ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1751/02

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(19. juni 2002)

Om: Rettigheder for de ansatte i Den Europæiske Centralbank

Den største fagforening i ECB mener, at de ansattes sociale rettigheder krænkes, fordi de ikke har de rettigheder, som er nedfældet i vedtægten for EU-ansatte, og heller ikke er omfattet af den tyske lovgivning for arbejdstagere, som automatisk burde finde anvendelse, fordi banken har sæde i Frankfurt. ECB fremfører, at dens traktatfæstede uafhængighed giver den mulighed for at føre en uafhængig personalepolitik.

Berettiger ECB's uafhængige status efter Kommissionens opfattelse til, at de ansatte befinder sig i den ovenfor beskrevne situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(2. august 2002)

Den Europæiske Centralbank (ECB) er oprettet i medfør af EF-traktatens artikel 8. Den handler inden for rammerne af de beføjelser, der er tillagt den ved EF-traktaten og ved statutten for Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB).

Det fastsættes specielt i artikel 36, stk. 1, i ESCB-statutten, at styrelsesrådet for ECB fastætter ansættelsesvilkårene for ECB's ansatte, og i artikel 36, stk. 2, fastsættes Domstolens kompetence til at afgøre tvister mellem ECB og dens ansatte. Denne artikel er en parallel til EF-traktatens artikel 283 og 236, som finder anvendelse på tjenestemænd ved Fællesskabet. I artikel 22 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter hedder det desuden, at protokollen også gælder for ECB, for medlemmerne af dens besluttende organer og for dens personale på samme måde, som den gælder for tjenestemænd ved Fællesskabet.

Der kan derfor ikke være tale om at anvende værtslandets arbejdslovgivning på ECB's arbejdsvilkår. Af klarhedshensyn fastslås det i artikel 15 i aftalen om ECB's hjemsted mellem Forbundsrepublikken Tyskland og ECB, at den tyske arbejdslovgivning ikke finder anvendelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3402/02

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(29. november 2002)

Om: Total Informationsbevidsthed

I følge nogle artikler, der har optrådt i pressen, har USAs regering i februar i år godkendt en bevilling på 200 mio. dollars til oprettelse af to nye kontorer, Information Exploitation Office og Information Awareness Office. Sidstnævnte opbygger navnlig et program, der kaldes Total Informationsbevidsthed (TIA), hvis mål er at indsamle, integrere og behandle enhver form for information med henblik på at opspore mistænkelig individuel adfærd og afsløre potentielle terrorister. Nogle af de aktiviteter, der er planlagt inden for TIA, er udviklingen af Genoa I-programmellet til hemmelig udforskning af alle elektroniske databaser og andre former for data-mining og informationsindsamling på internationalt niveau.

I betragtning af elektronisk informations globale natur skulle systemet have umiddelbare implikationer for og virke på kommunikationen mellem EU-borgere.

Kan Kommissionen bede USAs regering om at bekræfte disse oplysninger? Hvis oplysningerne bliver bekræftet, mener Kommissionen så ikke, at TIA's planlagte virksomhed ville være en overtrædelse af EU's direktiver om datasikkerhed, og af andre relevante aftaler mellem EU, dets medlemsstater og USA? Hvilke skridt vil Kommissionen tage for fuldt ud at få overholdt EU's love og europæiske borgeres rettigheder og friheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(28. januar 2003)

Kommissionen ved, at der findes et program kaldet Total Information Awareness (TIA) som forestås af Information Awareness Office under det amerikanske forsvarsministeriums forsknings- og udviklingsagentur Defense Advanced Research Projects Agency (DARPA).

Ifølge de oplysninger, der er offentligt tilgængelige, skal TIA-programmet dreje sig om udvikling af arkitektur til en omfattende terrorismebekæmpelsesdatabase på grundlag af nuværende kilder og kilder, der skal oprettes, samt på grundlag af nye værktøjer til informationsbehandling med henblik på senere inddragelse og analyse og dermed mulighed for efterretninger om ulovlig adfærd. Formålet er at forbedre USA's evne til at opdage, klassificere og identificere udenlandske terrorister og deres planer og derved sætte USA i stand til at gribe ind tidligt nok til at forebygge og afværge terroristhandlinger. Kommissionen har ingen særlige kontakter med de amerikanske myndigheder om dette program. Den praktiske anvendelse af de prototyper, som udvikles under programmet, kan indebære samarbejde med myndigheder uden for USA. Fællesskabets lovgivning, herunder reglerne for privatlivets fred, skal overholdes fuldt ud overalt, hvor den er gældende.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3083/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. oktober 2002)

Om: Fiasko i Sverige for EIB's billige lån til små virksomheder

I EU tales der fra politisk hold meget om at beskytte og støtte små og mellemstore virksomheder. Fordelagtige lån til disse virksomheder er en af støttemulighederne. Takket være den højest mulige kreditværdighed kan EIB låne penge ud på fordelagtige vilkår. Det overordnede mål for EIB er at bidrage til udviklingen i EU og integrationen mellem medlemsstaterne.

I 2001 indgik Föreningssparbanken som primær svensk forretningsbank en aftale med EIB om at tilbyde fordelagtige lån til små og mellemstore virksomheder. Inden for rammerne af et såkaldt globalt lån fik Föreningssparbanken mulighed for at udlåne omkring 400 mio. kroner. Pengene skulle først og fremmest finansiere små virksomheders investeringer i infrastruktur og industri.

Men et år senere i maj 2002 kunne det konstateres, at EIB's samarbejdspartner ikke havde udlånt en eneste krone af det øremærkede beløb. Banken havde modtaget mange forespørgsler, men kunderne mente, at fordelene var for små i forhold til lånebetingelserne. Den svenske bank havde håbet at kunne levere noget, der var godt for erhvervskunder. Tanken var, at EIB-lånet skulle være billigere end forretningsbankernes, men sammenholdt med Föreningssparbankens sædvanlige erhvervslån kunne det i maj 2002 konstateres, at rentespændet ikke engang var en halv procentpoint, men snarere 10-20 rentepunkter. Renteforskellen var dermed ikke særlig stor for låntagerne.

En anden årsag til virksomhedernes manglende interesse var det administrative ekstraarbejde. EIB's engagement betyder, at der er endnu en part, der stiller krav om indsigt i virksomheden. Det kan forekomme rimeligt, men er også en kilde til irritation. Da EIB er en deltagende part, må man på en eller anden måde deltage i långivningen, men samtidig ligger risikoen fortsat hos Föreningssparbanken.

På hvilken måde har Kommissionen tages disse erfaringer fra Sverige til sig, når man diskuterer fordelagtige lån til små og mellemstore virksomheder og udformningen af lånebetingelserne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(3. december 2002)

Ifølge Den Europæiske Investeringsbank (EIB) har aftalerne med Föreningssparbanken kun været i kraft i forholdsvis kort tid, og de er endnu ikke fuldstændig gennemført. Der er dog allerede gjort fremskridt med hensyn til at finde egnede låntagere, og globallånene forventes udnyttet i fuldt omfang i lighed med den erfaring med globallån, der er gjort i andre medlemstater.

Programmet finansieres over EIB's egne midler og indebærer ikke nogen støtte fra EU-budgettet. Lånebetingelserne fastsættes udelukkende af EIB i overensstemmelse med bankens normale praksis.

De forbedrede lånemuligheder på mellemlang og lang sigt på det svenske marked er i sig selv af stor værdi for små og mellemstore virksomheder, og uanset prisen er denne finansiering stadig konkurrencedygtig i forhold til alternative produkter. EIB's hovedmål er fortsat at forbedre finansieringsmulighederne til fordel for SMV, bl.a. med nye produkter, der fremkommer på markedet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2775/02

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(3. oktober 2002)

Om: Allergi over for en- og to-euromønterne

Den 12. september offentliggjorde tidsskriftet Nature en artikel baseret på en undersøgelse foretaget af dermatologisk afdeling ved Zürichs Universitet, hvori det bekræftedes, at en- og to-euromønterne kan fremkalde hududslæt ved kontakt med sved.

Lige siden euroen blev sat i omløb, har der i medierne været beretninger om, at den nikkel, der er brugt ved fremstillingen af en- og to-euromønterne, kunne give allergiske reaktioner ved kontakt med hud og sved.

På denne baggrund rejste Kommissionen i en pressemeddelelse af 11. januar tvivl om, hvorvidt disse allergier skyldtes de nye mønter, idet den fremførte, at nikkelet i mønterne ikke er fremme på mønternes overflade og derfor ikke kommer i direkte kontakt med huden. Samtidig foreslog den som mulig oprindelse til allergierne det nikkel, der anvendes i de nationale mønter, som på daværende tidspunkt var i omløb sammen med euromønterne.

Disse argumenter blev senere gentaget i svaret fra Kommissionen på skriftlig forespørgsel E-0851/02(1) af 28. maj 2002.

Hvordan vurderer Kommissionen undersøgelsen fra Zürichs universitet?

Mener Kommissionen på baggrund af den viden, man i dag er i besiddelse af, at der bør foretages en specifik videnskabelig undersøgelse af de mulige følger for sundheden hos de grupper af medborgere, hvis arbejde medfører hyppig kontakt med disse mønter?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at berolige den offentlige opinion og særlig de mest berørte grupper?

(1) EFT C 28 E af 6.2.2003, s. 54.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(7. november 2002)

Den konklusion, som forfatterne til den pågældende artikel drager, er vildledende, da disse resultater er opnået ved at anbringe 1- og 2-euromønter på huden på patienter med konstateret nikkelallergi i 48-72 timer. Efter denne periode udviste de en allergisk reaktion. Da denne situation tydeligvis ikke afspejler den normale brug af euromønter, ser Kommissionen ingen grund til at ændre holdning vedrørende anvendelse af nikkel i euromønterne. Kommissionens indstilling er fortsat, at normal brug af euromønter ikke udgør nogen fare for borgerne i EU.

Kommissionen vil følge op på alle nye videnskabelige konstateringer og teknologiske nyskabelser på dette specifikke område, men den har dog ingen planer om at foretage yderligere videnskabelig forskning.

Med indførelsen af euromønter er andelen af mønter i omløb, der indeholder nikkel, faldet fra 75 % til 14 %. Kommissionen er ikke bekendt med særlige tilfælde af patienter med nikkelallergi, som kan spores til brug af 1- og 2-euromønter. Desuden er der ikke videnskabelige beviser for, at nikkelallergi nu forekommer hyppigere blandt EU's borgere.

Disse konklusioner er for nylig blevet bekræftet af en uafhængig undersøgelse, som viste, at 1- og 2-euromønterne afgiver betydelig mindre nikkel end de nationale mønter, der blev anvendt inden indførelsen af euroen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0725/02 af Ralf Walter (PSE) til Kommissionen. EU-støtte til Rheinland-Pfalz i 2001.



EU-Tidende nr. 161 E af 10/07/2003 s. 0006 - 0006



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0725/02 af Ralf Walter (PSE) til Kommissionen (14. marts 2002) Om: EU-støtte til Rheinland-Pfalz i 2001 I hvilken størrelsesorden og til hvilke foranstaltninger blev der ydet EU's støtte til Rheinland-Pfalz i 2001 over: 1. Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 2. Den Europæiske Udviklings-og Garantifond for Landbruget (EUGFL) Udviklingssektionen 3. Den Europæiske Udviklings-og Garantifond for Landbruget (EUGFL) Garantisektionen, 4. Den Europæiske Socialfond (ESF) 5. EU's forskningsprogrammer 6. EU's miljøprogrammer 7. andre EU-programmer? Samlet supplerende svarafgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodipå skriftlige forespørgsler E-0725/02 og E-1943/02 (22. november 2002) På grund af svarets omfang sender Kommissionen det direkte til de ærede medlemmer og til Parlamentets Generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3107/02

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(29. oktober 2002)

Om: Kamikaze-Barbie

I det italienske ugeblad Panorama af 13. august 2002 var der forlydender fremme om, at den londonske Simon Tyszko havde udtænkt en ny og provokerende version af den berømte Barbie-dukke, nemlig en kamikaze-version udstyret med bomber omkring livet ligesom det virkelig livs terrorister i Israel. Indtægterne fra salget af dette sygelige spekulationsprodukt skulle meget generøst og uden nogen form for hykleri overdrages til Amnesty International.

Kan Kommissionen på baggrund af den internationale terrorismes genopblussen og den mere og mere tragiske udbredelse af selvmordsbombere besvare følgende spørgsmål: Mener den ikke, at det ville være hensigtsmæssigt at foreslå Rådet, at handlinger og erklæringer, som direkte eller indirekte tager sigte på at fremme legitimeringen af eller mytedannelsen omkring terrorismen, bl.a. ved hjælp af tilsyneladende uskyldigt legetøj, defineres som strafbare handlinger i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(11. december 2002)

Med Rådets rammeafgørelse af 13. juni 2002 om bekæmpelse af terrorisme(1) sikres en harmonisering af straffeloven og etableringen af minimumsregler for, hvad der udgør terrorhandlinger, og hvordan de skal straffes, i overensstemmelse med Amsterdam-traktaten. Ifølge artikel 4, stk. 1, skal medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at det er strafbart at anstifte eller medvirke til at begå en strafbar handling som omhandlet i artikel 1, stk. 1, og i artikel 2 og 3, og artikel 5 sikrer, at en sådan handling straffes hårdt. Disse regler gælder dog kun, når anstiftelsen eller medvirken gælder alvorlige handlinger, der er omfattet af rammeafgørelsen, som desuden forudsætter, at der specifikt er tale om forsætlige terrorhandlinger.

Kommissionen har ikke på nuværende tidspunkt planer om at definere nye terrorhandlinger. Dertil kommer, at EU-retten bygger på princippet om subsidiaritet og proportionalitet.

Det præciseres i betragtning 10 i rammeafgørelsen, at intet i denne rammeafgørelse kan fortolkes på en måde, som indskrænker eller er til hinder for de grundlæggende frihedsrettigheder som f.eks. strejkeret, forsamlings-, forenings- eller ytringsfrihed. Kommissionen er af den opfattelse, at man skal være meget forsigtig med at inkriminere handlinger som værende terrorhandlinger, da en meget bred definition i modsætning til de minimis-princippet kan føre til en overtrædelse af de grundlæggende rettigheder.

(1) EFT L 164 af 22.6.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3152/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(4. november 2002)

Om: Den Europæiske Union og den spanske stats flernationale karakter

Den spanske forfatning fra 1978 anerkender, at den spanske stat består af flere nationaliteter og regioner. I tilfælde af, at det spanske samfund og de spanske institutioner på demokratisk vis og i overensstemmelse med forfatningens bestemmelser vedtager en forfatning, der anerkender Spanien som en flernational stat idet det dog bevares som en stat vil dette udgøre endnu et skridt i retning af anerkendelse af landets interne mangfoldighed. Vil en sådan stat i henhold til traktaterne kunne være medlem af Den Europæiske Union?

Skal EU i givet fald give sit samtykke til en sådan ændring af en medlemsstats struktur?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(29. november 2002)

Hver medlemsstat fastlægger og fordeler beføjelserne på basis af sin nationale lovgivning under overholdelse af traktaterne. I EU-traktatens artikel 203 hedder det i denne forbindelse: Rådet består af en repræsentant for hver medlemsstat på ministerplan, som skal være beføjet til at forpligte denne medlemsstats regering. Der henvises endvidere til Kommissionens svar på mundtligt spørgsmål H-0683/02 fra Diez Gonzalez under spørgetiden i Parlamentets mødeperiode i oktober 2002(1).

(1) Skriftligt svar af 22.10.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2666/02

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. september 2002)

Om: Forretning for EU-tjenestemænd i Bruxelles

I svaret på skriftlig forespørgsel -1412/02(1) meddelte kommissæren, at de belgiske sproglove ikke gælder for forretningen for EU-tjenestemænd i Wetenschapsstraat/Rue de la Science i Bruxelles.

Han meddelte også, at denne forretning sælger det samme varesortiment som normalt kan findes i ethvert almindeligt supermarked.

1. Kommissionen bedes eftersom den belgiske lovgivning ikke gælder for denne EU-forretning oplyse, hvorfor fransk er blevet valgt som hovedsprog for denne forretning? Hvorfor valgte man ikke den tosprogede mulighed fransk/engelsk, således som det kunne udledes af svaret på forespørgsel E-0173/02(2)?

2. Eftersom varesortimentet ikke helt er det samme som det, der normalt findes i ethvert almindeligt supermarked, hvilket kan udledes af udbuddet af bl.a. kildevand fra Portugal og kandiseret ingefær fra Østrig. Eftersom etiketten er affattet på ét sprog hhv. portugisisk og tysk kan det konkluderes, at begge produkter ikke er bestemt for almindelige supermarkeder i Belgien. Mener Kommissionen også, at denne etiketteringsform er i modstrid med artikel 16 i direktiv 2000/13/EF(3)? Hvilke foranstaltninger agter den at træffe for at sørge for, at disse varer forsynes med etiketter på et sprog, som er let forståeligt for forbrugeren?

(1) EFT C 309 E af 12.12.2002, s. 120.

(2) EFT C 205 E af 29.8.2002, s. 87.

(3) EFT L 109 af 6.5.2000, s. 29.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(20. november 2002)

Som anført i svaret på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1412/02(1) er forretningen af rent rationelle årsager, som gentagne gange er blevet fremført ikke tilgængelig for den brede offentlighed, hvorfor oplysninger og skiltning i forretningen hovedsagelig er på fransk. Det var den praktiske løsning, som Delhaize i dette tilfælde valgte.

Forretningen fører rent faktisk, hvad man kan kalde specielle levnedsmidler fra medlemsstaterne, for at kunne tilfredsstille efterspørgslen efter sådanne varer fra kunderne, som er en blanding af statsborgere fra de pågældende medlemsstater.

På baggrund heraf er mærkningen af disse produkter fuldt ud i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler.

(1) EFT C 309 E af 12.12.2002, s. 120.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3771/02

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 2002)

Om: Fare for terrorangreb

Der hersker alvorlig bekymring med hensyn til muligheden for terrorangreb på EU-institutionerne.

- Hvorledes vurderer Kommissionen sikkerhedsrisikoen, og hvorledes agter den at forbedre sikkerheden i betragtning af den reelle mulighed for terrorangreb på EU-institutionerne?

- Kan Kommissionen forelægge nærmere oplysninger om det team, der har ansvaret for sikkerheden i EU-institutionerne, herunder om teammedlemmernes baggrund og kvalifikationer, om hvor længe de har beklædt deres stillinger og om deres tidligere erfaring?

- Hvornår blev cheferne for sikkerheden i EU-institutionerne udnævnt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(16. januar 2003)

Det ærede medlem vil kunne forstå, at Kommissionen ikke kan fremlægge detaljerede oplysninger om de specifikke foranstaltninger, der er truffet for at forbedre sikkerheden, uden at dette vil kunne kompromittere sikkerheden. Den situation, der opstod efter de morderiske angreb på USA den 11. september 2001, foranledigede dog Kommissionen til at gennemføre en fuldstændig revision af sikkerhedssystemerne. Revisionen mundede ud i skærpede sikkerhedsregler og -metoder, som fortsat er i kraft.

Kommissionen er kun ansvarlig for sit personales og sine bygningers og aktivers sikkerhed. Oplysninger om de øvrige institutioner skal det ærede medlem derfor indhente hos de pågældende institutioner. Kommissionens sikkerhedsdirektorat har naturligvis nære interinstitutionelle forbindelser med de øvrige EU-institutioners sikkerhedskontorer.

Direktoratet er underlagt Generaldirektoratet for Personale og Administration og er ansvarlig for sikkerhed for Kommissionens personale, ejendom og aktiviteter. Sikkerhedsdirektoratet udøver sine funktioner i nært samarbejde med medlemsstaternes relevante tjenester og får bistand fra dem til at vurdere potentielle eller mulige trusler mod Kommissionens personale og bygninger. Kommissionen gennemfører de fornødne sikkerhedsforanstaltninger på grundlag af disse vurderinger.

Det ærede medlem vil forstå, at det af retlige og sikkerhedsmæssige grunde ikke er muligt at fremlægge personlige oplysninger om sikkerhedstjenestens personale. Kommissionen har dog ansat specialister med erfaring i sikkerhedsspørgsmål, der er opnået i politistyrker, væbnede styrker eller nationale sikkerhedstjenester. Specialisterne sørger for den operationelle overholdelse af sikkerhedsbestemmelserne.

Efter afsnit 11 i Kommissionens sikkerhedsbestemmelser bistås jeg som kommissær med ansvar for sikkerhed af den rådgivende gruppe for sikkerhedspolitik, Kommissionens sikkerhedsråd og Kommissionens sikkerhedskontor (Sikkerhedsdirektoratet). Stillingen som direktør for direktoratet blev ledig, da sikkerhed blev udskilt fra Protokoltjenesten den 1. marts 2002. Ansættelsesproceduren for direktørstillingen er endnu ikke afsluttet, og det forventes først at ske i første kvartal af 2003. I mellemtiden virker en højtstående og erfaren tjenestemand i sikkerhedsdirektoratet som fungerende direktør.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3431/02

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. december 2002)

Om: Frosinone Kommunes udnyttelse af Save II- og Altener II-midler

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen for udnyttelsen af midler stillet til rådighed af EU.

Af denne opgørelse fremgår det bl.a., hvor foruroligende langsomt og ineffektivt de lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte. Til eksempel kan nævnes, at forpligtelserne i 2000 faktisk kun skulle have udgjort 2 % af den samlede EF-støtteramme.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation for så vidt angår de lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Frosinone Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til begrænsning af CO2-emissioner, forbedring af luftkvaliteten og bekæmpelse af forurening. Kan Kommissionen derfor oplyse

1. om Frosinone Kommune har forelagt projekter i håb om at opnå støtte fra Save II og Altener II-programmerne?

2. om Frosinone Kommune har fået bevilget støtte til disse projekter?

3. om de pågældende midler er blevet brugt?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palaciopå skriftlige forespørgsler E-3430/02 og E-3431/02

(8. januar 2003)

Kommissionen kan meddele det ærede medlem, at kommunerne Fiumicino og Frosinone ikke har forelagt nogen projekter som led i programmerne Save II og Altener II.