SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3208/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. oktober 2000)

Om: Værdien af EU-medlemsstaternes lovlige betalingsmiddel efter de danske vælgeres nej til euroen

1. På baggrund af resultatet af den danske folkeafstemning og opinionsundersøgelser i andre stater synes udskiftningen af den nationale valuta med euroen at være mindst omstridt i medlemsstater og ansøgerlande, hvis valuta stod svagt i den forudgående periode, mens den er mest omstridt i medlemsstater, som fra begyndelsen havde en stærk valuta. Den nye mønt kan blive svækket yderligere, fordi borgerne i andre medlemsstater endnu ikke har haft mulighed til at udtale sig. Er Kommissionen rede til at fremme, at også borgerne i disse medlemsstater kan udtale sig om, hvorvidt euroens indførelsen og deres stats deltagelse heri er ønskelig, for konkret at kunne fastslå, hvor levedygtig en fælles europæiske valuta er i øjeblikket?

2. Euroens værdi er, siden kursen blev fastlagt i slutningen af 1998, faldet med 25 % og derved ikke blot blevet mindre værd end den amerikanske dollar, men også svækket i forhold til den nationale valuta i de medlemsstater, som endnu ikke har bundet sig til at deltage i ØMU. Det er et nederlag, som muligvis er selvforstærkende, og gør det nødvendigt at fremstille flere banksedler og mønter for den samme værdi. Er Kommissionen hvis bestræbelserne på at indføre en fælles mønt fortsætter rede til at tage initiativ til, i god tid forud for den planlagte indførelsesdato den 1. januar 2002, at fastsætte euroens værdi til f.eks. det dobbelte af den værdi, der blev fastlagt i 1998, således at denne værdi i lang tid vil være højere end det britiske pund og den amerikanske dollar og det nødvendige antal banksedler og mønter med det samme kan halveres?

3. Hvilke yderligere muligheder har Kommissionen for på kort sigt at sikre, at vekselkursen for de lovlige betalingsmidler i EU-medlemsstaterne bringes i overensstemmelse med økonomiens styrke i de pågældende lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(20. november 2000)

1. Selv om man regelmæssigt i forbindelse med Eurobarometret analyserer offentlighedens holding til spørgsmål omkring europæisk integration og euroens indførelse, indeholder EF-traktaten ikke noget krav om, at medlemsstaterne skal afholde folkeafstemninger, inden der træffes afgørelse om euroens indførelse. Kommissionen har heller ikke planer om at indføre et sådant krav. Det er op til den enkelte medlemsstat at afgøre, om der skal afholdes folkeafstemning om euroens indførelse. Det er kun Danmark og Det Forenede Kongerige, der har forbeholdt sig mulighed for ikke at deltage i eurosamarbejdet. Sverige derimod har ikke taget et sådant forbehold og er derfor forpligtet til at indføre euroen, når konvergenskriteriet er opfyldt. Ingen af de nye ansøgerlande har anmodet om at blive fritaget for at deltage i eurosamarbejdet. Ved tiltrædelsen vil de blive betragtet som lande med undtagelsesordninger.

2. Der er generel enighed om, at euroen i øjeblikket er undervurderet på de udenlandske valutamarkeder, og at der er gode udsigter til, at den opskrives på sigt. I et system med flydende vekselkurser vil en valutas værdi på kort sigt primært blive bestemt af forventningerne på de udenlandske valutamarkeder. Det er derfor ikke hensigtsmæssigt at fastsætte valutaens eksterne værdi, og Kommissionen har heller ikke planer om at gøre dette.

3. Kommissionen råder ikke over noget instrument til at påvirke euroens værdi på kort sigt. I forbindelse med de fundamentale økonomiske forhold er der imidlertid en række faktorer, som har en tendens til at stimulere en opskrivning på sigt. For det første er der en stærk vækst inden for euroområdet og kerneinflationen er lav. For det andet har medlemsstaterne gjort væsentlige fremskridt i budgetkonsolideringen. For det tredje har strukturreformerne forbedret (og vil fortsat forbedre) udbudssiden i euroområdet.

Selv om intervention på markedet under visse omstændigheder kan være et nyttigt instrument for politikerne, er det først og fremmest vigtigt, at den makroøkonomiske politik både inden for euroområdet og i de andre store økonomier fortsat er sund. Kommissionen har i sine globale retningsliner for den økonomiske politik lagt hovedvægt på stabilitet og vil fortsat gøre dette.