SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2584/00

af Torben Lund (PSE) til Kommissionen

(1. august 2000)

Om: Bifangst af marsvin i europæisk fiskeri

Underskrivere af Ascobans-aftalen har forpligtet sig til at reducere bifangst til det lavest mulige niveau og i det mindste til under 2 % af den estimerede bestands størrelse. Den nuværende bifangst ligger over dette niveau.

Ascobans betragter bifangst af marsvin som et potentielt alvorligt biologisk problem, da såvel størrelsen af bestanden som omfang af bifangsten er usikkert.

Kommissionen bedes derfor oplyse: Hvilke medlemslande har bifangst af marsvin? Hvilke medlemslande har planlagt og iværksat handlingsplaner for reduktion af bifangst af marsvin? Og endelig: hvad har Kommissionen gjort og agter at gøre for at sikre, at bestemmelserne om bifangst i habitatsdirektivet (artikel 12, stk. 4) overholdes?

Kommissionen bedes yderligere oplyse, hvad Danmark har gjort i de indre danske farvande og Østersøen med hensyn til regulering af fiskeri i tid og rum, og om dette er tilstrækkeligt til at tilgodese bestemmelserne i habitatdirektivets artikel 12, stk. 4.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(16. oktober 2000)

Kommissionen ser meget positivt på enhver indsats for at beskytte hvaler og reducere bifangster af marsvin. Det ærede medlem er utvivlsomt klar over, at Fællesskabets bestemmelser allerede indeholder grænser for, hvor store drivgarn må være, og forbyder anvendelsen af drivgarn fra begyndelsen af år 2002, hvilket kommer hvalbestandene til gode.

Det skal bemærkes, at Fællesskabet ikke er part i aftalen om beskyttelse af små hvaler i Østersøen og Nordsøen (Ascobans), og at de mål, som parterne i denne aftale har vedtaget, kan afvige fra Kommissionens.

I hvalbestande gælder en naturlig populationsdynamik. Bifangsters indflydelse på bestanden kan variere i forskellige dele af udbredelsesområdet, f. eks. i Østersøen og Nordsøen. Muligvis er det set ud fra et videnskabeligt synspunkt ikke den bedste løsning for beskyttelsen af denne art, at fastsætte en generel grænse for bifangster, der skal gælde over alt(1).

Generelt har Kommissionen kun kendskab til meget få fakta om populationsdynamikkens og bifangsternes indflydelse på marsvinebestanden. Kommissionen har ydet støtte til adskillige forskningsprojekter og undersøgelser vedrørende vekselvirkninger mellem havpattedyr (navnlig hvaler) og fiskeri, som har belyst problemstillingen.

Bifangstgrænser er ikke de eneste foranstaltninger til gavn for marsvinebestandene. Lige så vigtigt som at reducere bifangsten er det at beskytte områder, hvor denne art kan yngle, hvile og søge føde. Det undersøges for øjeblikket, hvor meget der kan opnås ved at udpege Natura 2000-lokaliteter for denne art.

Artikel 17 i habitatdirektivet (Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(2)) forpligter medlemsstaterne til hvert sjette år at aflægge rapport om gennemførelsen af de foranstaltninger, der er truffet i medfør af habitatdirektivet. Kommissionen afventer for øjeblikket disse oplysninger fra medlemsstaterne, herunder også rapportering om foranstaltningerne til reducering af bifangster med henblik på at overholde artikel 12, stk. 4. Det er derfor ikke muligt for øjeblikket at opregne, hvilke medlemsstater der tager

bifangster, som har en væsentlig negativ virkning for den pågældende art, som nævnt i denne artikel. Det er også for øjeblikket umuligt at afgøre, hvilke medlemsstaters foranstaltninger der opfylder forpligtelserne i artikel 12, stk. 4, eller at gøre sig spekulationer om Kommissionens eventuelle fremtidige foranstaltninger.

Kommissionen er imidlertid klar over, at de danske myndigheder for øjeblikket overvåger uforsætlig indfangning eller drab af marsvin, og at de gennemfører forskning på området. Danmark har også oplyst Kommissionen, at landet har til hensigt at fortsætte med beskyttelsesforanstaltninger for marsvin.

På Rådets møde den 16. juni 2000 udtrykte medlemmet med ansvar for fiskeri sin dybeste bekymring i forbindelse med dette og lignende spørgsmål. Som opfølgning vil medlemsstaterne blive bedt om at oplyse Kommissionen, hvad de har gjort eller agter at gøre på nationalt plan.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1239/98 af 8. juni 1998 om ændring af forordning (EF) nr. 894/97 om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne, EFT L 171 af 17.6.1998.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992.