SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1062/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. april 2001)

Om: Forsinket omfattende beskyttelse mod parasitsygdommen bilharziose, fordi lægemiddelindustrien ikke har anset et lægemiddel for rentabelt

1. Har Kommissionen kendskab til, at ikke alene sygdommene aids, tuberkulose og malaria hvis bekæmpelse Kommissionen beskæftiger sig med i Afrika årligt medfører, at mange tusinde mennesker dør, men at dette også gælder for tropesygdommen bilharziose, der opstår ved, at den lillebitte ikte schistosoma, der lever i ferskvand og vandsnegle, som parasit lægger æg i de menneskelige blodbaner, hvorved blæren, tarmene og leveren angribes, og hvorefter mange mennesker dør i løbet af 10 år?

2. Har Kommissionen ligeledes kendskab til, at der ikke findes et enkelt lægemiddel i tabletform eller en vaccine mod bilharziose, der i massivt omfang forekommer blandt indbyggerne i nogle afrikanske lande, medens der for europæiske turister, som efter badning i eller drikning af vand, der er inficeret med bilharziose, hjemme har adgang til lægemidlet Praziquantel (Biltricide)?

3. Kan Kommissionen bekræfte, at forskerne Tendler (parasitolog) og Simpson (molekylar-biolog) i 1991 opdagede et nyt lægemiddel R-SM14, som vil være egnet til omfattende brug i form af en vaccine, og at der også drives forskning via Verdenssundhedsorganisationen (WHO), men at ikke en eneste lægemiddelvirksomhed indtil nu har villet påbegynde fremstillingen af en vaccine, fordi købekraften i de lande, hvor bilharziose er stærkt udbredt, er lav, og følgelig vil produktionen ikke give noget afkast?

4. Er Kommissionen enig i, at der nu, hvis man ligesom tidligere, hvor koppers og polios fremmarch blev bremset, gennem vacciner ville kunne reddes mange truede og ødelagte menneskeliv, hvis der i stedet for kommercielle overvejelser blev taget udgangspunkt i folkesundheden?

5. Hvorledes mener Kommissionen, at den i den kommende tid kan bidrage til at fremme europæiske incitamenter til et omfattende vaccinationsprogram, der tager sigte på at bremse og bringe den unødvendigt omfattende smitte med bilharziose i den tredje verden til ophør?

Kilde: Svensk tv-dokumentarprogram udsendt på TV 1 Nederland (23. februar 2001) i nyhedsprogrammet Netwerk.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(14. juni 2001)

Kommissionen er enig i, at bilharziose er en betydningsfuld sygdom med hensyn til den socioøkonomiske og befolkningsmæssige sundhed i tropiske og subtropiske områder. Trods fremskridt med at holde sygdommen under kontrol, er den fortsat endemisk i 76 udviklingslande, hvor over 20 mio. mennesker for øjeblikket skønnes at være smittet; sygdommen kræver 200 000 dødsfald hvert år.

På baggrund af vanskelighederne med at opretholde storstilede specialprogrammer i Afrika, består den centrale del af den nuværende strategi over for bilharziose af en enkelt og effektiv serie af kontrolforanstaltninger (ved hjælp af medicinsk behandling), som kan praktiseres via de bestående sundheds- og uddannelsesinstanser, tillige med fremskaffelse af rent drikkevand. Derfor støtter Fællesskabet kontrollen med bilharziose inden for rammerne af dets bestående bistand til sundhedssektorerne i den enkelte udviklingslande.

Efter omfattende forskningsbestræbelser, hvor finansieringen fra Fællesskabets forskningsprogrammer var meget vigtig for etablering af et Nord-Syd-samarbejde og et samarbejde med medicinalindustrien, er der rapporteret om væsentlige fremskridt med udvikling af en vaccine. Men mere omfattende afprøvninger heraf hæmmes nu af de krav om lønsomhed, der stilles af den private medicinalindustri, inden de giver sig i kast med så store investeringer. I så henseende mener Kommissionen, at den private lægemiddelindustri burde stimuleres yderligere til at investere i vacciner og medicin på dette område.

Kommissionens for nylig offentliggjorte meddelelse om et handlingsprogram for hurtig indgriben mod HIV/AIDS, malaria og tuberkulose inden for rammerne af fattigdomsbekæmpelse(1), fokuserer på vigtigheden af yderligere investeringer og offentlig-private partnerskaber til løsning af prioriterede opgaver i udviklingslande, og disse kunne også øve indflydelse på beslutningerne om at udvikle nye lægemidler og vacciner mod bilharziose. Endelig er det værd at notere sig, at Praziquantel, det vigtigste forhåndenværende lægemiddel, i vid udstrækning fremstilles lokalt, hvilket er en ting, som Fællesskabet i sin politik lægger den allerstørste vægt på.

(1) KOM(2001) 96 endelig udg.