SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1270/96 af Heidi Hautala (V) til Kommissionen (15. maj 1996)

Om: Emballagedirektivets maalsaetninger om at forebyggelse af produktionen af affald og genanvendelse af affald

Emballagedirektivet har primaert til formaal at forebygge produktion af affald, men de konkrete maalsaetninger overlades til medlemsstaterne. Genanvendelse skal ifoelge EU's affaldsstrategi have foersteprioritet af hensyn til energiudnyttelsen. For genanvendelsesmaalsaetningen er der imidlertid fastsat oevre graenser, som de mest udviklede lande er taet paa at have eller allerede har overskredet for alle typer emballageaffald undtagen plastic. Det er ogsaa et problem, at der ikke laegges mere vaegt paa genbrug af emballage for ad den vej at forebygge produktionen af affald.

Ifoelge direktivet kan medlemsstaterne fastsaette hoejere genanvendelsesmaalsaetninger af hensyn til miljoeet. Nogle medlemsstater afstaar fra dette med den begrundelse, at der ifoelge direktivet ikke maa indfoeres handelshindringer. Disse lande noejes med en saa lav genanvendelsesgrad, at genanvendelsen reelt skal reduceres. Man forsoeger maaske at indgaa frivillige aftaler med emballageindustrien, da man ikke mener, at spoergsmaalet kan reguleres gennem national lovgivning.

Vil Kommissionen fjerne de oevre graenser for genanvendelse og forhoeje mindstekravene, opstille konkrete maalsaetninger for produktionen af emballageaffald og stoette genbrug af emballage for herigennem at forebygge produktionen af affald?

Har Kommissionen oplysninger om de genanvendelses- og forebyggelsesmaalsaetninger for emballageaffaldet, der er vedtaget i de forskellige medlemslande, og de oekonomiske og andre instrumenter bl.a. forbud, som anvendes i praksis?

Hvilke handelshindringer anser Kommissionen for at falde ind under dem, som omtales i emballagedirektivet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (24. juni 1996)

Direktiv 94/62/EOEF om emballage ((EFT L 365 af 31.12.1994. )) og emballageaffald tager sigte paa et hoejt miljoebeskyttelsesniveau og det indre markeds rette funktion. Direktivet fastsaetter maal for genanvendelse og genvinding af emballageaffald inden for visse margener. Maalet hermed er at tage hensyn til de forskelligartede forhold i medlemsstaterne og undgaa at skabe handelshindringer og konkurrenceforvridning. Det skal understreges, at medlemsstater, der har eller vil opstille programmer, der gaar videre end de naevnte maal, boer have mulighed for at forfoelge disse maal af hensyn til miljoebeskyttelsen, dog paa visse betingelser, hvis overholdelse skal bekraeftes af Kommissionen efter passende kontrol. Disse betingelser betragtes som rimelige i lyset af det dobbelte formaal med direktivet.

Dette boer ikke kunne foere til en nedgang i den genvindingsindsats, der goeres i nogle af medlemsstaterne, men boer om noedvendigt foere til rationalisering og stoerre hensyntagen til de problemer, andre medlemsstater staar over for paa dette omraade.

Genbrug indgaar ikke i genvindingsmaalene, da genbrug i sagens natur bestaar af forskellige processer, og det vil kunne vise sig, at inkorporering af genbrug i disse maal, paa de samme betingelser, vil kunne foere til en foroegelse af maengden af emballageaffald, der deponeres paa losseplads. Genbrug er et grundlaeggende princip i direktivet, som opstiller rammerne (artikel 5) for fremme af genbrugsordninger.

Direktivet opstiller forebyggelse som foerste prioritet (artikel 4), men fastsaetter ikke forebyggelsesmaal, da dette ikke blev anset for hensigtsmaessigt paa dette stadium. Genbrug kan derfor ikke medregnes, naar man vurderer forebyggelsesresultaterne, og de to koncepter behandles separat. Dette er logisk i lyset af definitionerne (artikel 3). Dette forhold boer imidlertid paa ingen maade anses for at vaere til skade for genbrug.

Kommissionen vil i givet fald fremsaette et forslag paa grundlag af de praktiske erfaringer i medlemsstaterne og de seneste videnskabelige resultater og vurderingsmetoder, som f.eks. oeko-balancer, med henblik paa senest den 31. december 1996 at vedtage maal for den anden femaarige fase. Det er endnu for tidligt at udtale sig om indholdet af dette forslag, men som anfoert i direktivet sigtes der mod at saette de nuvaerende maal betydeligt hoejere.

Da fristen for gennemfoerelse i national ret udloeber den 30. juni 1996, kan der foerst foretages en noejagtig og sikker vurdering, naar medlemsstaterne har afsluttet denne proces. Dette er endnu ikke tilfaeldet for nogen af medlemsstaterne.

Endelig skal »handelshindringer« fortolkes ifoelge den generelle fortolkning, der finder anvendelse paa dette udtryk i EF-traktaten. I praksis maa det naturligvis tages op til vurdering i hvert enkelt tilfaelde i lyset af den eksisterende retspraksis paa omraadet.