DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/701

(2004/C 78 E/0749)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0450/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(19. februar 2003)

Om: Flygtningelejre og slavehandlere

Det italienske ugemagasin Panorama bragte den 6. februar 2003 følgende beskrivelse af flygtningelejren Pendeli i Grækenland: »Grækenland, flygtningelejren Pendeli, blikbarakker druknet i affald og kloakvand. (…) 80 km fra Athen. Lejren drives af Médecins du Monde, en ngo, der gør, hvad der er muligt for at hjælpe de desperate indvandrere i Grækenland. Forgæves. Bølgen af desperate vokser dag for dag. Afghanere, irakere og kurdere kommer til Tyrkiet, og når de først er dér, i Grækenland, skal de betale mafiaen et minimumsbeløb på 2 500 USD for at komme videre. De gemmer sig i lastbiler om bord på hurtigbåde eller i flydende ligkister. (…) Der er kommet mindst 15 000 udlændinge gennem denne lejr, og alle har de kun ét i hovedet, nemlig at komme ind i det rigtige Europa.« Panorama skriver desuden i samme artikel: »Håbets rejse for kurdere med tyrkisk statsborgerskab starter i Istanbul og går ad forskellige ruter. Den første rute fører gennem Balkan i lastbil og til fods og ender i Italien. Den anden rute fører gennem Kosovo og Albanien og videre i gummibåd til Italien. Den tredje rute er en rejse med tankskib fra Smyrna i retning af Calabrias kyst i Italien. Den fjerde rute, der efter de seneste forlydender kaldes«den nye vej', er en rejse med fly til Tunesien, hvorfra der sejles i fiskerbåd til Sicilien. Lige meget hvilken vej der vælges, koster»billetten«3-6 000 EUR, et beløb, der varierer afhængigt af destinationen. Alt i alt en omsætning på 18 mio. EUR på to år. Der betales kontant i Tyrkiet«. De to uddrag fra det italienske ugemagasin viser klart og tydeligt på den ene side forfaldet, nøden, opløsningen og forråelsen af visse flygtningelejre, hvor der ikke hersker den mindste respekt for menneskets værdighed, og på den anden side den åbenlyse eksistens af kriminelle slavehandelsorganisationer, der grisk udnytter disse flygtninges fortvivlelse.

1. Kan Kommissionen oplyse, om eksistensen af og betingelserne i disse lejre på Unionens område er i overensstemmelse med de i Schengen-aftalen fastsatte bestemmelser om indvandring?

2. Kan den ligeledes oplyse, hvilke instrumenter Unionen råder over for at undgå, at opløsningen af disse lejre og de kriminelles udnyttelse af indvandrerne yderligere forrår deres eksistens og fuldstændig tilintetgør deres menneskelige værdighed?

3. Mener den ikke, at det er nødvendigt og hensigtsmæssigt at anmode regeringen i et ansøgerland om at harmonisere sin immigrationslovgivning med lovgivningen i det så begærede EU for at sikre, at handlinger som de beskrevne kan retsforfølges på dets område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(15. maj 2003)

I henhold til protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union skal medlemsstaterne udvise personer, som ikke eller ikke længere opfylder de gældende betingelser for tilladelse til kortvarigt ophold, hvis de ikke udrejser frivilligt, hvis det må formodes, at udrejse ikke vil finde sted, eller hvis det af hensyn til den nationale sikkerhed eller den offentlige orden er påkrævet, at de pågældende udrejser straks. Med henblik på gennemførelsen af disse bestemmelser kan medlemsstaterne frihedsberøve personer uden lovligt ophold eller kræve, at de bor inden for et bestemt område.

Som anført i svaret på skriftlig forespørgsel E-0431/03 fra Adriana Poli Bortone (1) vedtog Rådet den 28. februar 2002 på grundlag af Kommissionens meddelelse om en fælles politik mod ulovlig indvandring af 15. november 2001 (2) en handlingsplan for bekæmpelse af ulovlig indvandring (3). Desuden vedtog Rådet den 13. juni 2002 en plan for forvaltning af EU-medlemsstaternes ydre grænser, som også er baseret på en meddelelse fra Kommissionen om samme emne af 7. maj 2002 (4). En korrekt gennemførelse af disse foranstaltninger kan reducere strømmen af ulovlige indvandrere og dermed på lang sigt mindske byrden for de centre og lejre, der beskrives i forespørgslen.

Det skal desuden understreges, at der, hvis de pågældende har ansøgt eller har til hensigt at ansøge om asyl i Grækenland, endnu ikke findes nogen fællesskabsbestemmelser baseret på EF-traktatens artikel 63, som gør det muligt for Kommissionen at gribe ind, f.eks. ved at anmode de græske myndigheder om yderligere oplysninger.

Rådet har vedtaget direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (5), men disse bestemmelser er endnu ikke blevet gennemført i medlemsstaterne. Formålet med direktivet er at forbedre modtagelsesforholdene for asylansøgere betydeligt, i hvert fald i visse medlemsstater. Princippet om, at fattige asylansøgere, som får tilladelse til at opholde sig i landet, indtil resultatet af procedurerne foreligger, har ret til modtagelsesforhold (herunder indkvartering, mad, tøj og lommepenge), er blevet accepteret af alle medlemsstaterne (medlemsstaterne kan dog nægte modtagelsesforhold, hvis asylansøgningen ikke er indgivet, så snart det var praktisk muligt). I alle medlemsstaterne vil asylansøgere have ret til ordentlig lægebehandling, information og dokumentation og undervisning samt i et begrænset antal tilfælde adgang til arbejdsmarkedet. Desuden skal medlemsstaterne forpligte sig til at sikre passende styring, overvågning og kontrol af modtagelsesforholdenes niveau. Gennemførelsesfristen er den 6. februar 2005.

I den forbindelse er det også værd at bemærke, at de græske myndigheder investerer de fleste af de midler, de modtager fra Den Europæiske Flygtningefond (EFF), i at opgradere og forbedre modtagelseskapaciteten for asylansøgere. Siden 1998 har flere ikke-statslige organisationer (NGO'er) kunnet udvikle og sikre tilvejebringelse af indkvartering og mad til asylansøgere i Grækenland (bl.a. i Aspropyrgos-centret, som drives af EL.IN.AS, indkvarteringscentret i Nea Makri, som drives af det græske Røde Kors, og natherberget for asylansøgere i Athens centrum, som drives af Médecins du Monde).

Tyrkiet har som kandidatland et tiltrædelsespartnerskab og har vedtaget et nationalt program for vedtagelse af fællesskabsretten. Dette program indebærer selvfølgelig, at Tyrkiet gradvis skal bringe sin lovgivning og sin praksis vedrørende migration, asyl og grænseforvaltning i overensstemmelse med fællesskabsretten. I 2002 nedsatte de tyrkiske myndigheder en række tværministerielle arbejdsgrupper vedrørende migration, asyl og grænseforvaltning, som fik til opgave at udarbejde strategier, der skulle indeholde en mere detaljeret plan for tilpasningen til fællesskabsretten på disse områder. Strategierne for migration og grænseforvaltning vil snart blive offentliggjort. Desuden har de tyrkiske myndigheder besluttet at udarbejde handlingsplaner for migration, asyl og grænseforvaltning, som skal indeholde en detaljeret tidsplan for tilpasning af lovgivningen, institutionelle reformer, uddannelse og investeringer med henblik på en tilpasning til fællesskabsretten. Udarbejdelsen og gennemførelsen af disse handlingsplaner vil blive støttet af Kommissionen gennem to partnerskabsprogrammer, som iværksættes senere i 2003. I juni 2002 indledte Kommissionen og Tyrkiet desuden drøftelser om en særlig handlingsplan vedrørende ulovlig indvandring, og det håbes, at forhandlingerne om denne plan snart kan afsluttes.

(1) EUT C 51 E af 26.2.2004, s. 24.

(2) KOM(2001) 672 endelig udg.

(3) EFT C 142 af 14.6.2002.

(4) KOM(2002) 233 endelig udg.

(5) EFT L 31 af 6.2.2003.