DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/113

(2004/C 70 E/114)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2559/03

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(4. august 2003)

Om: Subsidiering af dyretransport

Levende dyr, der eksporteres fra EU, udsættes for en lang og belastende rejse. EU har i mange år subsidieret disse dyrs lidelser.

Hvor længe vil Kommissionen fortsætte med at yde støtte til eksporten af levende dyr til Egypten og Libanon?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(26. september 2003)

Det ærede medlem kommer på ny ind på et vigtigt emne, hvor Kommissionen for nylig har truffet en række foranstaltninger som følge af de forpligtelser, den havde påtaget sig over for Europa-Parlamentet i 2002.

Fællesskabet har meget strenge bestemmelser, hvad angår dyrs velfærd generelt, herunder også under transport. I øvrigt har Kommissionen for nylig vedtaget forordning (EF) nr. 639/2003 (1), som afløser forordning (EF) nr. 615/1998 (2), med henblik på at styrke dyrlægekontrol og sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af dyrevelfærdsbetingelserne i forbindelse med eksport af levende kvæg, hvortil der ydes eksportrestitution. Kontrollen og betingelserne gælder både avlsdyr og slagtedyr.

Med vedtagelsen af forordning (EF) nr. 118/2003 (3) har Kommissionen desuden indført en betydelig begrænsning i ydelsen af eksportrestitutioner for levende dyr, idet den for slagtedyrs vedkommende kun har bibeholdt restitutioner for handyr, som eksporteres til Libanon og Ægypten. Produktionsstrukturen og handelssektoren i disse to lande er stærkt påvirket af kulturelle og religiøse traditioner, hvorfor deres import af kød er meget begrænset i forhold til importen af levende kvæg.

For Libanons vedkommende repræsenterer importen af levende dyr således næsten 80 % af den samlede import af oksekød (slagtekroppe og levende kvæg, uanset oprindelse). Fællesskabets eksport af oksekød til Libanon består altså overvejende af slagtekvæg, hvoraf EU er landets største leverandør. Ophæves restitutionsordningen, ville eksporten fra EU af disse dyr ikke blive erstattet med eksport af kød, men med import af slagtekvæg fra andre konkurrerende lande. Det er det, der er sket for Ægyptens vedkommende. Da den traditionelle EU-eksport af slagtekvæg, sammen med alle oksekødsprodukter, blev standset som følge af BSE-krisen (bovin spongiform encefalopati), blev den erstattet med import af slagtedyr fra Australien, med en meget længere transporttid end fra Europa. Generelt er tredjelandenes dyrevelfærds-bestemmelser langt mindre strenge end i EU.

Endelig skal det bemærkes, at den drastiske begrænsning af mulighederne for ydelse af restitution for levende kvæg, både hvad støtteberettigede kategorier og bestemmelsessteder angår, bidrager til at sikre respekten for dyrenes velfærd under transport.

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 639/2003 af 9. april 2003 om fastsættelse af gennemførelsesbestemmelser efter Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999, for så vidt angår kravene for ydelse af eksportrestitutioner i forbindelse med levende kvægs velfærd under transport, EUT L 93 af 10.4.2003.

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 615/98 af 18. marts 1998 om særlige gennemførelsesbestemmelser for ordningen med eksportrestitutioner, for så vidt angår kvægs velfærd under transport, EFT L 82 af 19.3.1998.

(3) Kommissionens forordning (EF) nr. 118/2003 af 23. januar 2003 om fastsættelse af eksportrestitutionerne inden for oksekødssektoren og om ændring af forordning (EØF) nr. 3846/87 om fastsættelse af nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter og forordning (EF) nr. 1445/95 om gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser for oksekød, EFT L 20 af 24.1.2003.