DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/332

(2004/C 88 E/0339)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0761/03

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(12. marts 2003)

Om: EU-krav vedrørende opstilling af mobiltelefonmaster

I svar på skriftlig forespørgsel E-3246/02 (1) udtaler kommissær Byrne bl.a. følgende:

Med hensyn til den mulige eksistens af EU-lovgivning vedrørende opstilling af mobiltelefonmaster kan det oplyses, at mobiltelefonmaster er et område, som hører ind under det lokale, regionale og statslige ansvarsområde.

EU-lovgivningen vedrørende radioprodukter, herunder mobiltelefonmaster, pålægger producenterne at sikre, at produkterne er sikre, når de anvendes til deres formål, men nationale eller lokale myndigheder kan indføre yderligere restriktioner for anvendelsen af radioprodukter ved f.eks. at fastlægge en minimumsafstand fra offentligheden med henblik på at sikre, at telefonmasterne installeres hensigtsmæssigt.

Med hensyn til de mulige farer ved mobiltelefonmaster har Fællesskabet derudover vejledt om det sikkerhedsniveau, som skal overholdes, ved at fastsætte en række maksimale grænser for eksponering.

Kan Kommissionen redegøre for retsstillingen vedrørende Rådets henstilling 1999/519/EØF (2)? Har retningslinjerne om sikkerhedsniveau, der nævnes i henstillingen, kun rådgivende karakter, eller overtræder en medlemsstat, som undlader at sørge for, at disse retningslinjer overholdes enten af producenterne eller de kompetente planlægningsmyndigheder, direktiv 1999/5/EF (3) (idet der henvises til det generelle krav i direktivets betragtning 14, hvorefter »der bør lægges vægt på at sikre, at radio- og teleterminaludstyr ikke udgør en unødig sundhedsrisiko«) eller nogen anden form for EU-lovgivning?

Kan Kommissionen bekræfte, at lovgivningen vedrørende opstilling af mobiltelefonmaster i hver enkelt medlemsstat er i overensstemmelse med kravene til producenterne eller andre som fastlagt i direktiv 1995/5/EF, eller foretager Kommissionen først en undersøgelse, efter at den har modtaget en klage?

Har Kommissionen endelig oplysninger om, hvilke medlemsstater der kræver, at mobiltelefonmaster skal placeres mindst 500 meter væk fra skoler og beboede områder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(14. april 2003)

De maksimale grænser for eksponering, som er angivet i Rådets henstilling 1999/519/EØF af 12. juli 1999 om begrænsning af befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter (0 Hz-300 GHz), er ikke bindende for medlemsstaterne, eftersom henstillinger ikke er bindende ifølge EF-traktaten. De fleste medlemsstater, herunder Det Forenede Kongerige, har indført disse grænser. Mens nogle medlemsstater anvender strengere krav, er der ingen, der anvender mere lempelige krav.

Som angivet i sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-2736/00 (4) bemyndigede Kommissionen i henhold til direktivet om radio- og teleterminaludstyr (5) de europæiske standardiseringsorganisationer til i fuldt omfang at tage hensyn til disse grænser i forbindelse med udarbejdelsen af harmoniserede sikkerhedsstandarder for mobiltelefoner. Følgelig vil udstyr, som måtte udsætte offentligheden for påvirkning ud over niveauerne i Rådets henstilling, helt klart ikke opfylde de væsentlige sikkerhedskrav i direktivet. I sådanne tilfælde er medlemsstaterne ifølge direktivets artikel 9 forpligtet til at træffe passende foranstaltninger mod sådant udstyr, som ikke opfylder kravene.

I henhold til artikel 7, stk. 2, i radio- og teleterminaludstyr-direktivet kan medlemsstaterne yderligere begrænse ibrugtagning af radioudstyr især med begrundelse i hensynet til den offentlige sundhed. Kommissionen er bekendt med en lang række nationale og lokale regler, som regulerer opstillingen af mobiltelefonmaster. Selv om det i praksis er umuligt at gennemføre en omfattende undersøgelse af disse regler (eftersom mange af disse regler er vedtaget på lokalt plan), er Kommissionen ikke bekendt med, at der skulle være nogen national regulering, som fastlægger krav, der i praksis vil lempe den ordning, der er fastsat i direktiv 1999/5/EF.

Hvad angår spørgsmålet om at sikre, at udstyr opfylder kravene i radio- og teleterminaludstyr-direktivet, er dette primært en opgave for medlemsstaterne. I henhold til direktivets artikel 9 er det Kommissionens opgave at afgive udtalelse om anmeldte tilfælde af manglende overensstemmelse, men ikke at påtage sig at indlede retsforfølgelse af udstyrsproducenter. Hvis medlemsstaterne imidlertid ikke har overholdt deres forpligtelser med hensyn til at sikre, at kravene opfyldes, kan Kommissionen indlede traktatbrudsprocedure i henhold til traktatens artikel 226. Kommissionen har imidlertid ingen grund til at tro, at dette er tilfældet for øjeblikket. Målingskampagner gennemført af en række medlemsstater har vist, at niveauerne for eksponering for påvirkning fra mobiltelefonmaster var langt under grænseværdierne i Rådets henstilling.

Hvad angår det sidste spørgsmål er Kommissionen ikke bekendt med, at der skulle være vedtaget regler om mindsteafstande. Nogle lokale myndigheder har som en reaktion på den bekymring, der har været givet udtryk for fra offentligt hold, vedtaget sådanne regler.

(1) EFT C 137 E af 12.6.2003, s. 179.

(2) EFT L 199 af 30.7.1999, s. 59.

(3) EFT L 91 af 7.4.1999, s. 10.

(4) EFT C 174 E af 19.6.2001.

(5) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF af 9. marts 1999 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse, EFT L 91 af 7.4.1999.