SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1549/00

af Vitaliano Gemelli (PPE-DE) til Kommissionen

(18. maj 2000)

Om: Økonomisk og monetær politik

Den fortsatte svækkelse af euroen i forhold til dollaren vækker store bekymringer i mange kredse i Europa. Fra mange sektorer den politiske, den økonomiske, den sociale og den finansielle ønskes der udtømmende forklaringer på EU's økonomiske og monetære strategi, mens Kommissionen bestræber sig på at udsende beroligende budskaber, og Rådet fuldstændig

ignorerer problemet. ECB nøjes med at vedtage den ene renteforhøjelse efter den anden, hvilket er et klart vidnesbyrd om fraværet af en økonomisk og monetær strategi, eftersom man blot griber til de velkendte tekniske justeringer, der ikke har nogen forbindelse til en mere overordnet økonomisk strategi. Mens renteforhøjelser måske nok begrænser inflationsfaren, skader de uden tvivl investeringen af euro i virksomheder. Disse investeringer er imidlertid helt nødvendige, hvis man vil bidrage til at fremskynde moderniseringen af økonomien og løse problemet med den enorme arbejdsløshed i Europa, som på ingen måde kan forklares som konjunkturbestemt, men tværtimod skyldes de mange stive strukturer og den manglende harmonisering af medlemsstaternes økonomiske og finansielle politik samt skatte- og socialpolitik. Denne politik har hidtil været præget af skepticisme, protektionisme, snæversyn og forældede ideologier, som blokerer for en seriøs debat om, hvordan der bedst sikres en konkurrencedygtig stilling på verdensmarkedet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

- Hvilke retningslinjer for en økonomisk og monetær strategi, agter Kommissionen at iværksætte?

- Hvilken europæisk politisk myndighed træffer afgørelse om den økonomiske og monetære politik i EU under hensyntagen til ECB's teknisk-operative uafhængighed?

- Hvilke foranstaltninger agter man at træffe i EU og medlemsstaterne med henblik på modernisering og udvikling af den europæiske økonomi?

- Hvordan agter man at løse problemet med den store arbejdsløshed i Europa og samtidig opretholde og respektere de bestemmelser, der regulerer tredjelandsstatsborgeres tilstrømning og ophold?

- Hvilken rolle tiltænker Kommissionen ansøgerlandene i forbindelse med udvidelsen, som vi ønsker må foregå på de bedste betingelser og så hurtigt som muligt, i et EU, der kan garantere positive økonomiske betingelser og indgyde følelsen af sikkerhed og stabilitet og dermed forbedre de europæiske borgeres livskvalitet?

- Hvilket forslag vil Kommissionen stille USA, Canada, Japan, Rusland, Kina og verdens øvrige økonomiske magter med henblik på indledelse af forhandlinger, der kan føre til stabilisering af de monetære og finansielle markeder og beskyttelse af borgere, investorer og opsparere mod risikoen for et sammenbrud, der i værste fald vil kunne bringe den globale sameksistens i fare?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(11. juli 2000)

Kommissionen har udviklet en sammenhængende og overordnet økonomisk-politisk strategi, som sigter mod at skabe en kraftig, bæredygtig og ikke-inflationær vækst og derved bidrager til at nå de vigtigste mål såsom fuld beskæftigelse. Strategien består primært af vækst- og stabilitetsorienterede makroøkonomiske politikker, herunder en monetær politik, der skal sikre prisstabilitet i overensstemmelse med traktaten, og økonomiske reformer, der skal gøre produkt-, kapital- og arbejdsmarkederne mere effektive.

Den overordnede strategi er beskrevet i Kommissionens henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker for 2000. Den omfatter alle større politiske områder, medens de enkelte, specifikke spørgsmål behandles mere indgående inden for rammerne af Cardiff- og Luxembourg-processerne. Det er op til de berørte parter at gennemføre strategien i overensstemmelse med de politiske opgaver, beføjelser og prærogativer, de har i medfør af traktaten.

Den politiske opgave i EU følger et sæt klare regler. Den monetære politik i euroområdet føres af Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB). I forbindelse med udførelsen af dets opgaver i henhold til EF-traktatens artikel 105 må ESCB ikke søge eller modtage instrukser fra tredjepart, idet repræsentanter for centralbanken dog deltager aktivt i drøftelser om den økonomiske politik i forskellige fora, herunder regelmæssige drøftelser med Parlamentet. Monetær politik uden for euroområdet henhører fortsat under de enkelte medlemsstater. I overensstemmelse med nærhedsprincippet fastlægges budgetpolitik og de fleste andre økonomiske politikker på nationalt plan. Medlemsstaterne skal dog føre deres politikker under overholdelse af traktatens bestemmelser og under opfyldelse af forpligtelserne i medfør af stabilitets- og vækstpagten samt princippet om tæt samordning. Dette indebærer først og fremmest, at medlemsstaterne fører og koordinerer deres politikker inden for rammerne

af ovennævnte retningslinjer for de økonomiske politikker. Retningslinjerne vedtages af ØKOFIN-Rådet, som spiller en central rolle i koordineringsprocessen, på grundlag af Kommissionens henstilling og de prioriteringer, der er opstillet af Det Europæiske Råd, samt eventuelle bemærkninger fra Rådet i andre af dets sammensætninger til Kommissionens henstilling. Samordningen af politikker og reformer på arbejdsmarkedet er beskrevet mere detaljeret i de beskæftigelsespolitiske retningslinjer, som er indeholdt i traktatens afsnit om beskæftigelse. Samtidig omfatter den politiske proces, som blev fastlagt af Det Europæiske Råd i Cardiff, en evaluering af reformerne på produkt- og kapitalmarkederne. Begge processer finder sted inden for de overordnede rammer, der er beskrevet i retningslinjerne for de økonomiske politikker.

Denne ansvarsfordeling skaber et behov for en løbende og konstruktiv dialog mellem de involverede parter. Dialogen mellem Den Europæiske Centralbank (ECB) og ØKOFIN-Rådet føres på forskellige måder og niveauer, med deltagelse af Kommissionen og under fuld respekt for ESCB's uafhængighed. Der gøres brug af de traktatfæstede kommunikationskanaler. Der finder uformelle drøftelser sted i euro 11-gruppen, hvis møder ECB jævnligt deltager i. Dialogen mellem ministre og monetære myndigheder ligger i faste rammer og forberedes af højtstående tjenestemænd i Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. Dertil kommer, at den makroøkonomiske dialog, som kom i stand med den europæiske beskæftigelsespagt, bringer alle berørte parter sammen, også arbejdsmarkedets parter. Denne løbende dialog er baseret på gensidig tillid og hensyntagen til deltagernes uafhængighed og selvstændighed på deres respektive ansvarsområder.

Med henblik på en modernisering af EU's økonomi og fremme af en bæredygtig udvikling i tråd med det nye strategiske mål, der blev opstillet af Det Europæiske Råd i Lissabon, har Kommissionen i sin henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker for 2000 fremlagt en samlet pakke af sammenhængende politikker. De er en konkret udmøntning af Lissabon-topmødets konklusioner og tager sigte på en forbedring af de offentlige finansers kvalitet og bæredygtighed, fremme af en videnbaseret økonomi, effektive produktmarkeder, mere integrerede kapitalmarkeder og mere velfungerende arbejdsmarkeder. Alle aktører opfordres til at gå videre inden for deres respektive ansvarsområder. Kommissionen vil fuldt ud leve op til sit ansvar for at overvåge, hvordan gennemførelsen af disse politikker forløber.

Den økonomiske og social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden vil blive udviklet inden for rammerne af henholdsvis Luxembourg- og Cardiff-processen. Ifølge Det Europæiske Råd i Lissabon vil den åbne metode til politisk koordinering på fællesskabsplan blive udvidet til at omfatte nye områder såsom uddannelse, fremme af informationssamfundet og innovation samt social beskyttelse og integration.

Det Europæiske Råd vil hvert forår på et særligt møde vurdere den anvendte strategi og de opnåede resultater, først og fremmest på grundlag af en sammenfattende rapport udarbejdet af Kommissionen som er baseret på strukturelle indikatorer for udviklingen inden for beskæftigelsen, innovation, økonomiske reformer og social samhørighed.

Som nævnt har Kommissionen udviklet en økonomisk-politisk strategi for vækst og beskæftigelse, som er indeholdt i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og de beskæftigelsespolitiske retningslinjer, hvori det mere detaljeret beskrives, hvordan arbejdsmarkederne kan gøres mere velfungerende. Strategien tilsigter en indefra kommende økonomisk vækst, som understøttes af et velfungerende arbejdsmarked. Målet er at opnå en væsentlig, varig stigning i den samlede beskæftigelsesgrad i Europa. Det overordnede mål er inden 2010 at øge beskæftigelsen fra det nuværende gennemsnit på 61 % til 70 % og at øge beskæftigelsen for kvinder fra gennemsnitlig 51 % i dag til over 60 %.

Med det formål at styrke arbejdsmarkederne i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker er der i de beskæftigelsespolitiske retningslinjer fastsat konkrete mål og foranstaltninger. Der sættes fokus på forbedring af beskæftigelsesegnetheden, fremme af iværksætterånden, forbedring af omstillingsevnen og styrkelse af lige muligheder. Dette indebærer ikke en ændring af reglerne for migration til og fra EU.

Gennemførelsen af den overordnede økonomiske strategi, som er beskrevet i retningslinjerne for de økonomiske politikker, og de politiske foranstaltninger, der anbefales i de beskæftigelsespolitiske retningslinjer, skrider frem. Tendensen på beskæftigelsesområdet er positiv, og arbejdsløsheden er for nedadgående. Der skal efter planen i 2002 foretages en tilbundsgående evaluering af virkningerne af Luxembourg-processen.

De centraleuropæiske ansøgerlande har allerede gjort betydelige fremskridt for så vidt angår deres omstilling til konkurrencedygtige markedsøkonomier. Vækstudsigterne er blevet mere gunstige på baggrund af de positive virkninger af nationale tilpasningsprogrammer og de forbedrede eksterne betingelser. Kommissionen er af den opfattelse, at ansøgerlandene må fortsætte med deres reformbestræbelser inden for rammerne af førtiltrædelsesprogrammerne og i overensstemmelse med de mere detaljerede økonomisk-politiske strategier samt de beskæftigelsespolitiske vurderinger, som ansøgerlandene udarbejder sammen med Kommissionen. Dette vil bane vejen for rettidig tiltrædelse under betingelser, som bidrager til vækst og velstand i såvel de tiltrædende lande som i det nuværende EU.

Kommissionen har allerede taget en række initiativer til at gøre EU's finansielle system mere effektivt og stabilt. Initiativerne omfatter bl.a. handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, som skal være gennemført senest i 2005 (Lissabon-topmødet), og revideringen for nylig af EU-rammerne for krav til kapitalgrundlag.

Der er også gjort fremskridt med reformen af det internationale valutasystem. Disse emner er blevet drøftet i diverse fora, herunder Den Internationale Valutafond (IMF) og gruppen af de syv største vestlige industrinationer (G7). For at sikre tilpasningen til en situation med nye tærskellande og Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU'en) er Kommissionen parat til at spille en aktiv rolle i forbindelse med fastlæggelse og forhandling af fælles holdninger, såvel internt som med G7-partnerne. Hidtil har medlemsstaterne imidlertid ikke været særlig villige til at lade EU-dimensionen blive mere synlig på internationalt plan.