SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1851/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(9. juni 2000)

Om: Gensidighed på sygesikringsområdet

Kan Kommissionen oplyse, hvilket retsgrundlag der er for medlemsstaternes forpligtelser til at levere ydelser på sygesikringsområdet til statsborgere fra andre medlemsstater (med fast bopæl eller på ophold som turister), samt om det udgør en form for diskriminering eller hindring af den frie bevægelighed, der kan indbringes for EF-Domstolen, når visse medlemsstater såsom Belgien afviser at levere gratis ydelser på sygesikringsområdet til andre landes statsborgere, medmindre de pågældende personer har betalt bidrag til en lokal sikringsordning, endskønt landets egne statsborgere kan få gratis behandling i visse andre medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(12. juli 2000)

Kommissionen skal henlede opmærksomheden på, at fællesskabsretten ikke griber ind i medlemsstaternes kompetence til frit at fastsætte bestemmelserne for deres socialsikringssystemer, især inden for sundhedsvæsenet.

Man kan således konstatere, at ordningerne for de offentlige sundhedsvæsener varierer betydeligt i Fællesskabet. For eksempel har nogle medlemsstater valgt et system, hvor det offentlige yder direkte sygehjælp, uden at patienten skal bidrage finansielt (det gælder navnlig i Tyskland og Nederlandene), andre systemer er karakteriseret ved, at der ydes sygehjælp og udleveres medicinske produkter mod, at patienten betaler og får refunderet udgifterne fra sin sygekasse i henhold til taksterne (f.eks. Belgien og Frankrig). Hver medlemsstat kan endvidere frit beslutte, hvilken sygehjælp, der må ydes, og hvilke medicinske produkter, der må leveres på dens område, og hvor stor godtgørelsen skal være.

Under udøvelsen af denne kompetence, der således henhører under medlemsstaterne, skal fællesskabsretten dog overholdes. I denne henseende skal der gøres opmærksom på Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Fællesskabet(1), der koordinerer medlemsstaternes socialsikringslove med henblik på at yde effektiv beskyttelse af personer, der flytter inden for Fællesskabet.

Disse forordninger sikrer navnlig, at enhver statsborger fra en anden medlemsstat end den, hvori han har bopæl, har de samme rettigheder som medlemsstatens egne statsborgere. Samtidig er der i forordningerne bestemmelser om godtgørelse af læge- og medicinudgifter i de tilfælde, hvor en person har brug for lægebehandling under et midlertidigt ophold i en anden medlemsstat end den, hvori han er tilsluttet en sygesikringsordning, og i de tilfælde hvor en person rejser til en anden medlemsstat med det bestemte formål at blive lægebehandlet der. Under forudsætning af at betingelserne i fællesskabsbestemmelserne er overholdt, navnlig at den pågældende person kan forelægge bevis for sin ret til lægebehandling i det land, hvor han er tilsluttet en sygesikringsordning, og hvorfra der almindeligvis udleveres en formular E111 eller E112, kan enhver statsborger fra en medlemsstat, hvori han er tilsluttet en sygesikringsordning, på dennes regning lade sig behandle i henhold til den lovgivning, der gælder i opholdslandet.

Belgien har således ret til at kræve, at enhver modtager af lægebehandling i dette land betaler de udgifter, som i princippet godtgøres i henhold til til takster, der er fastsat i belgisk lovgivning.

(1) EFT L 74 af 27.3.1972 Seneste konsoliderede udgave: Rådets forordning (EF) 118/97 af 2. december 1996 (EFT L 28 af 30.1.1997).