SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1991/01

af Hans Modrow (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. juli 2001)

Om: EU-udvidelse

Trods store anstrengelser, ikke mindst fra Kommissionens side, har det vist sig, at udvidelsen af Unionen med landene i Central- og Østeuropa er væsentlige mere kompliceret, end ventet.

Kan Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

1. Hvordan skal udviklingen af euroregionerne mellem medlems- og ansøgerstaterne i fremtiden ordnes og udbygges i overensstemmelse med et forhold som gode partnere? Er Kommissionen ved at udarbejde et særligt handlingsprogram?

2. Hvad agter Kommissionen at foretage sig med hensyn til overgangsfristerne?

3. Hvad gøres der for at undgå, at de uomgængelige økonomiske strukturforandringer i overensstemmelse med EU's kvotepolitik ikke fører til en afindustrialisering af hele regioner, således som det allerede kan iagttages i Nordmähren? Bliver de nye delstater i Tyskland ved med at være mål 1 regioner eller påregner man ændringer i støttekriterierne til fordel for de central og østeuropæiske stater?

4. Hvad foretager Kommissionen sig for at imødegå den voksende afvisning af et EU-medlemskab i de central og østeuropæiske lande, ved f.eks. at gøre tiltrædelsesforhandlingerne mere gennemskuelige og give mere konkrete oplysninger over følgerne af et EU-medlemskab?

5. Hvordan kan de kooperative produktionsfirmaer inden for landbruget i ansøgerlandene blive bevaret og fremmes inden for rammerne af en fælles landbrugspolitik?

6. Hvilken holdning indtager Kommissionen over for det krav, der er stillet af tyske politikere, om, at de såkaldte Benes-dekreter ophæves, der går tilbage til den folkeretligt bindende Potsdamer-aftale, og at dette gøres til forudsætning for Tjetjeniens tiltrædelse af EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(2. oktober 2001)

1. Den praksis, der består i at oprette euroregioner, er udelukkende et initiativ fra de pågældende partneres side. Kommissionen planlægger ikke nogen særlige støtteprogrammer til fordel for euroregionerne som organisationer. De euroregioner, som omfatter grænseregioner mellem EU og kandidatlandene, er dog allerede nu aktivt involveret i gennemførelsen af grænseoverskridende samarbejdsprogrammer, der nyder fordel af finansiel støtte fra EF inden for rammerne af Interreg og Phare's program for grænseoverskridende samarbejde. Disse programmer er udformet på grundlag af princippet om partnerskab, med fælles strukturer og programmeringsdokumenter og mulighed for at videreføre samarbejdet efter tiltrædelsen. Desuden vedtog Kommissionen den 21. juli 2001 en særlig foranstaltning med henblik på at udvikle EF-initiativerne til fordel for grænseregionerne op til kandidatlandene.(1)

2. Kommissionen har gjort rede for sin strategi for overgangsforanstaltningerne i sit dokument om udvidelsesstrategien, der blev vedtaget i november 2000(2). Overgangsforanstaltningerne bør være af begrænset varighed og rækkevidde. De bør ikke medføre ændringer af eller gribe forstyrrende ind på EU's regler eller politikker, og heller ikke give anledning til væsentlige konkurrencefordrejninger. Der er tre typer overgangsforanstaltninger: Dem, der er acceptable, dem, der kan føres forhandlinger om, og dem, der er uacceptable.

3. Den industrielle omstrukturering i kandidatlandene gennemføres under disse landes eget ansvar. EF's førtiltrædelsesbistand (Phare, Ispa og Sapard), som beløber sig til ca. 3,2 mia. EUR om året, skal støtte disse landes bestræbelser på at vedtage og gennemføre EU's regelværk, herunder også regelværket for industrisektoren. Under Phare-programmet afsættes der allerede en betydelig del, nemlig en tredjedel af rammebevillingen, til økonomisk og social samhørighed. Inden for rammerne af prioriteten institutionel opbygning bidrager programmet til udvikling af de mekanismer, der er nødvendige for de fremtidige strukturfondsforanstaltninger efter tiltrædelsen. Der ydes ligeledes samfinansiering til investeringer, der skal sikre støtten til den økonomiske og sociale samhørighed i kandidatlandene.

Det bør i øvrigt bemærkes, at der ikke er kvoter for kandidatlandenes eksport af industriprodukter til EF.

Efter tiltrædelsen vil der under strukturfondene kunne ydes støtte til omstillingsprocessen i kandidatlandenes industriområder og på den måde bidrages til den økonomiske og sociale samhørighed. De nye Länder i Tyskland beholder deres status som mål 1 regioner indtil mindst 2006, hvor den nuværende programperiode udløber. Udvælgelseskriterierne for mål 1 for perioden efter 2006 er endnu ikke fastlagt; de skal godkendes af både de nuværende og de nye medlemsstater. Derfor er det i øjeblikket ikke muligt at forudsige noget om den status, de nuværende mål 1 regioner i Tyskland vil få efter 2006.

4. Kommissionen har vedtaget en kommunikationsstrategi, som skal gennemføres decentralt i kandidatlandene og medlemsstaterne. Den skal især gennemføres i nøje og løbende koordination med de aktiviteter, der udfoldes af regeringerne, parlamenterne og de forskellige samfundsgrupper.

5. Under Sapard-programmerne kan der indtil kandidatlandenes tiltrædelse ydes støtte til producentgrupper. I de programmer, der er godkendt for Bulgarien, Rumænien, Slovakiet og Ungarn, er der forudset specifik støtte til grupper af denne type. Desuden er der i flere forskellig programmer for andre foranstaltninger fastlagt adgangsbetingelser, som er mere fordelagtige for producentorganisationerne.

Den fælles landbrugspolitik har hverken hvad angår pris- eller markedspolitik eller politikken for udvikling af landdistrikter til formål at støtte en særlig organisationsform. Derimod kan landbrugskooperativer nyde fordel af den form for støtte, der er forudset til producentsammenslutninger inden for rammerne af visse fælles markedsordninger, samt støtte til forbedring af forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1997 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)(3).

6. Benes-dekreterne blev vedtaget og gennemført, før EF blev grundlagt og Rom-traktaten trådte i kraft. Kandidatlandene skal ved deres tiltrædelse opfylde de kriterier, der blev fastlagt af Det Europæiske Råd i København, specielt det politiske kriterium om, at de skal have stabile institutioner, der kan garantere demokratiet, retsstaten, menneskerettighederne og respekten for og beskyttelsen af mindretal.

(1) KOM(2001) 437 endelig udg.

(2) KOM(2000) 700 endelig udg.

(3) EFT L 160 af 26.6.1999.