DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/651

(2004/C 88 E/0668)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3676/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(9. december 2003)

Om: Andragende fra CNASTI (Portugal)

På World Education Forum, der fandt sted i Dakar, vedtog det internationale samfund, at dets vigtigste mål var at sikre, at alle børn i verden inden 2015 ville få adgang til gratis grunduddannelse af god kvalitet, samt inden 2005 at fjerne forskelle mellem de to køn, hvad angår adgang til uddannelse. Samme år blev disse mål optaget blandt FN's udviklingsmål for dette årtusind.

Som led i kampagnen »Fra udnyttelse til uddannelse«, der blev lanceret i Portugal af CNASTI — landsforbundet for en indsats imod børnearbejde i dets egenskab af national koordinator af »den globale march« imod børnearbejde — blev der sendt et andragende, hvori Kommissionen anmodes om at træffe foranstaltninger med henblik på en væsentlig forhøjelse af midlerne til uddannelse på området for internationalt samarbejde og udvikling; fuldt ud at støtte det hurtige initiativ på uddannelsesområdet og udvide programmet til samtlige lande, som tilbyder ordentlige uddannelsesprogrammer samt udtrykkeligt at udelukke uddannelse fra de sektorer, der skal liberaliseres som led i den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS) inden for rammerne af WTO.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke effektive foranstaltninger den allerede har truffet for at efterkomme de ovennævnte krav?

Svar afgivet på kommissionens vegne af Poul Nielson

(20. februar 2004)

De mål om at sikre »Uddannelse for Alle«, der blev fastsat i Dakar, og FN's millenniumudviklingsmål inden for uddannelse danner grundlaget for EU's udviklingspolitik på uddannelsesområdet som anført i Kommissionens meddelelse af marts 2002 (1) om »Almen og faglig uddannelse som led i fattigdomsbekæmpelsen i udviklingslandene«. I meddelelsen understreges det også, at EU bør øge sin støtte til uddannelse, først og fremmest grunduddannelse.

Samlet har Kommissionen programmeret ca. 1,3 mia. EUR i støtte til uddannelse i udviklingslandene over en femårsperiode. Tallet repræsenterer ikke den samlede indsats, idet der ikke er medtaget en finansiering på omkring 1,7 mia. EUR, som vil gå til AVS-landene under 9. EUF i form af makroøkonomisk støtte, der er forbundet med resultater på det sociale område, navnlig inden for uddannelse og sundhed.

Da EU's udviklingssamarbejde tilrettelægges på grundlag af en flerårig planlægning, er det kun i begrænset omfang muligt at øge finansieringen af uddannelse inden næste programmeringsfase. Der findes dog en vis fleksibilitet i AVS-landene via genforpligtelse af ikke-anvendte midler fra tidligere EUF og 2004-midtvejsrevisionen. Men efter princippet om ejerskab er det naturligvis i sidste ende modtagerlandene, der træffer beslutning om, hvordan de vil anvende de midler, de har fået tildelt.

På denne baggrund hilste Kommissionen Fast Track-initiativet (FTI) inden for uddannelse for alle velkomment som en mulighed for at øge støtten til grunduddannelse. Initiativet vil også blive taget i betragtning i næste programmeringsfase for ikke-AVS-lande, der modtager støtte fra initiativet. Kommissionen har desuden spillet en vigtig rolle inden for området for anden søjle, når det gælder harmoniseringen af FTI-procedurer med de andre donorer, navnlig EU's medlemsstater.

Hvad angår det særlige spørgsmål om uddannelsesydelser og den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS), har EU og medlemsstaterne allerede indgået forpligtelser inden for GATS-Uruguay-runden vedrørende privat finansierede tjenesteydelser på uddannelsesområdet. Disse forpligtelser indebærer, at udenlandske leverandører i et vist omfang kan få adgang inden for EU's territorium, men de begrænser på ingen måde medlemsstaternes ret til at bestemme, hvordan man bedst kan tilvejebringe uddannelsesydelser. Dette er i overensstemmelse med bestemmelserne i GATS, hvis anvendelsesområde ikke omfatter tjenesteydelser, der er forbundet med udøvelse af offentlig myndighed, og det giver samtidig WTO-medlemmer mulighed for at bevare den nødvendige fleksibilitet og ret til inden for deres ansvarsområder at bestemme, hvilken struktur der er bedst for organiseringen af hver enkelt sektor.

(1) KOM(2002) 116 endelig udg.