SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1275/02

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(7. maj 2002)

Om: Mobiltelefonmaster

Kan Kommissionen fremkomme med oplysninger om gældende lovgivning i medlemsstaterne om placering af mobiltelefonmaster?

Er der efter Kommissionens opfattelse behov for at udarbejde EU-lovgivning på dette område, og agter Kommissionen i så fald at fremsætte forslag herom?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(10. juni 2002)

Kommissionen påpegede i sit svar på Juan Andrés Naranjo Escobars skriftlige forespørgsel E-1975/01(1), at der ikke for øjeblikket findes nogen EU-lovgivning om harmonisering af reglerne for placering af mobiltelefonmaster. Sagen rejser dog mindst to spørgsmål, nemlig vedrørende beskyttelsen af det visuelle miljø og sundhedsbeskyttelsen.

Beskyttelsen af det visuelle miljø har i vidt omfang været en sag, der henhører under de lokale, regionale og statslige myndigheder. De procedurer og kriterier, der anvendes i og mellem de enkelte medlemsstater, er meget forskellige og afspejler forskelle i regler og traditioner vedrørende den fysiske planlægning i EU. Tilladelsesdirektivet (direktiv 97/33/EF(2)) giver medlemsstaterne ret til at fastsætte krav vedrørende indførelsen og/eller driften af telenet, når det er begrundet i offentlige interesser, eller vedrørende udbuddet af teletjenester, når det er begrundet i miljøbeskyttelsen, byplanlægningen eller landsplanlægningen.

Rammedirektivet(3) og tilladelsesdirektivet(4), som for nylig blev vedtaget, tilskynder fortsat medlemsstaterne til at fastsætte krav til beskyttelsen af miljøet, byplanlægningen, landsplanlægningen og den offentlige sundhed, herunder samhusning og fælles brug af faciliteter.

For så vidt angår beskyttelsen af borgernes sundhed og sikkerhed, er der på EU-plan vedtaget foranstaltninger og henstillinger for at sikre, at offentligheden ikke i unødigt omfang eksponeres for elektromagnetiske stråler.

Direktiv 1999/5/EF(5) om radioudstyr (herunder mobiltelefonmaster) bestemmer, at fabrikanterne påser, at udstyret er sikkert. Direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), fastsætter som et generelt krav, at fabrikanterne skal beskytte brugerens og enhver anden persons sundhed i forbindelse med radioudstyr, når dette anvendes i overensstemmelse med sit formål. Samme direktivs artikel 7, stk. 2, giver udtrykkeligt de nationale myndigheder ret til at begrænse brugen af radioudstyr, når det er begrundet i hensynet til den offentlige sundhed. Det kan f.eks. ske ved at foreskrive minimumsafstanden mellem telefonmaster og befolkningen.

Rådets henstilling 1999/519/EF af 12. juli 1999 om begrænsning af befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter (0 Hz-300 GHz)(6) udstikker retningslinjer for, hvilke sikkerhedsniveauer der bør overholdes. Det opfordrer medlemsstaterne til at begrænse befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter på mellem 0 Hz og 300 GHz til visse niveauer. De basisrestriktioner og referenceniveauer, der angives i henstillingen, har til formål at sikre brugerne et højt beskyttelsesniveau mod akutte og langsigtede virkninger af ikke-ioniserende stråling fra radioudstyr.

Medlemsstaterne kan i henhold til EF-traktaten fastsætte et højere beskyttelsesniveau end det, der er fastsat i Rådets nævnte henstilling, men gennemfører generelt de heri fastsatte grænser. Desuden vil de europæiske standarder, der udarbejdes af Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering (Cenelec) på Kommissionens foranledning, sikre, at det udstyr, der markedsføres, overholder grænserne i Rådets henstilling. Standarderne vil blive anerkendt i medfør af direktiv 1999/5/EF og erstatter de nationale divergerende standarder.

I henstillingen opfordres Kommissionen i øvrigt til at være opmærksom på de spørgsmål, henstillingen omhandler, under hensyn til den igangværende forskning og relevante aspekter vedrørende sikkerhed, udviklingen af ny teknologi og behovet for hurtigere at tage hensyn til ny videnskabelig dokumentation.

Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø vedtog den 30. november 2001 på Kommissionens foranledning en udtalelse om sagen og bekræftede de grænser, Rådet havde anbefalet(7).

Kommissionen, der således har set nærmere på de mulige sundhedsmæssige aspekter af mobiltelefonmaster, har ingen aktuelle planer om at fremsætte forslag om en EU-dækkende harmoniseret procedure for kontrol med placeringen af mobiltelefonmaster.

(1) EFT C 147 E af 20.6.2002, s. 6.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne, EFT L 199 af 26.7.1997. Bestemmelserne i dette direktiv ventes at blive indarbejdet i et nyt rammedirektiv, der i øjeblikket er til behandling i Europa-Parlamentet og Rådet.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om en fælles rammebestemmelse for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, EFT L 108 af 24.4.2002.

(4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, EFT L 108 af 24.4.2002.

(5) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF af 9. marts 1999 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse, EFT L 91 af 7.4.1999.

(6) EFT L 199 af 30.7.1999.

(7) Rapport om gennemførelsen af Rådets henstilling om begrænsning af befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter (0 Hz-300 GHz), som findes på: http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/sct/outcome_en.html.