ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2831/00

af Richard Howitt (PSE) til Kommissionen

(6. september 2000)

Om: Warner Jenkinson Europa, Oldmeadow Road, Kings Lynn, Norfolk. PE30 4LA

Ovennævnte virksomhed har en filial i spørgerens valgkreds og har dér anvendt dimethylsulfat (DMS) til fremstilling af hårfarvningsmidler. Så vidt spørgeren har forstået, gennemføres der for øjeblikket en risikovurdering af netop dette kemiske stof, og Kommissionen bedes derfor oplyse: Hvor langt man er nået med undersøgelsen til dags dato, og hvilket resultat der forventes af vurderingen af det pågældende kemiske stof?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(18. oktober 2000)

Dimethylsulfat (DMS) skal underkastes en risikovurdering i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 af 23. marts 1993 om vurdering af og kontrol med risikoen ved eksisterende stoffer(1). Gruppen af medlemsstaternes tekniske eksperter har i mellemtiden afsluttet drøftelserne af rapporten om risikovurdering (RAR), og Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø (CSTEE) har udtalt sig om kvaliteten af RAR.

Hvad angår miljøet, stemmer CSTEE's udtalelse overens med konklusionerne i RAR trods visse forbehold i forbindelse med den anvendte informationsdatabase.

Hvad angår menneskers sundhed, tilsluttede CSTEE sig generelt set også konklusionerne i RAR på trods af uenighed om visse emner af begrænset omfang (dvs. den foreslåede klassifikation af DMS udelukkende som et hudallergen, kvantitativ risikovurdering af cancer, risikokarakterisering af forplantningstoksicitet og forslaget i RAR om grænseværdier for eksponering på arbejdspladsen).

Ifølge planen offentliggøres RAR af Kommissionens Fælles Forskningscenter (FFC) i begyndelsen af 2001.

Inden for rammerne af RAR er det konstateret, at DMS hovedsageligt anvendes som mellemprodukt og methyleringsmiddel i fremstillingen af mange organiske kemikalier (farvestoffer, parfumer og lægemidler). Der er også rapporteret om anvendelse som sulfateringsmiddel i fremstillingen af forskellige produkter (dvs. farvestoffer og blødgøringsmidler).

For arbejdstageres vedkommende er det konstateret i RAR, at der er er risiko for irritation af luftveje, mutationsfremkaldelse og kræftfremkaldelse som følge af eksponering ved inhalering i forbindelse med fremstilling, behandling og anvendelse af DMS. Der er endvidere påvist en risiko for sundhedsskadelige virkninger ved gentagen eksponering ved inhalering for gravide arbejdstagere ved anvendelse af DMS som mellemprodukt. Der er ikke behov for omgående handling i forbindelse med forbrugeres eller menneskers DMS-eksponering via miljøet. Af RAR fremgår det endvidere, at der ikke forventes miljørisici.

I de tilfælde, hvor der er påvist en uacceptabel risiko, vil Kommissionen overveje foranstaltninger til at mindske risikoen på de områder, hvor risikoen er påvist.

(1) EFT L 84 af 5.4.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2348/00

af Véronique Mathieu (EDD) til Kommissionen

(13. juli 2000)

Om: Det sjette EU-miljøhandlingsprogram

På topmødet i Helsinki i december 1999 opfordredes Kommissionen til at udarbejde forslag til det sjette miljøhandlingsprogram.

1. Indebærer programmet, som skal vedtages for 2001, en styrkelse af indsatsen i forbindelse med miljøkatastrofer?

2. Hvordan vil den nødvendige forebyggelse af miljøkatastrofer i givet fald blive knyttet sammen med EF-handlingsprogrammet for civilbeskyttelse, som blev indført ved Rådets afgørelse af 9. december 1999?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(4. oktober 2000)

Handlingsprogrammet for civilbeskyttelse er den vigtigste platform for samarbejde mellem civilbeskyttelsestjenesterne på forskellige niveauer i medlemsstaterne. Erfaringerne fra en række både naturbetingede og teknologiske katastrofer af nyere dato har dog klart vist manglerne ved det nuværende system og den mangfoldighed af farer, der udgår fra og truer det moderne samfund. Beskyttelsen af mennesker, miljø og ejendom, herunder kulturarven, mod risici er derfor fortsat en vigtig opgave for medlemsstaternes regeringer og for Fællesskabet.

Spørgsmålet om ulykkesrisici og sikkerhed skal behandles på globalt plan. Der må oprettes en sammenhængende og konsolideret ordning for vurdering, forvaltning, mindskelse og, så vidt muligt, eliminering af disse risici i samfundet. Endvidere er det nødvendigt at gøre denne risikoforvaltningsordning gennemsigtig og forståelig uden for eksperternes kreds for at få offentligheden til at acceptere den og deltage aktivt i dens gennemførelse. I denne forbindelse må det nøje overvejes, på hvilket niveau (lige fra lokalt niveau til fællesskabsniveau) foranstaltninger vil få størst mulig praktisk virkning. Det er indlysende, at de lokale myndigheder skal have hovedansvaret for borgernes sikkerhed. Fællesskabet kan spille en vigtig rolle ved at udvikle fælles retningslinjer og skabe et forum for udveksling af erfaringer og for koordinering af indsatsen i tilfælde af grænseoverskridende ulykker.

Kommissionen vil nærmere overveje, om miljøkatastrofer skal behandles inden for rammerne af det nye miljøhandlingsprogram, og i så fald hvordan. Der er også planer om at styrke indsatsen ved hjælp af en konsolideret civilbeskyttelsesordning, som skal åbne mulighed for at behandle ulykkesrisici i et videre perspektiv, navnlig dem, der har relation til miljøkatastrofer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3025/00

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. september 2000)

Om: Gennemførelsesbestemmelser for graduering af den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte betalinger

Jeg har forstået, at der er ved at blive udarbejdet gennemførelsesbestemmelser for forordning (EF) nr. 1259/1999(1) om den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte.

Kan Kommissionen oplyse om:

- hvilke forslag, der foreligger om gennemførelsen af gradueringsmekanismen for de direkte betalinger til landbrugere, der modtager støtte gennem den fælles landbrugspolitiks ordninger, navnlig hvad angår gennemførelsen af forordningens artikel 9, metoden for beregning af beløbene og deres inddragelse i programmerne for udvikling af landdistrikterne?

- hvornår gennemførelsesbestemmelserne påregnes vedtaget og gennemført?

(1) EFT L 160 af 26.6.1999, s. 113.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. november 2000)

Kommissionen er i færd med at udforme gennemførelsesbestemmelser for Rådets forordning (EF) nr. 1259/1999 af 17. maj 1999 om den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte. Det er ganske vist på nuværende tidspunkt for tidligt at beskrive det nøjagtige indhold, men Kommissionen vil gerne gøre opmærksom på, at hovedformålene med denne forordning er at præcisere, hvordan de betalinger, som medlemsstaterne får i medfør af artikel 3 og 4 i forordning (EF) nr. 1259/1999, kan bruges som støtte for foranstaltninger til udvikling af landdistrikter (i overensstemmelse med forordningens artikel 5, stk. 2, hvor der alene er tale om ledsageforanstaltninger: førtidspensionering, ugunstigt stillede områder, miljøvenligt landbrug og skovrejsning) og i overensstemmelse med samme forordnings artikel 9 at definere de foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer for at underrette Kommissionen om, hvordan den er gennemført.

Beregningen af beløbene i medfør af samme forordnings artikel 4 er allerede udtømmende beskrevet i denne artikel, og det forekommer derfor ikke nødvendigt at gentage den i gennemførelsesforordningen.

Kommissionen vil gerne have vedtaget denne gennemførelsesforordning hurtigst muligt og håber at kunne offentliggøre den snarest.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2755/00

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. september 2000)

Om: Bombardement af en ortodoks middelalderkirke i Kosovo

Den 17. juli 2000 blev en ortodoks middelalderkirke i Kosovo nær ved Pristina jævnet med jordet som følge af en bombeeksplosion. I sit svar på min tidligere forespørgsel (E-0015/00(1)) anførte Kommissionen, at der var nedsat en gruppe af højtstående eksperter på området kulturarv, som skal stille forslag til, hvordan man kan løse problemer forårsaget af skader på og ødelæggelse af den kulturelle ejendom i Kosovo, og at den havde til opgave at få fastlagt skader på og ødelæggelse af kulturarven mldr.

På baggrund af den vedvarende vold i Kosovo, som fortsat medfører ødelæggelse af kulturmonumenter, mener Kommissionen da ikke, at det er nødvendigt at reagere hurtigere end beskrevet i ovennævnte svar? Vil Kommissionen i forbindelse med straks meddele, at den vil genoprette skaderne på den pågældende kirke for i praksis at manifestere misbilligelse af den udbredte vandalisme og intolerance i Kosovo?

(1) EFT C 303 E af 24.10.2000, s. 124.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(26. oktober 2000)

Som anført i Kommissionens svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-0015/00, er der indgået en pagt med Europarådet, hvorefter der skulle nedsættes en gruppe af højtstående eksperter. Formålet er, efter at der er foretaget en undersøgelse, at få fastlagt skader på og ødelæggelse af kulturarven, især den arkitektoniske og arkæologiske arv (monumenter og lokaliteter), forårsaget af alle etniske og religiøse grupper i hele Kosovo; at udarbejde en liste i prioriteret rækkefølge over aktioner på basis af undersøgelsen; og at bistå med oprettelsen af eksperthold fra lokalt, regionalt eller føderalt hold, som repræsenterer etniske og religiøse grupper i regionen, og som skal udarbejde gennemførlighedsundersøgelser af aktivitetsplanerne og dermed bidrage til at få opfyldt de prioriteter, der er fastlagt gennem undersøgelsen. Konklusionerne, som skal udarbejdes af gruppen af højtstående eksperter, forventes færdige ved udgangen af året.

Kommissionen vil stille resultaterne af denne undersøgelse til rådighed for De Forenede Nationers mission i Kosovo. Mulighederne for at genopbygge den kirke, som det ærede medlem henviser til, vil først blive afgjort af De Forenede Nationers internationale administration af Kosovo (UNMIK), efter at undersøgelsen er afsluttet, og ud fra de prioriteter for intervention, der vil blive fastsat i dens investeringsprogram for 2001 for genopbygningen af offentlige bygninger, hvorefter det vil blive forelagt de internationale bidragsydere i Kosovo med henblik på en stillingtagen.

Som følge af de presserende investeringsbehov inden for infrastruktur og faciliteter, der er afgørende for Kosovobefolkningens velfærd, har Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt til hensigt at genopbygge religiøse bygningsværker for Fællesskabets midler.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2573/00

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Rådet

(1. september 2000)

Om: Serbiske klostre i Kosovo

I den del af Kosovo, der er under de italienske troppers kontrol, findes der 22 ortodokse kirker og klostre, hvor de serbiske samfund, da de blev jaget bort, havde samlet alle matrikelregistre, som beviste besiddelsen af huset, jordområder, skove og virksomheder.

1. Er Rådet klar over, at albanerne har ødelagt kirker og klostre med dynamitladninger med henblik på tilintetgørelse af de matrikeloversigter, der beviser serbernes ejendomme?

2. Mener det ikke, at man bør beskytte de serbiske indbyggeres ejendele og aktiviteter i Kosovo og sikre en korrekt gennemførelse af de retslige og administrative forhold i området?

3. Hvilke foranstaltninger agter det særlig at træffe for at forhindre, at den historiske og kunstneriske arv i Kosovo ødelægges med henblik på røveri?

Svar

(10. november 2000)

Rådet beklager, at den etniske vold i Kosovo, som de ikke-albanske mindretal er ofre for, fortsætter. Ifølge de oplysninger, som det råder over, er hovedårsagen til ødelæggelsen af ortodokse kirker og klostre ikke, at der opbevares dokumenter i disse, selv om det serbiske samfund tilsyneladende har brugt nogle af stederne til at bringe vigtige dokumenter i sikkerhed. Et eksempel er patriarkatet i Pec. Hvad dette angår har Rådet dog fået oplyst, at de fleste af de dokumenter, der var bragt i sikkerhed dér, i mellemtiden er blevet overført til kommunalforvaltningen i Pec, som styres af det albanske flertal, efter først at være blevet kopieret til mikrofilm med bistand fra Beograd. Disse kopier skal stadig befinde sig hos patriarkatet.

Det ærede medlem er sikkert klar over, at Unionen ikke er ansvarlig for opretholdelse af den offentlige orden og sikkerhed i Kosovo. Denne opgave påhviler UNMIK's politistyrke og KFOR på grundlag af et mandat, der er givet i Sikkerhedsrådets resolution 1244. Rådet glæder sig dog over KFOR's indsats for at sikre beskyttelse af de vigtigste religiøse steder døgnet rundt, beskytte de mindre vigtige steder ved hjælp af patruljering og oprette kontrolpunkter i hele provinsen for at kontrollere adgangen til områder, der er beboet af serbere.

Kommissionen har tidligere haft lejlighed til at henlede Europa-Parlamentets opmærksomhed på, at den ikke råder over de nødvendige beføjelser til at træffe foranstaltninger, der kan beskytte den civile og religiøse kulturarv i Kosovo, men at den selvfølgelig er rede til at samarbejde med andre organisationer (svar på skriftlig forespørgsel E-1587/99). Kommissionen har bl.a. planer om sammen med Europarådet at gennemføre en undersøgelse for at definere behovet for bevarelse af kulturarven i Kosovo samt, ligeledes sammen med Europarådet, at nedsætte en gruppe af eksperter på højt plan, der skal foreslå løsninger på de problemer, der er opstået som følge af beskadigelse, ja til tider endog ødelæggelse, af de kulturelle værdier i Kosovo. Undersøgelsen, hvis resultater forventes at foreligge ved udgangen af året, giver en oversigt over hele problematikken.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2638/00

af Karl von Wogau (PPE-DE) til Kommissionen

(1. august 2000)

Om: Udflagning til andre medlemsstater af besætninger i den tyske indlandsskibsfart under henvisning til etableringsfriheden

Har Kommissionen kendskab til, at ansættelsesforhold inden for indlandsskibsfarten, som er indgået efter tysk arbejdsret, under henvisning til etableringsfriheden på det indre marked omdannes til ansættelsesforhold efter andre medlemsstaters lovgivning med dårligere vilkår for arbejdstagerne, og finder Kommissionen dette acceptabelt?

Et tysk rederi inden for indlandsskibsfarten, som er datterselskab af en tysk koncern, vil udflagesine besætninger til en filial inden for samme koncern i Luxembourg. I denne forbindelse får arbejdstagerne, som hidtil har haft tyske arbejdskontrakter, stillet forslag om ophævelse af gældende ansættelsesforhold og indgåelse af luxembourgske ansættelsesforhold. Samtidig sker der en realnedgang i bruttolønnen og en stigning i arbejdstiden om bord til ugunst for de ansatte.

Alternativt får arbejdstagerne en driftsbetinget opsigelse og dermed tab af arbejdspladsen stillet i udsigt.

Arbejdet skal præsteres på de samme flod- og kanalskibe som før, der stadig ejes af den tyske filial og hidtidige arbejdsgiver.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. oktober 2000)

Det ærede medlem sætter spørgsmålstegn ved den praksis, der ses hos visse redere i indlandsskibsfart, som udflager deres skibe til en medlemsstat, hvor arbejdsvilkårene er mindre gunstige for arbejdstagerne, under henvisning til etableringsfriheden i det indre marked.

I betragtning af spørgsmålets faktuelle elementer er Kommissionen ikke i stand til at foretage en juridisk kvalifikation af den konkrete sag, herunder vurdere, om sagen er et tilfælde af virksomhedsoverførsel i henhold til Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977(1) som ændret ved Rådets direktiv 98/50/EØF af 29. juni 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter(2).

Under alle omstændigheder skal det bemærkes, at den lov der gælder for skibsfartssektoren, herunder flodskibsfart, i overensstemmelse med international privatret normalt er den, der gælder i flagmedlemsstaten.

Det fastsættes dog i artikel 6, stk. 2, i konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, 80/394/EØF(3), at hvis det af omstændighederne som helhed fremgår, at aftalen har en nærmere tilknytning til et andet land end det, hvis lov i princippet skal anvendes, finder loven i dette land anvendelse.

(1) EFT L 61 af 5.3.1977.

(2) EFT L 201 af 17.7.1998.

(3) EFT L 266 af 9.10.1980.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3301/00 af Eryl McNally (PSE) til Kommissionen. Lysforurening.



EF-Tidende nr. 136 E af 08/05/2001 s. 0222 - 0222



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3301/00 af Eryl McNally (PSE) til Kommissionen (25. oktober 2000) Om: Lysforurening Lysforurening stammer fra lys, som udslipper fra boliger og erhvervsbygninger, og forhindrer byboere i at se nattehimlen og forøger den globale opvarmning. Anvendelse af svagere elektriske pærer og afskærmning for at forhindre lyset i at slippe ud ville nedbringe CO2-emissionerne og gøre det muligt at se stjernerne bedre. Overvejer Kommissionen at fremsætte lovforslag til forebyggelse af lysforurening? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström (8. december 2000) Kommissionen er i øjeblikket ved at foretage en grundig undersøgelse af det af det ærede medlem nævnte problem og skal snarest muligt meddele hende udfaldet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1904/00 af Nirj Deva (PPE-DE) til Kommissionen. Udbud li 9701.01.04.02 under EF's Phare-program.



EF-Tidende nr. 113 E af 18/04/2001 s. 0050 - 0050



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1904/00 af Nirj Deva (PPE-DE) til Kommissionen (16. juni 2000) Om: Udbud li 9701.01.04.02 under EF's Phare-program Kan Kommissionen eftersom bud på kontrakter under Phare-programmet kun kan accepteres for hele entrepriser, og eftersom at udstyr skal stamme fra et EF-land, eller et land der er omfattet af Phare-programmet oplyse, hvem der fik tildelt kontrakterne for hver enkel entreprise under dette udbud, og hvilket udstyr (mærke og model) der var omfattet af de vindende bud? Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen (1. december 2000) Som følge af omfanget af svaret, der indeholder mange tabeller, sender Kommissionen det direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2608/00

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(1. august 2000)

Om: Gennemførelse af fugledirektivet

Den 13. juli 2000 modtog jeg næsten 100 000 underskrifter fra borgere, der er foruroligede over omfanget af fuglefangsten i Frankrig. Nogle fangstmetoder er unødigt grusomme og skal derfor forbydes. Nogle fangstmetoder (limpinde, net) sondrer ikke mellem arter og skal derfor forbydes i træk- og yngleperioden.

1. Har Kommissionen kendskab til retsbestemmelserne om fuglefangst i Frankrig?

2. Har Kommissionen kendskab til omfanget af fuglefangsten i Frankrig?

3. Er Kommissionen af den opfattelse, at lovgivning og/eller praksis er i strid med fugledirektivet?

4. Hvilke skridt agter Kommissionen at tage?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(29. september 2000)

Kommissionen har kendskab til de vigtigste lovbestemmelser om fældefangst af fugle i Frankrig, idet medlemsstaterne i henhold til artikel 18 i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle(1) skal meddele teksterne til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på området.

Desuden kræves det i artikel 9, stk. 3, i Rådets direktiv 79/409/EØF, at medlemsstaterne hvert år til Kommissionen indberetter, hvilke fravigelser fra bestemmelserne i artikel 5, 6, 7 og 8 der har været tale om i årets løb. Fældefangst af fugle indberettes som led i denne rapportering.

Kommissionen er af den opfattelse, at den franske lovgivning med hensyn til beskyttelse af vilde fugle omfatter alle de fuglearter, der kræver beskyttelse i overensstemmelse med artikel 5 i Rådets direktiv 79/409/EØF, og tager hensyn til alle de forbud, denne artikel rummer, herunder forsætligt drab på eller indfangning af fugle med alle mulige metoder. For så vidt angår praksis i form af fældefangst af fugle, er Kommissionen for øjeblikket ved at undersøge en lang række klagesager om bl.a. formodet misbrug af fravigelsesmulighederne i henhold til artikel 9.

Får Kommissionen dokumentation for, at praksis med hensyn til fældefangst af fugle ikke stemmer overens med direktivet, vil den normalt indlede en overtrædelsesprocedure med henblik på at foretage en yderligere vurdering af påstanden inden for rammerne af artikel 226 (tidligere artikel 169) i traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber.

(1) EFT L 103 af 25.4.1979.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2071/00

af Elizabeth Lynne (ELDR) til Kommissionen

(27. juni 2000)

Om: Basisfinansiering til ngo'er, som beskæftiger sig med handicappede

Kan Kommissionen gøre rede for, nøjagtig hvor meget basisfinansiering der blev tildelt ikke-statslige organisationer, som beskæftiger sig med handicappede, og nøjagtig hvilke organisationer der har modtaget en sådan basisfinansiering fra hvilke budgetkonti for årene 1999, 1998 og 1997?

Kan Kommissionen gøre rede for, hvilke organisationer der er berettiget til at modtage en sådan finansiering i henhold til de igangværende planer for 2000 og 2001 og fra hvilke budgetkonti?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. oktober 2000)

I 1997 blev der bevilget 1,6 mio. EUR til 26 ikke-statslige organisationer fra budgetkonto B5-4106. I 1998 blev der bevilget 1,28 mio. EUR til 14 ikke-statslige organisationer fra budgetkonto B5-4106. I 1999 blev der bevilget 0,87 mio. EUR til 10 ikke-statslige organisationer fra budgetkonto B5-4111.

Listen over de ikke-statslige organisationer, der modtog tilskud i 1997, 1998 og 1999, sendes direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.

I regnskabsårene 1997, 1998, 1999 og 2000 har Det Europæiske Handicapforum modtaget en basisfinansiering på 750 000 EUR, da denne organisation udtrykkelig blev nævnt i bemærkningerne i budgettet til den pågældende budgetkonto for disse regnskabsår.

I år 2000 har Kommissionen organiseret en indkaldelse af forslag om levering af støtte til koordineringsaktiviteter i organisationer, der arbejder på europæisk plan på området bekæmpelse af forskelsbehandling (budgetkonto B5-803). Som følge af denne indkaldelse indgår Kommissionen støtteaftaler med en række organer, hvoraf nogle er aktive på handicapområdet. Oplysninger om, hvilke organer der har modtaget støtte, vil blive offentliggjort på Kommissionens relevante websider

(http://europa.eu.int/comm/employment_social/soc-prot/disable/index_en.htm).

I 2001 vil basisfinansieringen af relevante organisationer på europæisk plan med erfaring i bekæmpelse af forskelsbehandling falde ind under handlingsprogrammet om bekæmpelse af forskelsbehandling, som i øjeblikket behandles i Rådet og Parlamentet. På grundlag af artikel 13 i EF-traktaten vil programmet beskæftige sig med forskelsbehandling på grundlag af race og etnisk oprindelse, religion og tro, handicap, alder og seksuel orientering. Kommissionen har foreslået, at kriterierne for udvælgelse af ikke-statslige organisationer på europæisk plan til dette formål skulle fastsætte i samarbejde med programudvalget. En indkaldelse af forslag vil så blive organiseret på grundlag af de fastsatte kriterier. Det er derfor ikke på dette stadium muligt at sige, hvilke organisationer der vil modtage tilskud.