hvis salgsprisen på sterling/euro er 0,6397, og købsprisen er 0,6399, er der således en difference på 2 pips. Kommissionen har erfaret, at før euroens indførelse lå differencen mellem salgskurs og købskurs på detailmarkedet for sterling/deutschmark på omkring 5 pips for 5 mio. GBP. Efter euroens indførelse ligger differencen mellem salgskursen og købsprisen på detailmarkedet for sterling/euro på omkring 3 pips for 10 mio. EUR. På grund af den værdimæssige forskel mellem euro og deutschmark er omkostningerne procentvis steget betydeligt, om end differencen er faldet i absolutte priser. Så vidt Kommissionen er orienteret, er der også i øjeblikket en difference mellem salgsprisen og købsprisen på ca. 3 pips for sterling/euro på interbankmarkedet. Dette gør det tilsyneladende vanskeligt for bankerne at beregne mindre end 3 pips på detailmarkedet.

Disse forhold kunne tyde på en konkurrencesituation, hvor udbyderne af valutahandel og tjenester ikke føler sig presset til at reducere deres differencer, enten i detailleddet eller i interbankleddet eller i begge led. De er imidlertid ikke i sig selv tegn på, at der enten har foregået eller foregår overtrædelser af Fællesskabets konkurrencelovgivning.

For så vidt angår anvendelsen af EF-traktatens artikel 82 (tidligere artikel 86), er der mange hundrede banker, der handler med sterling/euro og tilbyder valutahandelstjenester til virksomhedskunder. Det forekommer derfor usandsynligt, at en enkelt bank indtager en dominerende stilling, eller at der er en række banker, som kunne anses for at indtage en fælles dominerende stilling. Med hensyn til anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 (tidligere artikel 85) har Kommissionen ingen bevis for, at der er indgået hemmelige aftaler. Generelt ville en vellykket hemmelig aftale om at fastholde eller øge differencerne nemlig formentlig kræve to elementer, som begge ser ud til at mangle på dette marked. Det første er, at der nødvendigvis må være et forholdsvist lille antal deltagere i aftalen. Et kartel omfattende hundreder af deltagere forekommer højst usandsynligt. For det andet ville en vellykket hemmelig aftale kræve en vis grad af prisgennemsigtighed for at give mulighed for at håndhæve aftalen. På detailmarkedet er differencen i princippet imidlertid kun kendt af køber og sælger. Af disse årsager kan det antages, at et kartel vedrørende differencer på detailmarkedet for valutahandel sandsynligvis ikke vil kunne gennemføres.

Afslutningsvis skal det anføres, at selv om Kommissionen ikke har modtaget nogen formel klage over det problem, som optager det ærede medlem, vil den fortsat holde øje med situationen.