SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2480/99

af Cristiana Muscardini (UEN) og Mauro Nobilia (UEN) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Sikkerhedsstandarder for beboelsesejendomme

Nylig sammenstyrtning af beboelsesejendomme (sidste år i Rom, i år i Foggia) tilsyneladende uden specifikke årsager, dvs. som ikke skyldtes gasudslip eller jordskælv, har ud over at kræve ofre skabt frygt i befolkningen og foranlediget de offentlige administratorer til at overveje minimumssikkerhedsniveauet for beboelsesejendomme.

I lighed med det, der er gjort for at standardisere elinstallationer eller elevatorers funktionsdygtighed i beboelsesejendomme med henblik på at garantere borgernes sikkerhed, vil Kommissionen da oplyse følgende:

1. Findes der eller er der ved at blive udarbejdet direktiver, som fastsætter tekniske sikkerhedsstandarder for opførelse af beboelsesejendomme?

2. Har Kommissionen kendskab til situationen i medlemsstaterne med hensyn til, hvilken procentdel af beboelsesejendommene der kunne udgøre en sikkerhedsrisiko i tilfælde af naturkatastrofer (jordskælv og oversvømmelser) eller som følge af bygningernes alder og anvendelse af fuldstændig forældet teknologi?

3. Mener Kommissionen ikke, at en del af strukturfondsmidlerne kunne anvendes til interventioner, som tager sigte på at omstrukturere beboelsesejendomme for at gøre dem mere sikre?

4. Kunne man ikke som et alternativ og uden at afvente reformen i 2006 af de nuværende fonde i forbindelse med de kommende budgetter påtænke oprettelse af en ad hoc-fond med henblik på at tilskynde til anvendelse af banklån bestemt hertil?

5. Finder Kommissionen ikke, at det i betragtning af de konstaterede klimaændringer i forskellige europæiske regioner med de deraf følgende talrige naturkatastrofer i de seneste år ville være passende at foretage en undersøgelse af den nuværende situation i Europa med henblik på at overvåge områder, som set ud fra et geologisk synspunkt er udsatte, og for at fastsætte nye tekniske standarder for bygninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(19. januar 2000)

Kommissionen deler det ærede parlamentsmedlems bekymring over, at beboelsesejendomme i EU styrter sammen uden nogen påviselig grund.

Kommissionen er klar over behovet for at harmonisere dels de forskellige bygningstyper, dels de forskellige byggemåder, -produkter, -materialer og -systemer. Den er derfor ved at lægge sidste hånd på arbejdet med at iværksætte Rådets direktiv 89/106/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer(1).

Dette direktiv er baseret på de seks væsentlige krav mekanisk stabilitet er det første af disse krav som byggevarerne skal opfylde for at kunne anvendes permanent i bygninger. Der er således tale om et direktiv efter den nye metode, hvor der etableres en forbindelse mellem bygværkerne og produkterne, for hvilke det skal kunne dokumenteres, at de er egnet til anvendelsen. Denne egnethed vurderes på grundlag af, om de overholder de tekniske (harmoniserede) specifikationer, som er ved at blive udarbejdet af standardiseringsorganerne.

Det henhører under medlemsstaternes kompetence at fastsætte kriterier for risikovurdering af bygningers stabilitet med hensyn til alder og i tilfælde af naturkatastrofer.

Der kan ikke i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999(2) om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene anvendes strukturfondsmidler til renovering og sikkerhedsforbedring af eksisterende bygninger, og der findes ikke i øjeblikket en budgetpost med midler til dette formål. I henhold til artikel 2, stk. 2, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets nye forordning (EF) nr. 1783/1999 af 12. juli 1999 om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling(3), kan fonden dog deltage i finansieringen af beskyttelse og forbedring af miljøet, navnlig ved hensyntagen til forsigtighedsprincippet og princippet om forebyggende indsats i støtten til den økonomiske udvikling....

Overvågningen af de regioner, som set ud fra et geologisk synspunkt er udsatte på grund af klimaændringer, henhører også udelukkende under medlemsstaternes kompetence. Ved udarbejdelsen af harmoniserede tekniske specifikationer vil der normalt blive taget hensyn til de tekniske parametre, der er etableret på grundlag af udviklingen og ny viden (f.eks. foranstaltninger, hvor der stilles særlige krav).

(1) EFT L 40 af 11.2.1989.

(2) EFT L 161 af 26.6.1999.

(3) EFT L 213 af 13.8.1999.