SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2862/99

af Bernard Poignant (PSE) til Kommissionen

(7. januar 2000)

Om: Erikas skibbrud

Efter den nye oliekatastrofe, som endnu en gang har ramt de franske kyster, kan vi ikke længere lade stå til. Det er vor pligt at give Den Europæiske Unions borgere et svar.

Ligesom Amoco Cadiz, der var den udløsende effekt og muliggjorde vedtagelse af regler med henblik på at undgå havforurening, bør Erika få os til at overveje internationale regler om sikkerhed til søs, graden af effektivitet samt deres anvendelse.

Den Europæiske Union har allerede vedtaget talrige tekster på dette område (Rådets direktiv 93/75 EØF(1) af 13. september 1993 om mindstekrav til skibe, som er på vej til eller fra Fællesskabets søhavne med farligt eller forurenende gods, Rådets direktiv 94/57/EØF(2) af 22. november 1994 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn på skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse hermed og Rådets direktiv 95/21/EF(3) af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, at internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol)).

Denne lovgivningsramme tager sigte på at reducere antallet af skibe der ikke opfylder standarderne, og som sejler i Fællesskabets farvande, forbedre sikkerheden for mennesker til søs samt beskytte havmiljøet. Men rammen er ikke særligt tilfredsstillende, da den ikke kan forhindre, at skibe, der ikke opfylder standarderne, driver sejlads i Fællesskabets farvande.

Overvejer Kommissionen at foreslå strengere bestemmelser på dette område, tilskynde internationale organisationer til at være mere faste eller endog forbyde sejlads for fartøjer, der ikke opfylder standarderne?

(1) EFT L 247 af 5.10.1993, s. 19.

(2) EFT L 319 af 12.12.1994, s. 20.

(3) EFT L 157 af 7.7.1995, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(26. januar 2000)

Kommissionen er lige så berørt af de tragiske følger af Erikas forlis ud for Bretagnes kyst som det ærede medlem.

Kommissionen håber naturligvis, at undersøgelsen bringer fuldstændig klarhed over de virkelige årsager til forliset og giver mulighed for at placere ansvaret.

Ulykken har imidlertid allerede fremhævet flere lakuner i anvendelsen af internationale regler og EU-regler om sikkerhed og forureningsforebyggelse. Efter Kommissionens opfattelse er tiden inde til at overveje nøjere, hvordan Europas kyster mest effektivt kan beskyttes mod ulykker.

Derfor har Kommissionen indledt arbejdet på en meddelelse om sikkerheden til søs og om flagstaternes, havnestaternes og erhvervets ansvar, og den skulle blive forelagt til drøftelse i Europa-Parlamentet og Rådet under Frankrigs formandskab. Heri har Kommissionen til hensigt at belyse en række problemområder og foreslå nogle løsningsmodeller, f.eks. skærpet kontrol med højrisikoskibe i EU's havne og nøjere opfølgning af klassifikationsselskabernes arbejde, undersøgelse af mulighederne for at forbyde adgang til EU's havne for tankskibe med enkeltklædningsskrog efter en bestemt dato, således som det allerede er tilfældet i USA, forøgelse af ladningsejerens ansvar i tilfælde af alvorlig forurening (der er flere muligheder at vælge imellem, lige fra en frivillig forpligtelse fra virksomhedens side til bindende EU-lovgivning), og oprettelse af

en database, som giver alle aktører i søfartsbranchen og myndighederne mulighed for konstant at have et nøjagtigt billede af skibenes tilstand (databasen Equasis, som i øjeblikket er under udvikling i nært samarbejde mellem Kommissionen og de franske søfartsmyndigheder).