SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3139/98

af Ana Miranda de Lage (PSE) til Kommissionen

(16. oktober 1998)

Om: Harmonisering af lovgivningen om aedelmetaller

I oejeblikket findes der ikke noget saerligt EF-direktiv om fremstilling og markedsfoering af genstande fremstillet med aedelmetaller, og det betyder i praksis en hindring for den frie bevaegelighed for varer i denne sektor.

Hvilke foranstaltninger regner Kommissionen med at traeffe for at harmonisere medlemsstaternes forskellige lovgivninger paa dette omraade for derved at undgaa ovennaevnte virkninger? Har Kommissionen i denne forbindelse planer om et lovgivningsinitiativ?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(15. januar 1999)

For det foerste skal det bemaerkes, at der foreligger et forslag til Raadets og Europa-Parlamentets direktiv(1), der bl.a. har til formaal at harmonisere de nationale lovgivninger om metalgenstande, for at sikre disses fri bevaegelighed. Forslaget tilsigter en harmonisering af loedighedsangivelser, loedigheds- og ansvarlighedsstemplinger samt certificeringsordninger (der er tale om tre alternative systemer: sikring af produktkvalitet, EF-overensstemmelseserklaering og verifikation foretaget af tredjepart).

Paa grund af medlemsstaternes divergerende opfattelser af problematikken omkring certificeringsprocedurerne har det foreloebigt ikke vaeret muligt at faa forslaget vedtaget. Den version, der i oejeblikket er til droeftelse i Raadet, er en kompromisloesning, som gaar ud paa, at der kun vil blive etableret aekvivalens mellem to af de tre certificeringsordninger, nemlig mellem verifikation foretaget af tredjepart og sikring af produktkvalitet, mens EF-overensstemmelseserklaeringssystemet bibeholdes som fakultativ mulighed.

Foreloebig har Kommissionen, medens man stadig afventer en harmonisering paa faellesskabsniveau, paa grundlag af en tvaergaaende undersoegelse af samtlige medlemsstaters lovgivninger i 1992 indledt overtraedelsesprocedurer mod stoerstedelen af medlemsstaterne foerst og fremmest for at kraeve, at de: anerkender loedighedsangivelser, der er udfoert i andre medlemsstater, eller i hvert fald anerkender den renhedsskala, der opereres med i direktivforslaget (i den nuvaerende version, det vil sige, det forslag, der blev forelagt af det italienske formandsskab i 1996, svarer denne skala til den, der er fastlagt i ISO-normen plus loedighed 999), indfoejer en bestemmelse om anerkendelse af loedighedsstemplinger, der legalt er udfoert i de andre medlemsstater, hvis oplysningerne heri svarer til dem, der foreskrives i den nationale lovgivning, tilfoejer en bestemmelse om anerkendelse af ansvarlighedsstemplinger, der er registreret i en anden medlemsstat, samt ophaever alle forskelle mellem maerkninger af nationale og importerede produkter i tilfaelde af, at importerede produkter skal maerkes i importlandet.

Overtraedelsesprocedurerne har givet anledning til tilpasning af den relevante lovgivning i flertallet af medlemsstaterne. For nogle medlemsstaters vedkommende er proceduren endnu ikke afsluttet, eller man staar i begreb med at finde en loesning. Man kan altsaa konkludere, at de nationale myndigheder, efter Kommissionens indgriben, har anerkendt princippet om gensidig anerkendelse inden for handel med aedelmetalgenstande. Ikke desto mindre har det vist sig, at der fortsat er visse konkrete problemer. Saaledes stoeder den faktiske anerkendelse i praksis paa det problem, at de medlemsstater, der opererer med et verifikationssystem, der involverer en tredjepart, afviser at anerkende stemplinger udfoert under producentens ansvar inden for rammerne af et kvalitetssikringssystem som aekvivalente.

Kommissionen er derfor i oejeblikket konfronteret med en ny raekke klager samt sager, den selv har taget op, og den har genoptaget dialogen med samtlige beroerte medlemsstater for at finde en loesning paa problemet. I den forbindelse er Kommissionen bl.a. interesseret i at faa klarhed over, om medlemsstaterne vil vaere parate til at anerkende stemplinger, der udfoeres inden for rammerne af et kvalitetssikringssystem, hvis der gives en tilfredsstillende garanti for, at saadanne stemplinger foretages paa et lige saa uvildigt og fagligt kompetent grundlag som stemplinger, der udfoeres af tredjepart.

(1) EFT C 209 af 29.7.1994.