ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2455/99

af Lousewies van der Laan (ELDR) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Dårlig administration i sekretariatet for Energicharteret

Kommissionen var repræsenteret på Energicharterkonferencen den 30. juli 1999, hvor formanden for konferencen, Christophersen, henledte opmærksomheden på sekretariatets ineffektive funktion, som den blev beskrevet i Arthur D. Littles rapport, som blev udarbejdet på hans forgængers, ambassadør Ruttens, initiativ. Kommissionen er medunderskriver af energichartret og bør derfor være opsat på at sørge for, at den gennemføres effektivt. Kommissionen har bistået sekretariatet gennem praktisk assistance (stillet møde- og tolkefaciliteter til rådighed).

1. Hvilke skridt har Kommissionen taget efter dette møde for at sikre, at situationen behandles som et hasteanliggende?

2. Hvad vil Kommissionen foretage sig for at sikre, at denne situation ikke genopstår?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(17. januar 2000)

Kommissionen må gøre det ærede medlem opmærksom på, at den ikke er medunderskriver af energicharteret. Medunderskrivere eller kontraherende parter af energichartertraktaten er Fællesskaberne og deres 15 medlemsstater.

Fællesskaberne repræsenteres i denne sammenhæng af Kommissionen og Unionens formandskab.

På forslag af Unionen besluttede energicharterkonferencen støttet af dens formand, Christophersen, den 7. december 1999 ved konsens at erstatte generalsekretær Schütterle (Tyskland) med fr. Kemper (Tyskland) pr. 1. januar 2000 for en periode på fire år med mulighed for en tillægsperiode på to år.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2080/99

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(12. november 1999)

Om: Officielle dokumenter

Er Kommissionen af hensyn til åbenheden og for at mindske europæisk erhvervslivs omkostninger indstillet på at gøre alle Kommissionens direktiver, EU-lovgivningen og EU-traktaterne tilgængelige på Internet enten gratis eller mod et ubetydeligt gebyr og kan den i modsat fald redegøre for, hvorfor disse dokumenter ikke kan gøres tilgængelige på denne måde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(6. december 1999)

Som svar på det ærede medlems forespørgsel skal Kommissionen understrege, at den ikke blot er indstillet på at tilbyde gratis og brugervenlig adgang til Fællesskabets lovgivning via Internet, men at den også allerede har gjort en stor indsats i denne retning.

Siden april 1998 har webstedet EUR-Lex været tilgængeligt for offentligheden (http//europa.eu.int/eur-lex/). Her findes De Europæiske Fællesskabers Tidende (EFT) på de elleve fællesskabssprog fra udgivelsesdagen. Den var i første omgang tilgængelig i 20 dage, men som følge af den store efterspørgsel fra publikums side har institutionerne udvidet perioden til 45 dage. Der er også adgang til den gældende fællesskabsret, som ellers hidtil kun har været tilgængelig via CELEX-basen (mod betaling). Det skal endvidere nævnes, at Domstolens nyere retspraksis også tilbydes gratis via EUR-Lex.

Kommissionen har til hensigt yderligere at forbedre denne service i nær fremtid for at skabe større brugervenlighed og mere synergi og sammenhæng mellem de nuværende systemer til formidling af fællesskabslovgivningen (specielt EUR-Lex, EUDOR og CELEX). De første resultater af dette arbejde vil være, at der tilbydes en fælles portal til disse systemer, hvilket forventes at ske i første kvartal af 2000.

I det omfang de nødvendige midler til dataindlæsning og udvikling af informationssystemerne stilles til rådighed, vil denne adgang til information som oftest være gratis. På nuværende tidspunkt forudses det, at der kun skal kræves betaling i forbindelse med komplicerede søgninger og søgninger i erhvervsmæssigt øjemed samt ved adgang til lovtekster, der ikke længere er gældende.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2243/99

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(1. december 1999)

Om: Ajourføring og offentliggørelse af økonometriske modeller

Oplys venligst, om de enkelte finansministerier og centralbanker i medlemsstaterne samt Kommissionen ajourfører en økonometrisk model for deres egen økonomi og for eurozonens økonomi, samt om modellen stilles til rådighed for interesserede parter på et regelmæssigt grundlag, og i bekræftende fald, hvor regelmæssigt?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira på skriftlige forespørgsler E-2232/99 og E-2243/99

(20. december 1999)

De modeller, der anvendes i den offentlige sektor i medlemsstaterne, er ikke altid udarbejdet af finansministerierne eller centralbankerne (i Belgien og Nederlandene udarbejdes de af de respektive landes planlægningsbureau). Sådanne modeller, der varierer fra tid til anden, hører naturligvis ikke under Kommissionens kompetenceområde. De offentliggøres ikke altid. Oplysninger om modellerne fås derfor ved henvendelse til de kompetente myndigheder i medlemsstaterne.

Det har altid været fast praksis i Kommissionen at overføre den multinationale makromodel QUEST til alle universiteter og forskningsenheder i den offentlige sektor, der anmoder herom. Overførslen sker på følgende vilkår. Brugeren kan ikke ændre modellens struktur og ligninger på nogen måde, og ved simuleringer med modellen skal det altid anføres, at de udelukkende repræsenterer brugerens synspunkter og ikke Kommissionens. Modellen er udviklet i en særlig software-pakke, som ikke er Kommissionens ejendom. Brugeren skal derfor benytte det samme software, der erhverves på hans eget ansvar. Kommissionen kan ikke yde teknisk hjælp til brugeren. Brugeren er ansvarlig for, at modellen overlades til fuldt ud kvalificerede økonometrikere, der kan fremlægge dokumentation for, at de har erfaring med at anvende makroøkonomiske modeller.

Modellen dækker alle medlemsstater, og en beskrivelse af den findes på Internettet på adressen http://europa.eu.int/comm/dg02(document/ecopap/ecp/123en.htm.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1943/99

af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Kommissionen

(4. november 1999)

Om: Informationssamfundet regioner i den yderste periferi

Udviklingen af det europæiske informationssamfund er et instrument af største betydning for regionerne i den yderste periferi, fordi det er et middel til at afhjælpe en del af de særlige vanskeligheder, som disse regioner har.

Disse regioners lille areal bevirker, at markedskræfterne opfører sig anderledes end på kontinentet, således at der opstår faktiske monopoler, der forsinker eller forhindrer adgang til bestemte infrastrukturer og avancerede tjenesteydelser, som bliver mere og mere almindelige på kontinentet.

Er Kommissionen indstillet på at træffe foranstaltninger til sikring af, at teletjenesterne kan stilles til rådighed for regionerne i den yderste periferi på konkurrencevilkår og i samme kvalitet som på kontinentet, eventuelt ved fastsættelse af nogle parametre for en minimumsservice for kommunikation for regionerne i den yderste periferi?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(2. december 1999)

Kommissionen er enig i, at udviklingen af informationssamfundet er vigtig for alle regioner og for både virksomheder og borgere.

Det ærede medlem har ret i at påpege, at markedskræfterne måske ikke fungerer så godt i regionerne i den yderste periferi, som de gør på kontinentet eller i mere befolkede områder.

Denne situation tages der højde for i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10/EF af 26. februar 1998 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold(1). Medlemsstaterne er forpligtede til at sikre, at mindst ét særligt udpeget teleselskab udbyder telefonitjenester i hele det nationale område, og direktivet fastlægger også, hvilke tjenester, der skal tilbydes, og disse kvalitet, og desuden kræves det, at abonnentlinjen skal kunne anvendes til dataoverførselstjenester og telefax.

I de fleste medlemsstater er det teleselskab, der har forsyningspligten, forpligtet til at levere tjenester til samme takster og af samme kvalitet i hele landet. Selvom det teleselskab, der er udpeget til at sikre opfyldelsen af forsyningspligten, kun er udsat for konkurrence i en del af det pågældende land, overføres de positive virkninger af denne konkurrence således på ensartet vis til de andre områder.

Desuden har Kommissionen iværksat en detaljeret undersøgelse af avancerede teletjenester med hensyn til adgangsmuligheder, brug, kvalitet og prisoverkommelighed. Undersøgelsen omfatter borgere og virksomheder i alle EU's regioner(2).

(1) EOS Gallup er ved at gennemføre en undersøgelse af teletjenesterne i EU's regioner. Resultaterne forventes at foreligge ved udgangen af 1999.

(2) EOS Gallup er ved at gennemføre en undersøgelse af teletjenesterne i EU's regioner. Resultaterne forventes at foreligge ved udgangen af 1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2044/99

af Jeffrey Titford (EDD) til Kommissionen

(3. november 1999)

Om: Antal ansatte i Kommissionen

Kan Kommissionen oplyse, hvor mange fuldtids- og deltidsansatte den beskæftiger:

- i Bruxelles?

- i eller i nærheden af Strasbourg?

- andetsteds?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(7. december 1999)

Pr. 1. november 1999 var der ved Kommissionen i Bruxelles beskæftiget 12 055 fuldtidsansatte tjenestemænd, 687 deltidsansatte tjenestemænd, 1 490 midlertidigt ansatte på fuld tid og 33 midlertidigt ansatte på deltid (i alt 13 545 fuldtidsansatte og 720 deltidsansatte).

Ved Kommissionen i Strasbourg var der 1 fuldtidsansat med ansvar for logistikken ved Kommissionens møder i Strasbourg under Parlamentets sessioner. Kommissionen har ingen ansatte i nærheden af Strasbourg.

I Luxembourg beskæftigede Kommissionen 2 477 fuldtidsansatte tjenestemænd og 235 deltidsansatte tjenestemænd, 105 midlertidigt ansatte på fuld tid og 4 midlertidigt ansatte på deltid (i alt 2 582 fuldtidsansatte og 239 deltidsansatte).

Andetsteds beskæftigede Kommissionen 1 799 fuldtidsansatte tjenestemænd og 23 deltidsansatte tjenestemænd, 1 100 midlertidigt ansatte på fuld tid og 14 midlertidigt ansatte på deltid (i alt 2 899 fuldtidsansatte og 39 deltidsansatte).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2396/99

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Uholdbar arbejdstid i Catis di Latina

Den nylige omstrukturering i Catis in Latina omfattede også en omlægning af arbejdstiden baseret på en undersøgelse, firmaet selv havde ladet foretage. Imidlertid er arbejdets karakter, navnlig i en af afdelingerne (manuel samlebåndsmontering af sifoner), yderst repetitiv og fremmedgørende og er derfor meget opslidende for firmaets kvindelige arbejdstagere, navnlig i denne afdeling. Den arbejdstid, som er fastsat i ovennævnte undersøgelse, synes at være helt upassende og urimelig, navnlig i betragtning af den kraftige nedskæring i personalet, som har tvunget de arbejdstagere, der stadig er ansat i firmaet, til at klare et uudholdeligt arbejdstempo.

Vil Kommissionen på baggrund heraf besvare følgende spørgsmål:

1. Findes der undersøgelser og dokumenter om arbejdstid og om overholdelse af en rimelig arbejdstid ved samlebånd til beskyttelse af arbejdstagernes sundhed?

2. Findes der direktiver desangående, er disse direktiver blevet fuldstændig gennemført i Italien, og i givet fald med hvilke love?

3. Finder Kommissionen ikke henvendelse til de italienske myndigheder og firmaets ledelse tilrådelig for at indhente oplysninger om de omtalte forhold og eventuelt for at gribe ind for at sikre overholdelse af gældende bestemmelser?

4. Vil Kommissionen give en generel vurdering af denne sag?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(11. januar 2000)

1. Kommissionen sender en kopi af den endelige rapport om den ændrede arbejdskraft og fremtidens arbejdsmarkedslovgivning i Europa direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat. Der er vedlagt en udtømmende liste med henvisninger til relevante undersøgelser og litteratur.

2. I Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden(1) fastlægges en række minimumskrav vedrørende sikkerhed og sundhed i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden i medlemsstaterne. De italienske myndigheder har endnu ikke meddelt Kommissionen de relevante gennemførelsesforanstaltninger, og Kommissionen har derfor indbragt sagen for Domstolen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 226 (tidligere artikel 169) (verserende sag C-386/98).

3. På grundlag af de foreliggende oplysninger og uden at det berører de bestemmelser, der henvises til i punkt 2, synes sagen umiddelbart at henhøre under de nationale myndigheders kompetence.

4. Kommissionen råder ikke over oplysninger, som gør det muligt at foretage en tilbundsgående vurdering af situationen. Generelt ønsker Kommissionen dog at opfordre arbejdsmarkedets parter til inden for rammerne af tilpasningssøjlen i de beskæftigelsespolitiske retningslinjer og på alle relevante niveauer at forhandle om aftaler vedrørende fornyelse af arbejdets tilrettelæggelse. Sådanne aftaler kan for eksempel handle om arbejdstid.

(1) EFT L 307 af 13.12.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2006/99

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) og Rosa Díez González (PSE) til Rådet

(9. november 1999)

Om: Udskiftning af drivgarn

Det fremgår af Rådets forordning 1239/98(1), hvori det forbydes at anvende drivgarn fra 2002, at den flåde, som anvender drivgarn i dag, efterhånden skal reducere sin anvendelse heraf, således at antallet af fiskerfartøjer, der anvender ét eller flere drivgarn, ikke overstiger 60 % i 1998 af det antal fiskerfartøjer, der anvendte et eller flere drivgarn i perioden 1995-97. Endvidere pålægges det medlemsstaterne senest den 31. juli 1998 at meddele Kommissionen en fortegnelse over de fartøjer, som har tilladelse til at fiske med drivgarn.

Vil Rådet i betragtning af de problemer, som brugen af disse net traditionelt medfører i Biscayabugten, og eftersom denne gradvise reduktion ifølge en række fiskeriorganisationer tilsyneladende langt fra er gennemført leve op til kommissionsformand Prodis erklæringer og kommissær Fishlers løfte til Fiskeriudvalget om at forsyne Parlamentet med troværdige og gennemsigtige oplysninger og oplyse følgende:

Hvilke oplysninger har Rådet enten fra medlemsstaterne i medfør af forordning 1239/98 eller indsamlet af dens egne tjenestegrene om de fiskerfartøjer, som fisker i området og, som har anvendt drivgarn siden 1995?

Har medlemsstaterne opfyldt de mål om at reducere anvendelsen af drivgarn, som er fastsat for overgangsperioden indtil det endelige forbud i 2002?

Hvilke oplysninger har Rådet for 1998 og 1999 om udviklingen af kystfiskeriet i hvid tun, hvad angår fangst, anvendte nettyper og bestandens størrelse i de af Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) fastsatte områder 5b, 6a, 7a, 8a, 9a og 10a? Hvilke fartøjer fra hvilke lande har drevet fiskeri i disse områder i de to pågældende år?

(1) EFT L 171 af 17.6.1998, s. 1.

Svar

(24. januar 2000)

Rådet henleder opmærksomheden på, at kontrol og håndhævelse af fællesskabsret i forbindelse med bevarelse af fiskeressourcerne først og fremmest er medlemsstaternes ansvar. Kommissionen sikrer koordineringen og overvågningen af, at medlemsstaterne overholder denne forpligtelse.

Rådet foreslår derfor, at de ærede parlamentsmedlemmer retter deres spørgsmål om gennemførelsen af den gradvise afvikling af drivgarn i overensstemmelse med Rådets forordning nr. 1239/98 til Kommissionen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1710/99

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. september 1999)

Om: Finlands æggeproduktionsstøtte

Den finske stat yder i dag en af EU godkendt støtte til landets æggeproduktion, ifølge oplysninger på 2.35 FIM/kilo. Denne støtte findes ikke i Sverige, hvilket medfører, at konkurrencesituationen fordrejes. Hvilke planer har Kommissionen med hensyn til afviklingen af denne støtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. november 1999)

Ifølge artikel 138, stk. 1, i tiltrædelsesakten(1) kan Østrig og Finland med Kommissionens tilladelse i overgangsperioden yde national overgangsstøtte, som gradvis nedsættes, til producenter af landbrugsbasisprodukter, som er omfattet af den fælles landbrugspolitik. Hvis betingelserne i stk. 2 er opfyldt, skal Kommissionen tillade en sådan støtte.

Artikel 138 blev oprindelig gennemført for Finlands vedkommende ved Kommissionens beslutning 95/33/EF af 13. februar 1995 om godkendelse af dele af det finske program for gennemførelse af artikel 138, 139 og 140 i akten vedrørende vilkårene for Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse(2). Denne beslutning er blevet ændret flere gange. De nuværende lofter over den finske støtte til ægproduktion er fastsat i Kommissionens beslutning 97/499/EF af 30. juli 1996 om fjerde ændring af beslutning 95/33/EF(3).

I 1999 er maksimumsstøttesatserne for æg som følger:

- Region A og B undtagen øerne: 1,58 FIM / kg (0,27/kg)

- Øerne, region A og B: 1,95 FIM / kg (0,33{kg)

- Andre regioner undtagen øerne: 0,52 FIM / kg (0,09/kg)

- Øerne, andre regioner: 0,52 FIM / kg (0,09/kg)

Artikel 138 er kun gældende i overgangsperioden indtil udgangen af 1999, og til den tid ophører denne støtte.

(1) EFT C 241 af 29.8.1994.

(2) EFT L 43 af 25.2.1995.

(3) EFT L 194 af 23.7.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1635/99

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(15. september 1999)

Om: Kalveeksportforbud

Er Kommissionen klar over, at den britiske regering i udgangen af juli måned holdt op med at finansiere kalveforædlingsordningen?

Ordningen muliggjorde betaling for og afsætning til en fastsat pris af kalve, som var blevet eksporteret inden indførelsen af EU-kalveeksportforbudet. Nu, hvor denne finansiering er blevet stoppet, har kalve kun opnået en markedspris på 1 £, hvilket er mindre end omkostningerne i forbindelse med transporten til markedet. Der er blevet læsset døde kalve af på offentlige steder, og landmænd tvinges til noget så uværdigt som til at skyde deres egne dyr.

Overvejer Kommissionen at ophæve kalveeksportforbudet? I benægtende fald, hvor stor er da sandsynligheden for, at finansieringen af kalveforædlingsordningen genoptages?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(19. oktober 1999)

Myndighederne i Det Forenede Kongerige har meddelt Kommissionen, at Det Forenede Kongerige stoppede med at anvende den frivillige kalveforarbejdningsstøtteordning (CPAS) ved udgangen af juli måned 1999. Denne støtte, der blev indført i forbindelse med oksekødsreformen i 1992 og finansieret af fællesskabsmidler, har ikke længere noget formål, så snart den nye oksekødsreform træder i kraft (fra januar 2000).

Kommissionen har endnu ikke foreslået at hæve forbuddet mod eksport af levende kvæg fra Det Forenede Kongerige. Levende dyr udgør en større risiko for menneskers og dyrs sundhed end kød, da ikke alle medlemsstater har samme beskyttelsesniveau på slagtestederne, som det der anvendes i Det Forenede Kongerige, dvs. med hensyn til fjernelse af specifikt risikomateriale og regler for behandling af slagteaffald.

Indtil slutningen af december 1999 kan den britiske regering på eget initiativ genindføre denne præmie på det niveau, der er fastsat i Kommissionens forordning (EF) nr. 2604/98 af 3. december 1998 om ændring af forordning (EØF) nr. 3886/92 om gennemførelsesbestemmelser for de præmieordninger, der er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 om den fælles markedsordning for oksekød, og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1244/82 og (EØF) nr. 714/89(1), eller til en anden af Kommissionen fastsat sats. Det skal ligeledes bemærkes, at Det Forenede Kongerige fra år 2000 har fået tildelt et supplerende særligt oksekødspræmieloft på 100 000 præmierettigheder, indtil eksporten genåbner for levende dyr på under seks måneder.

(1) EFT L 328 af 4.12.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2022/99

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(9. november 1999)

Om: Forfordeling af tyske bjergningsvirksomheder

1. Har Kommissionen kendskab til, at tyske bjergningsvirksomheder i henhold til gældende ret (§ 15a StVO) kun må bjerge motorkøretøjer på de tyske motorveje indtil den næste motorvejsfrakørsel, og at bjergningen derudover skal være afsluttet efter en afstand på maksimal 100 km fra bjergningsstedet?

2. Har Kommissionen ligeledes kendskab til, at udenlandske bjergningsvirksomheder uden afstandsbegrænsning kan bjerge sættevognstrækkere, som er forulykket på tyske motorveje eller ikke kan køre på grund af andre skader? (F.eks. transporterede firmaet van der Zandt (Nederlandene) køredygtige trækkere med kranvogn til Irschenberg i Bayern og transporterede den forulykkede trækker derfra tilbage til Holland).

3. Har Kommissionen kendskab til, at konsulater eller ambassader tildeler EU-virksomheder varige gyldige undtagelsestilladelser, hvorimod tyske virksomheder har forbud mod disse former for kørsel?

4. Har Kommissionen kendskab til erklæringen fra TÜV Verkehr und Fahrzeug GmbH fra april 1998, som udtrykkeligt over for tyske virksomheder bekræfter, at en risikofri og trafiksikker bjergning også af lastbiler er absolut muligt med den nye generations bjergningskøretøjer (hydraulisk bjergningsgrej) under samtidig overholdelse af de betingelser, der stilles i bedømmelsen?

5. Hvad agter Kommissionen at gøre for at imødegå denne effektive konkurrencefordrejning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(8. december 1999)

Det er Kommissionen bekendt, at det efter den tyske lovgivning kun er tilladt bjergningskøretøjer at slæbe motorkøretøjer, som er brudt sammen, over en begrænset strækning på tyske motorveje.

Derimod har den ikke kendskab til, hvorledes bestemte ikke-tyske bjergningsvirksomheder behandles, og navnlig ikke, at tyske ambassader udsteder dispensationer til ikke-tyske virksomheder, således at de kan bjerge køretøjer på tyske motorveje over længere strækninger, end det normalt er tilladt efter de relevante tyske regler. Endvidere kender Kommissionen intet til den ekspertudtalelse, som det ærede parlamentsmedlem nævner.

Ikke desto mindre mener Kommissionen, at hvis den beskrevne praksis blev fulgt, så ville sådanne beslutninger fra de tyske myndigheders side om at indrømme virksomheder, der er etableret i andre medlemsstater end Tyskland, gunstigere vilkår ikke udgøre overtrædelser af reglerne og principperne i fællesskabslovgivningen. Medlemsstaterne har i henhold til fællesskabsbestemmelserne ret til at anvende strengere regler over for deres egne statsborgere eller over for virksomheder, der er etableret på deres territorium.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2435/99

af Astrid Thors (ELDR) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Eventuelt misbrug af EU-midler

Ifølge en artikel i Sunday Times den 7. november 1999 skal unge tilhængere af rave-kulturen sendes til Amsterdam på den britiske sygesikrings og EU's regning til, hvad kritikere hævder er et kursus i narko-cocktails.

Den britiske sygesikring og John Moores University i Liverpool betaler hver 10.000 GBP, for at 40 lektorer og 20 studerende kan deltage i en konference om narkokultur og -klubber i den nederlandske by i denne uge. EU giver også tilskud til de besøgende. Bortset fra foredrag om de formodede sundhedsgavnlige virkninger af narkofremkaldt trancedans omfatter programmet også besøg i natklubber, hvor stoffer, der er ulovlige i Det Forenede Kongerige, testes for renhed ved indgangen i stedet for at blive konfiskeret.

Hvad ved Kommissionen om dette, og er det korrekt, at EU-midler anvendes til at samfinansiere projektet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(13. januar 2000)

Kommissionen har efter grundige interne undersøgelser ikke kunnet konstatere, at Fællesskabet på nogen måde er involveret i de aktiviteter, det ærede medlem henviser til.