SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0392/00

af Inger Schörling (Verts/ALE) til Kommissionen

(8. februar 2000)

Om:Åbenhedsprincippet og beskyttelse af meddelere

I den svenske presse har kommissionsmedlem Neil Kinnock hævdet, at princippet om åbenhed og beskyttelsen af meddelere efter svensk model ikke er velegnet for Kommissionen. Ifølge Kinnock ville klart vigtige beslutninger blive truffet uformelt, hvis princippet om åbenhed indførtes, og beskyttelse af anmeldere ville føre til et øget hemmelighedskræmmeri. Kinnock har endvidere påstået, at Paul van Buitenen blev forvandlet fra at være en god informant, som afslørede svig i Kommissionen, til en ondsindet informant, der gør sit for at kaste smuds på Kommissionen som institution.

Kan kommissionsmedlem Kinnock nærmere redegøre for, ud fra hvilket grundlag han har draget konklusionen om, at princippet om åbenhed og beskyttelsen af meddelere skulle få den modsatte effekt end den tilsigtede, hvis de blev anvendt i EU? Kan Kommissionen mere detaljeret redegøre for, hvad det er i Paul van Buitenens handlinger, der har bevirket, at han er blevet forvandlet fra en god til en ondsindet meddeler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(24. marts 2000)

Kommissionen offentliggjorde for nylig sit forslag til forordning om aktindsigt i EU-institutionernes dokumenter(1). Forslaget indeholder de principper og regler, der efter Kommissionens mening er nødvendige for at sikre EU-borgerne gennemsigtighed, hvad angår de oplysninger, institutionerne ligger inde med. Ved udarbejdelsen af forslaget har Kommissionen taget hensyn til de positive erfaringer i forbindelse med adfærdskodeksen(2), medlemsstaternes lovgivning om aktindsigt, navnlig god praksis i de nordiske lande, og EU's særlige situation.

Parlamentet og Rådet vil drøfte denne tekst og til slut fastsatte de bindende regler om dette spørgsmål.

I Parlamentet og andre steder har næstformanden, der er ansvarlig for personale og administrative reformer, navnlig udtalt sig anerkendende om Sveriges lange og positive tradition for aktindsigt og dermed normer, der fortjener at blive efterlevet, men at EU-institutionerne realistisk set nok ikke vil kunne kopiere disse normer inden for den nærmeste fremtid.

I offentlige erklæringer har næstformanden også påpeget, at de uformelle informationsudvekslinger, der finder sted, inden et dokument får status som officielt dokument, ikke er tilgængelige for offentligheden. I det forslag, Kommissionen har fremsat, omfatter definitionen af et dokument ikke dokumenter til internt brug som fx baggrundsdokumenter og debatoplæg, udtalelser fra tjenestegrene samt uformelle meddelelser. Uden denne udelukkelse, der ifølge Udvalget af Uafhængige Eksperter var nødvendig, fordi Kommissionen skal have mulighed for at overveje, hvordan en politik skal udformes, inden den bliver offentliggjort, ville folk være tilbageholdende med at fremlægge og udveksle disse dokumenter, og dette kunne resultere i større hemmeligholdelse uden at gøre arbejdet mere effektivt.

Endelig fejlciteres næstformanden i henvisningerne i forespørgslen. Han har gentaget, at de uregelmæssigheder, som en tjenestemand i Kommissionen afslørede, alle var genstand for disciplinærsager eller retssager inden afsløringen. Han har også henvist til påstande i den svenske presse om, at svig fortsat forekom blandt tusinder af tjenestemænd i organisationen. Dette er vitterlig usandt, og denne form for generaliseret påstand injurierer Kommissionen og dens personale og vækker uberettiget mistillid hos borgerne.

(1) KOM(2000) 30 Endelig udg.

(2) Adfærdskodeks for aktindsigt i Rådets og Kommissionens dokumenter vedtaget af Rådet den 20.12.1993 (EFT L 340 af 31.12.1993, s. 43) og af Kommissionen den 8. februar 1994 (EFT L 46 af 18.2.1994, s. 58). Europa-Parlamentet vedtog en afgørelse om aktindsigt i dets dokumenter den 10. juli 1997 (EFT L 263 af 25.9.1997, s. 27).