ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0591/01

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(1. marts 2001)

Om: Burma

Kan Kommissionen få oplyst, om nogen medlemsstat eventuelt har taget skridt til at gennemføre henstillingerne fra ILO's undersøgelseskommission om tvangsarbejde i Burma?

Vil Kommissionen overveje at anmode alle medlemsstater om at oplyse, hvorledes de har til hensigt at forholde sig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(15. maj 2001)

I henhold til resolutionen om tvangsarbejde i Burma/Myanmar, som Den Internationale Arbejdsorganisation vedtog i juni 2000, og som blev stadfæstet af ILO's styrelsesråd i november 2000, skulle ILO's generaldirektør i marts 2001 rapportere til styrelsesrådet om, hvilke foranstaltninger ILO's medlemmer og andre internationale organisationer har truffet som svar på resolutionens henstillinger.

ILO's generalsekretær har med henblik herpå anmodet både ILO's medlemsstater og Kommissionen om oplysninger. ILO's henstillinger, der har til formål at få Burma/Myanmar til at efterleve henstillingerne fra ILO's undersøgelseskomité om loven om tvangsarbejde, 1930 (nr. 29), blev derfor drøftet i de relevante rådsinstanser.

EU's medlemsstater og Kommissionen har på egne vegne svaret på ILO's generaldirektørs anmodning om oplysninger om, hvilke foranstaltninger der er taget eller som overvejes som svar på henstillingerne i resolutionen. Der blev opnået enighed om, at visse fælles elementer skulle indgå i svarene.

Medlemsstaternes og Kommissionens svar er indeholdt i en rapport, som ILO's generaldirektør fremlagde for ILO's styrelsesråd på organisationens 280. samling i marts 2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1183/01

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(19. april 2001)

Om: Menneskerettigheder og Euro-Middelhavsaftalerne

Kommissionens formand, Romano Prodi, aflagde i sidste måned et besøg i Tunesien som led i en rejse, der også førte ham til Algeriet og Marokko.

Under besøget i Tunesien kom Kommissionens formand over for de tunesiske myndigheder ind på spørgsmål som menneskerettigheder, konflikten i Mellemøsten og situationen i Den Arabiske Maghreb-Union.

Der har været gentagne krænkelser af menneskerettighederne i Tunesien, og under sit besøg i landet i januar mødtes Romani Prodi også med formanden med den tunesiske liga til forsvar for menneskerettighederne, som netop er blevet forbudt. Kan Kommissionen oplyse, hvilket samarbejde, der finder sted i Tunesien som led i Euro-Middelhavsaftalen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(28. maj 2001)

Kommissionen har altid været meget opmærksom på, at menneskerettighederne og borgernes frihedsrettigheder overholdes. Den beklager derfor principielt enhver beslutning, der sigter på at indskrænke disse rettigheder.

Partnerskabet med Tunesien er en gradvis integrering. Kommissionen har i første omgang besluttet at støtte de to positive ordninger, der er lagt op til i Barcelona-erklæringen og i associeringsaftalen mellem EU og Tunesien, dvs. politisk dialog og finansiering af programmer til fordel for menneskerettigheder og borgernes frihedsrettigheder. Målet er at nå frem til en situation, hvor menneskerettighederne og ytringsfriheden i højere grad respekteres.

Konkret betyder det, at Kommissionen i sin programplanlægning for Tunesien i 2001 har opført projekter, der støtter medieverdenen og civilsamfundet. Siden associeringsaftalen er trådt i kraft, har den også besluttet sig for at udnytte enhver mulighed for at indgå i drøftelser på alle niveauer. Den vil således fortsat styrke den politiske dialog og drøfte forhold, der er af interesse for begge parter.

Det er Kommissionens opfattelse, at Tunesien, som har gjort en stor indsats på det økonomiske plan og for at skabe social stabilitet, bør være i stand til at gennemføre omfattende reformer på områder, der vedrører frihedsrettigheder og politisk mangfoldighed, og træffe positive foranstaltninger på disse områder, således at landet efter eget ønske lægger sig tættere op ad EU. Det er ganske enkelt ikke muligt for et samfund at udnytte hele sit potentiale uden at inddrage borgerne i beslutningsproceduren.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1320/01

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(3. maj 2001)

Om: Udelukkelse af de private erhvervsuddannelsesinstitutioner fra det operationelle program for uddannelse og erhvervsuddannelse i Grækenland

Under det nye operationelle program for uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse er de private erhvervsuddannelsesinstitutioner udelukket fra EU's finansiering af programmer. Dette sker til trods for mange tidligere forslag fra undervisningsministeriet og de tidligere aftaler mellem undervisningsministeriet og Kommissionen om bibeholdelsen af åbne procedurer ved tildeling af projekter i forbindelse med den grundlæggende erhvervsuddannelse. Nu sker der endvidere præcis det modsatte, hvad angår det operationelle program for den videregående erhvervsuddannelse, hvor de ansvarlige organer, nemlig statslige og private erhvervsuddannelsescentre efter deres certificering indgiver deres kandidatur til at gennemføre uddannelsesprogrammer, som udskrives af den kompetente myndighed.

1. Hvorfor benyttes der forskellige finansieringsmodeller for den grundlæggende og den videregående erhvervsuddannelse, selvom der i realiteten er tale om samme indhold?

2. Mener Kommissionen, at denne fremgangsmåde sikrer konkurrencen mellem offentlige og private erhvervsuddannelsesinstitutioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(9. juli 2001)

Kommissionen vil gerne henlede opmærksomheden på, at fællesskabsinterventionerne opfattes som et supplement til nationale foranstaltninger eller som bidrag til sidstnævnte. Således støtter og supplerer Den Europæiske Socialfond aktiviteter indledt af medlemsstaterne med henblik på at udvikle arbejdsmarkedet og de menneskelige ressourcer.

Det bør i øvrigt bemærkes, at det i det operationelle program for almen uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse for denne særlige erhvervsuddannelsessektor i Grækenland er fastsat, at der skal gennemføres en undersøgelse af betingelserne for private erhvervsuddannelsescentres eventuelle deltagelse i forbindelse med midtvejsevalueringen. På basis af resultaterne af denne undersøgelse vil man sammen med de græske myndigheder undersøge muligheden for, om de private erhvervsuddannelsescentre vil kunne deltage i programmets aktioner efter de åbne procedurer.

Følgelig svarer det nye operationelle program for almen uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse, der blev godkendt af Kommissionen den 14. marts 2001, til ånden i den 3. EF-støtteramme (EFSR) og vil i betydelig grad bidrage til de moderniseringer af uddannelsessystemet, som de græske myndigheder har indledt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0565/01

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(27. februar 2001)

Om: Revisionserklæring for GD for det Indre Marked

På mødet den 7. februar 2001 i Budgetkontroludvalget erklærede kommissær Fischler, at den nøjagtige fejlrate i 1999 for finansielle transaktioner inden for GD for Landbrug lå på 3,06 %.

Kunne kommissæren med særligt ansvar for det indre marked med henblik på at fremme samarbejde og gennemsigtighed mellem de europæiske institutioner forelægge tilsvarende tal for finansielle transaktioner inden for dette generaldirektorat? Hvis ikke, hvad er da grunden?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer på skriftlige forespørgsler P-0553/01, E-0554/01, E-0555/01, E-0556/01, E-0557/01, E-0558/01, E-0559/01, E-0560/01, E-0561/01, E-0562/01, E-0563/01, E-0564/01, E-0565/01, E-0566/01, E-0567/01, E-0568/01, E-0569/01 og E-0570/01

(11. april 2001)

Kommissionen skal minde det ærede medlem om, at Revisionsretten ikke opgiver en fejlprocent som led i sin revisionsberetning vedrørende det almindelige budget, idet den finder, at det ville være en overforenkling at måle Kommissionens finansielle forvaltningsresultater alene på grundlag af denne indikator.

Retten besluttede derfor for tre år siden at standse offentliggørelsen af en samlet fejlprocent og udvikle sine revisionsmetoder med henblik på at give dechargemyndighederne mere udførlige oplysninger.

Endvidere har Revisionsretten ved flere lejligheder udtalt, at skulle den udlede fejlprocenter på et lavere niveau (f.eks. for hver sektor eller for hvert generaldirektorat) af den overordnede fejlprocent, ville disse blive fuldstændig vildledende. Det begrænsede antal transaktioner, Retten reviderer, gør det ikke muligt at fastslå en gyldig fejlprocent på dette lavere niveau.

Kommissionen er derfor ikke i stand til at give det ærede medlem de udbedte oplysninger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0523/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Rådet

(23. februar 2001)

Om: Sponsorering af rådsmøderne i Sverige

Der har i de svenske medier været offentliggjort oplysninger om indgåede sponsoraftaler og igangværende forhandlinger om sponsoraftaler om en række forskellige tjenesteydelser under rådsmøderne i Sverige i første halvår af 2001. Der er forhandlet om og indgået aftaler om alt fra levering af læskedrikke og organisering af middage til forskellige former for transport.

Kan Rådet offentliggøre en liste over de sponsorer, som har fået i opdrag at levere forskellige ting i forbindelse med rådsmøderne i Sverige? Findes der en beregning af den samlede økonomiske værdi af sponsoraftalerne?

Svar

(31. maj 2001)

Det påhviler det land, der har formandskabet, at tilrettelægge alle møder, herunder uformelle ministermøder, der afholdes i dette land.

Derfor kan kun den svenske regering give oplysninger om tilrettelæggelsen af sådanne møder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1794/01

af Karin Riis-Jørgensen (ELDR) til Kommissionen

(13. juni 2001)

Om: Forkert implementering af direktiv 92/46/EØF i Danmark

Som opfølgning på spørgsmål H-0364/01(1) vedrørende manglende implementering af direktiv 92/46/EØF(2) i Danmark, stillet til spørgetiden ved Europa-Parlamentets mødeperiode i Strasbourg i maj 2001, tillader jeg mig, at stille Kommissionen yderligere et spørgsmål.

Artikel 4 i direktiv 92/46/EØF fastsætter de fællesskabsretlige sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk til direkte konsum.

Mener Kommissionen, at artikel 4 tillige fastsætter de fællesskabsretlige sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af mælkebaserede produkter af rå mælk, eller mener Kommissionen, at artikel 4 har betydning for tolkningen af sundhedsbestemmelserne for produktion og afsætning af mælkebaserede produkter af rå mælk i artikel 7 i direktiv 92/46/EØF?

Hvis Kommissionen ikke mener, at artikel 4 har betydning for tolkningen af artikel 7 i direktiv 92/46/EØF, kan Kommissionen så give en forklaring på, hvorfor den ikke har sikret sig, at Danmark har implementeret direktiv 92/46/EØF korrekt?

(1) Skriftligt svar af 15.5.2001.

(2) EFT L 268 af 14.9.1992, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(5. juli 2001)

Artikel 4 i Rådets direktiv 92/46/EØF af 16. juni 1992 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter omhandler faktisk udelukkende afsætning af rå mælk til direkte konsum.

Samme direktivs artikel 7 indeholder bestemmelser om produktion og afsætning af mælkebaserede produkter.

I henhold til artikel 7, afsnit A, nr. 9), skal mælkebaserede produkter have undergået varmebehandling under fremstillingen eller være tilvirket af produkter, der har undergået en varmebehandling, eller være underlagt hygiejneforskrifter, der er tilstrækkelige til at opfylde de hygiejnekriterier, der gælder for alle færdigvarer.

Kommissionen fortolker denne bestemmelse således, at de ovennævnte hygiejneforskrifter fastsættes af den medlemsstat, hvor produktet fremstilles.

Det følger heraf, at Danmark hvis man finder, at anvendelsen af rå mælk ikke giver sikkerhed for en tilstrækkelig hygiejne kan forbyde produktion og afsætning af produkter, der er baseret på ikke-varmebehandlet mælk, såfremt produktet er baseret på mælk, fremstillet i Danmark.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0833/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(20. marts 2001)

Om: Sikkerhedsstandarder for passagerskibe

1. Er Kommissionen tilfreds med den nuværende måde, hvorpå medlemsstaterne, og navnlig Grækenland gennemfører og håndhæver de eksisterende lovbestemmelser vedrørende sikkerhedsstandarder for passagerskibe?

2. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at iværksætte med henblik på at sikre, at dens kommende forslag om passagersikkerhed til søs vil blive gennemført og håndhævet såvel hurtigt som effektivt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(31. maj 2001)

I de sidste ti år har Fællesskabet vedtaget en række vigtige foranstaltninger vedrørende sikkerheden for passagerskibe og deres passagerer. Mere specifikt er følgende foranstaltninger, som vedrører de driftsmæssige og tekniske standarder for roll on-roll off-færger (ro-ro) og højhastighedsfartøjer, som sejler i Fællesskabet, i kraft: Rådets forordning (EF) 3051/95 af 8. december 1995 om sikkerhedsledelse af ro-ro-passagerfærger(1), Rådets direktiv 1998/18/EF af 17. marts 1998 om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe(2), Rådets direktiv 1998/41/EF af 18. juni 1998 om registrering af de ombordværende på passagerskibe, som sejler til og fra havne i Fællesskabets medlemsstater(3) og Rådets direktiv 1999/35/EF af 29. april 1999 om en ordning med obligatoriske syn med henblik på sikker drift af ro-ro-færger og højhastighedspassagerfartøjer(4).

I relation til anvendelsen af ovennævnte instrumenter må Kommissionen erkende, at der stadig er visse problemer. Kommissionen har derfor indledt retssager mod en række medlemsstater i tilfælde, hvor de ikke har givet meddelelse om de nationale gennemførelsesforanstaltninger, og de ikke overholder de deraf omfattede fællesskabskrav. Da det ærede medlem navnlig udtrykker bekymring over Grækenland, kan Kommissionen bekræfte, at Grækenland har gennemført alle instrumenter i national lovgivning med undtagelse af direktiv 1999/35/EF, hvor fristen for gennemførelse var 1. december 2000.

I henhold til dette års arbejdsprogram vil Kommissionen inden udgangen af 2001 fremsætte et nyt forslag om højnelse af sikkerhedsstandarderne på passagerskibe. Kommissionen vil søge at samarbejde tæt med Rådets formandskab for at give dette forslag den høje prioritet, som det fortjener.

Kommissionen understreger ligeledes relevansen af sit seneste forslag om oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur(5), hvis opgave bl.a. andet bliver at bistå Kommissionen med at tilse medlemsstaternes anvendelse af lovgivningen vedrørende søfartssikkerhed. Med oprettelsen af dette agentur vil det blive muligt at sikre en tættere overvågning af anvendelsen af eksisterende og kommende instrumenter vedrørende sikkerheden om bord på passagerskibe, end det er muligt nu.

(1) EFT L 320 af 30.12.1995.

(2) EFT L 144 af 15.5.1998.

(3) EFT L 188 af 2.7.1998.

(4) EFT L 138 af 1.6.1999.

(5) KOM(2000) 802 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1584/01

af Nirj Deva (PPE-DE) til Kommissionen

(1. juni 2001)

Om: Badevand i Frankrig

Kan Kommissionen give oplysninger om den forskelligartede kvalitet af de statistikker, den får forelagt af de forskellige lande i forbindelse med ordningen Blå Flag til strande, navnlig hvad angår området St. George de Didonne i regionen Poitou-Charentes i Frankrig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. juli 2001)

Det er vigtigt at bemærke, at Blå Flag-kampagnen ikke er en ordning under Europa-Kommissionen. Det er Foundation for Environmental Education in Europe (FEEE) med sæde i København, der alene har ansvaret for denne kampagne. Denne organisation har medlemmer i de forskellige medlemsstater, som vurderer de strande, der ansøger om at få det Blå Flag. Vurderingen omfatter fire hovedområder, hvor der benyttes både ufravigelige og vejledende kriterier: miljøundervisning og -formidling, faciliteter, vandkvalitet samt sikkerhed og service. Kommissionen har kun noget at gøre med Blå Flag-kampagnen, fordi vandkvalitetskriterierne for en Blå Flag-strand er baseret på de vejledende værdier i Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 om kvaliteten af badevand(1) (badevandsdirektivet). Enhver anmodning om tildeling af det Blå Flag skal indgives til FEEE(2).

For så vidt angår oplysninger om et specifikt badeområde i Frankrig, må Kommissionen med beklagelse konstatere, at Frankrig for andet år i træk ikke har meddelt nogen resultater til Kommissionen, hvilket skyldes faglige aktioner hos det personale, der er ansvarligt for fremsendelsen af data til centraladministrationen. Kommissionen er blevet forsikret om, at der gennem hele badesæsonen i år 2000 blev truffet foranstaltninger til overvågning af badevandskvaliteten og beskyttelse af de badendes sundhed, samt at der i de pågældende badeområder og/eller på det lokale rådhus blev stillet de nødvendige oplysninger til rådighed for publikum.

(1) EFT L 31 af 5.2.1976.

(2) FEEE, for the attention of Finn Bolding Tomson, Scandiagade 13, DK-2450 København, fax +45-33-790179.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1492/01

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(18. maj 2001)

Om: Phthalater i legetøj

Har Kommissionen kendskab til, at børnelegetøj, som er lavet af eller indeholder plastic blødgjort med phthalater, indføres i Den Europæiske Union?

Svar afgivet af Erkki Liikanen på Kommissionens vegne

(29. juni 2001)

Rådets direktiv (88/378/EØF) af 3. maj 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om sikkerhedskrav til legetøj(1) gælder for alle former for legetøj, der skal markedsføres i EU, uden hensyntagen til legetøjets oprindelse. Det er derfor medlemsstaternes markedsovervågningsmyndigheders ansvar at kontrollere, om alt legetøj (importeret eller ikke) opfylder lovens krav. Dette gælder også Kommissionens beslutning 1999/815/EF af 7. december 1999, hvormed der indføres forbud mod markedsføring af legetøj og småbørnsartikler, der er beregnet til at blive puttet i munden af børn under tre år, og som er fremstillet af blød PVC indeholdende et eller flere af stofferne diisononylphthalat (DINP), di(2-ethylhexyl)phthalat (DEHP), dibutylphthalat (DBP), diisodecylphthalat (DIDP), di-n-octylphthalat (DNOP) og butylbenzylphthalat (BBP)(2) og som dermed forbyder anvendelsen af seks phthalatestre i blødt PVC-legetøj og småbørnsartikler, der er beregnet til at blive puttet i munden af børn under tre år.

Det er medlemsstaternes ansvar at sikre, at de korrekt anvender Rådets forordning (EØF) nr. 339/93 af 8. februar 1993 om kontrol med, at produkter indført fra tredjelande overholder produktsikkerhedsreglerne(3). Forordningen udstikker rammerne for et samarbejde mellem told- og produktsikkerhedsmyndighederne. I medfør af forordningen gives toldmyndighederne mulighed for at suspendere frigivelsen, hvis de konstaterer, at produkterne frembyder egenskaber, der giver grund til alvorlig mistanke om, at der består en alvorlig og umiddelbar fare for sundheden og sikkerheden. Det samme gælder, hvis den krævede dokumentation eller etikettering mangler. Toldmyndighederne skal i ovennævnte tilfælde underrette markedstilsynsmyndighederne om deres beslutning om at suspendere frigivelsen, hvorefter markedstilsynsmyndighederne skal kunne passende foranstaltninger.

Som led i den hurtige udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne om produkter, der frembyder en alvorlig og umiddelbar fare for sundheden (RAPEX-systemet), har Kommissionen modtaget et meget lille (3-4) antal anmeldelser angående produkter indeholdende phthalater. Når man betænker, hvilket stort antal blødt PVC-legetøj, der importeres, tyder det ringe antal anmeldelser på, at legetøj generelt overholder betingelserne i legetøjsdiretivet og Kommissionens afgørelse.

Bortset fra RAPEX-anmeldelserne har medlemsstaterne ikke givet Kommissionen andre oplysninger om importeret legetøj fremstillet af phthalat-blødgjort plastic.

(1) EFT L 187 af 16.7.1988.

(2) EFT L 315 af 9.12.1999.

(3) EFT L 40 af 17.2.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0602/01

af Struan Stevenson (PPE-DE) til Kommissionen

(1. marts 2001)

Om: Huder af katte og hunde i EU

For så vidt angår Kommissionens forslag om strenge sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er beregnet til menneskeligt konsum, især de særlige betingelser for markedsføring, import og handel med kødben til hunde, er Kommissionen da klar over, at kødben fremstilles af animalske huder fra katte og hunde, som i Kina og andre steder i Asien dræbes på grund af deres pelse?

Er Kommissionen klar over, at EU kunne blive et dumpingområde for sådanne produkter, nu hvor USA har indført et totalt importforbud?

Hvilke skridt har Kommissionen taget til at forhindre, at sådanne produkter indføres i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(30. maj 2001)

Fællesskabets import af foder til kæledyr er underlagt strenge sundheds- og kontrolbestemmelser, og import af kødben til hunde er kun tilladt, hvis de er fremstillet af huder fra hovdyr.

Kommissionen har ingen data eller oplysninger vedrørende fremstilling eller markedsføring af kødben til hunde fremstillet af katte- og hundehuder og vil gerne hermed anmode det ærede medlem om at fremsende ethvert bevis for en sådan praksis.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1038/01

af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Kommissionen

(3. april 2001)

Om: Politikken for udviklingssamarbejde med Latinamerika (miljø)

Hvilke retningslinjer anlægger Kommissionen i forbindelse med dens udviklingspolitik med de latinamerikanske lande, mere konkret inden for miljøsektoren?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(21. maj 2001)

Kommissionen er meget opmærksom på, at politikken for udviklingssamarbejdet med Latinamerika ligger inden for rammerne af store internationale miljøkonventioner som rammeaftalen vedrørende klimaforandring, konventionen om biodiversitet eller konventionen om bekæmpelse af ørkendannelse, men også inden for rammerne af det internationale samarbejde vedrørende bevarelse og bæredygtig forvaltning af

skovene som f.eks. De Forenede Nationers Forum om skovene. Siden november 2000 er en ny forordning trådt i kraft, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2493/2000 af 7. november 2000 om foranstaltninger til fremme af bevarelse og bæredygtig forvaltning af tropiske skove og andre skove i udviklingslandene(1), der vedrører aktioner finansieret over budgetpost B7-6200. Allerede før denne forordning omfattede enhver aktion til fordel for landene i Latinamerika ligeledes en bedømmelse af miljøeffekten. Derudover fastsætter Rådets forordning (EØF) nr. 443/92 af 25. februar 1992 om finansiel og faglig bistand til og økonomisk samarbejde med udviklingslandene i Asien og Latinamerika(2), at 10 % af de finansielle midler skal bruges til miljøet og navnlig beskyttelsen af tropeskovene. Dette mål er rigeligt blevet nået.

Latinamerika er i dag et af de største områder, der er blevet begunstiget af miljøprojekter på området for tropeskove. Europæiske og latinamerikanske ikke-statslige organisationer (ngo'er) er særdeles aktive inden for miljøbeskyttelse og har samtidig været særlig opmærksom på de pågældende befolkningsgrupper. Mere konkret er Kommissionen (efter Tyskland) den største bidragyder inden for rammerne af pilotprogrammet for bevaring af Brasiliens regnskov (PPG7).

(1) EFT L 288 af 15.11.2000.

(2) EFT L 52 af 27.2.1992.