SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1928/00

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: Bekæmpelse af fattigdommen i udviklingslandene

Hvad er de generelle retningslinjer for fællesskabsprogrammerne for bekæmpelse af fattigdommen i udviklingslandene?

Kan Kommissionen give eksempler på konkrete resultater af disse programmer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(26. juli 2000)

1. Kommissionens strategi for bekæmpelse af fattigdom blev første gang fastlagt i meddelelsen fra 1993, som senere blev revideret i et arbejdsdokument, der blev forelagt Rådet i maj 1998. Kommissionens strategi for fattigdomsbekæmpelse har hovedsagelig bestået i at yde støtte til grundlæggende sociale ydelser, bl.a. ved at anvende counterpart-midler fra strukturtilpasningsstøtte. Ifølge nylige beregninger udgør udgifterne til disse områder i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-landene) ca. 20 % svarende til det tilsagn, der blev afgivet i København i 1995. Der skal imidlertid ses nærmere på denne strategi, og der skal fokuseres på de aspekter, der virker bedst på fattigdomsbekæmpelsen.

Dette har været hovedemnet i Kommissionens meddelelse om Fællesskabets politik for udviklingssamarbejde, hvoraf det fremgår, at hovedsigtet med udviklingssamarbejdet er at begrænse fattigdommen.

EU øger konstant sin støtte til de mindst udviklede lande og vil fortsat gøre det på et mere systematisk grundlag.

På makroøkonomisk plan tages der i strukturtilpasningsprogrammer af den nye generation hensyn til sociale indikatorer (sundhed og uddannelse) i forbindelse med tildeling af en del af midlerne, med det formål at stimulere de pågældende lande til at opnå bedre resultater på disse områder.

I samarbejdet mellem EU og AVS lægger de nationale vejledende programmer vægt på fattigdomsbekæmpelse som et vigtigt mål for udviklingssamarbejdet. I mange afrikanske lande afspejles dette i de valgte målsektorer som f.eks. fødevaresikkerhed, udvikling af landdistrikter eller sociale sektorer. Midlerne til grundlæggende sociale ydelser (sundhed og uddannelse) er steget drastisk.

På internationalt plan har EU fremmet forståelsen for, at det er vigtigt at behandle politiske og internationale dimensioner af fattigdommen. Disse emner er nu på dagsordenen i fattigdoms-arbejdsgrupperne under SPA (særlige bistandsprogrammer) og DAC (Komitéen for Udviklingsbistand), og Kommissionen er aktivt engageret i dette arbejde.

Den nylige Cotonou-aftale mellem AVS-landene og EU er et godt eksempel på kontraktlige rammer for et samarbejde centreret om fattigdomsbekæmpelse som et mål. Fællesskabets udviklingssamarbejde vil tage udgangspunkt i integrerede strategier, der omfatter økonomiske, sociale, kulturelle, miljømæssige og institutionelle elementer, der skal være lokal ejendom. Samarbejdet vil således danne en sammenhængende mulighedsskabende ramme for støtte af AVS-landenes egne udviklingsstrategier.

2. Med hensyn til specifikke resultater af fattigdomsbekæmpelsen henvises det ærede medlem til evalueringen i The European Community External Co-operation Programmes- policies, management and distribution, der er udgivet af Kommissionen og Overseas Development Institute (1999). Denne evaluering viser, at investering i adgang til grundlæggende sociale ydelser (særlig sundhed og uddannelse) er steget drastisk i de sidste tre år. I forbindelse med strukturtilpasningsprogrammer, mikroprojekter og decentraliseret samarbejde er der bestemt opnået betydelige resultater i form af beskyttelse af sociale budgetter.