SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2263/01

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(31. juli 2001)

Om: Rijksdienst voor Pensioenen - manglende overholdelse af domstolens retspraksis

Det er et hovedprincip i retten vedrørende social sikring, at medlemsstaterne har deres egne ordninger for social sikring. Det kan i praksis føre til urimeligheder, som må afhjælpes af De Europæiske Fællesskabers Domstol og andre retsinstanser. Den 26. september 2000 afsagde førstnævnte dom i en sag mellem Rijksdienst voor Pensioenen og R. Engelbrecht.

Sagen omhandlede artikel 3, stk. 8, i belgisk lov af 20. juli 1990. I medfør af denne lov nedsættes pensionen for ægtepar, hvis der er tale om en pension til partneren (dvs. ikke til den pensionsberettigede). Der var i det foreliggende tilfælde tale om en nederlandsk pensionsydelse (AOW) til Engelbrechts partner, som i henhold til AOW-ordningen ikke indebærer ændringer af familieindkomsten. Ifølge Domstolen indebærer denne bestemmelse en begrænsning af arbejdstagernes frie bevægelighed, hvad der ikke kan accepteres.

1. Er det Kommissionen bekendt, at Belgien stadig anvender artikel 3, stk. 8, i belgisk lov af 20. juli 1990?

2. Vil Kommissionen gøre de belgiske myndigheder opmærksom på, at denne lovgivning ikke længere må finde anvendelse i tilfælde, der kan sammenlignes med Engelbrecht-sagen?

3. Vil Kommissionen gøre brug af EF-traktatens artikel 228 over for Belgien?

4. Har Rijksdienst voor Pensioenen ikke som part i sagen et særligt ansvar for, at den dom, der er afsagt i sagen, finder anvendelse over for andre berørte personer?

5. Mener Kommissionen, at den belgiske regering har pligt til at betale erstatning, hvis en instans, som hører under dens kompetence, ikke gennemfører Domstolens retspraksis korrekt til ulempe for privatpersoner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(4. september 2001)

Kommissionens opmærksomhed blev for nylig henledt på en række klager vedrørende spørgsmålet om de belgiske myndigheders manglende anvendelse af Domstolens retspraksis, som fastlagt ved dommen i sagen Engelbrecht, C-262/97(1), som det ærede medlem henviser til.

Den 18. juli 2001 kontaktede Kommissionen derfor de belgiske myndigheder for at forhøre sig om, hvilke foranstaltninger de havde truffet for at overholde retspraksis i forbindelse med behandling af tilfælde, der lignede Engelbrechts. Kommissionen anførte, at indholdet af deres svar eller manglende svar fra deres side inden for en frist på to måneder kunne føre til, at Kommissionen om nødvendigt indledte procedurer for manglende gennemførelse i henhold til EF-traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169).

Kommissionen gør det ærede medlem opmærksom på, at den procedure, der henvises til i EF-traktatens artikel 228 (tidl. artikel 171), forudsætter, at Domstolen allerede tidligere har dømt en medlemsstat for manglende gennemførelse i henhold til proceduren i EF-traktatens artikel 226 efter at have konstateret, at den ikke har opfyldt sine forpligtelser. Denne procedure kan derfor ikke indledes for manglende opfyldelse af en dom, der er blevet afsagt efter en præjudiciel forelæggelse, som det er tilfældet i den foreliggende sag.

Og endelig forudsætter en eventuel idømmelse af erstatning, at der foreligger en kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten(2). I den forbindelse fastsættes beløbets størrelse af de nationale domstole i forbindelse med sager, der indbringes nationalt.

(1) EFT C 295 af 27.9.1997.

(2) Se Domstolens dom af 28. juni 2001, Gervais Larsy mod Institut national d'assurances sociales pour travailleurs indépendants (INASTI), i sag C-118/00.