SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2209/00

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(26. juni 2000)

Om: Notarer

Er Kommissionen bekendt med, at i Frankrig og Belgien eksisterer den skik stadig, der indførtes i det nittende århundrede, at en notar kan udnævne sit barn som sin efterfølger? Vælgere fra London, der ønsker at etablere sig i disse lande har oplevet alvorlige vanskeligheder på grund af disse ældgamle love.

Konsekvenserne af denne tradition er, at i Frankrig har over en tredjedel af notarerne en forælder, der har arbejdet i notarbranchen, og at børn af notarer i Belgien modtager særbehandling i udvælgelsesproceduren. Dette kan opfattes som en bremse for tilpassede kvalificerede mennesker, der ønsker at blive notarer, da det hindrer dem i at etablere sig på området og således begrænser konkurrencen. Mener Kommissionen, at dette er et brud på bestemmelserne om personers fri bevægelighed i det indre marked?

Herudover er kun ti procent af de franske notarer kvinder, eftersom franske notarer anvender det mandlige arvefølgeprincip. Mener Kommissionen, at dette er en indirekte form for kønsdiskrimination?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. juli 2000)

Udnævnelse af notarer hører under medlemsstaternes kompetence. I Belgien og Frankrig sker denne udnævnelse af de offentlige myndigheder. Kommissionen er ikke nærmere bekendt med den af det ærede parlamentsmedlem omtalte praksis.

Det store antal af børn af notarer inden for erhvervet, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, kan måske skyldes den store økonomiske værdi af en notarpraksis. Denne økonomiske kendsgerning, der også er gældende for andre liberale erhverv, kan afskrække personer, der ikke råder over de nødvendige økonomiske midler til at købe en notarpraksis, fra at indgive deres kandidatur til udnævnelse som notar. I denne forbindelse er det vigtigt at bemærke sig, at EF-traktaten på ingen måde er til hinder for erhvervelse af ejendom i medlemsstaterne (artikel 295 (tidligere artikel 222)). Denne økonomiske hindring er således ikke en foranstaltning, der er i strid med artiklerne 43 eller 49 (tidligere artikler 52 og 59) i EF-traktaten. Ud fra de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, sker udnævnelsen af notarer i henhold til objektive bestemmelser, der navnlig har forbindelse til krav om erhvervsrelaterede kvalifikationer.

For så vidt angår spørgsmålet om kønsdiskriminering vil Kommissionen, eftersom der angiveligt i Frankrig findes et mandligt arvefølgeprincip for notarer, tage kontakt til de franske myndigheder med henblik på at få yderligere oplysninger om denne situation. Der kan faktisk være tale om en direkte diskrimination, der er forbudt i henhold til fællesskabsretten, specielt Rådets direktiv 86/613/EØF af 11. december 1986 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og barsel(1) samt Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår(2).

(1) EFT L 359 af 19.12.1986.

(2) EFT L 39 af 14.2.1976.