SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0875/00

af Lucio Manisco (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. marts 2000)

Om: Embargo mod Irak og oliepriserne

I de sidste 12 måneder er prisen på raffinerede olieprodukter steget betydeligt i Europa (i Italien med 21,1 %), og i de seneste dage blev grænsen på 32 dollars pr. tønde råolie overskredet på børsen i New York. Denne foruroligende prisstigning for brændstof og biprodukter heraf skyldes udelukkende en formindsket tilførsel af dette produkt på markedet fra OPEC-landenes side.

Samtidig er vi vidne til Iraks dødskamp på grund af en embargo, der fortsat går ud over de svageste befolkningslag (Verdenssundhedsorganisationen gjorde allerede i 1996 opmærksom på, at sanktionerne direkte havde medført døden for over 1 million personer, herunder en halv million børn).

Mener Kommissionen ikke, at en embargo, der udelukkende går ud over de svageste befolkningsgrupper, krænker de mest elementære menneskerettigheder?

Mener Kommissionen ikke, at det er nødvendigt, at den tager skridt over for FN, for at det hurtigst muligt undersøger nødvendigheden af embargoen over for Irak?

Mener Kommissionen ikke, at en fornyet markedsføring af råolie fra Irak vil kunne svække OPEC-landenes uforsonlige holdning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(10. maj 2000)

Som den ledende humanitære bidragyder har Fællesskabet i perioden fra 1991 til 1999 bidraget med 250 mio. for at afbøde virkningerne på almindelige irakiske borgere af de sanktionsordninger, der blev indført mod deres land i 1990. Flere medlemsstater har også ydet store bidrag inden for bilaterale rammer.

Da olie-for-fødevare-programmet blev iværksat i 1997, var forventningen, at humanitære behov kunne opfyldes uden hjælp udefra. Det er imidlertid gået langsomt med at gennemføre dette program, hvilket overvejende skyldes manglende samarbejde fra de irakiske myndigheder. Programmet kan ikke opveje nedbrydningen af landets grundlæggende infrastrukturer og den efterfølgende forværring af den økonomiske og humanitære situation, som især påvirker den mest sårbare del af befolkningen. Indtil nu er kun en fjerdedel af midlerne fra programmet decideret gået til humanitær hjælp, som når frem til de endelige modtagere.

Den humanitære hjælp, som stilles til rådighed af bidragydere eller via olie-for-fødevare-programmet, kan i bedste fald midlertidigt opveje de værste virkninger af sammenbruddet i den irakiske økonomi, herunder fødevarefremstilling og -leverancer. Økonomisk fremgang og langsigtet genopretning kan kun opnås, når embargoen er blevet ophævet, men dette kræver, at de irakiske myndigheder samarbejder helhjertet og konstruktivt med De Forende Nationer (FN).

Med FN's Sikkerhedsråds resolution nr. 1284 har FN's medlemsstater foreslået at ophæve sanktionerne, på betingelse af at der igen etableres en overvågnings- og kontrolmekanisme. Desværre har Irak endnu ikke accepteret denne resolution, men landet har heller ikke officielt afvist den. Kommissionen støtter fuldt ud alle bestræbelser på at få den irakiske regering til at indgå i samtaler om gennemførelse af resolutionen og efterfølgende ophævelse af sanktionerne.

Det seneste års høje oliepriser har forøget indtægterne fra olie-for-fødevare-programmet. Derfor kan Iraks olieindtægter risikere at overskride det loft, FN har fastsat i olie-for-fødevare-programmet. Hvis sanktionerne og derfor loftet ophæves, vil niveauet for Iraks olieproduktion være afhængigt af infrastrukturen for landets olieproduktion. Denne befinder sig i en alvorlig tilstand på grund af flere års manglende vedligeholdelse, hvilket vil lægge en vis begrænsning på eventuelle stigninger i den kortsigtede produktion, da en genopretning vil tage flere år.