DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/257

(2004/C 78 E/0258)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3317/03

af Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE) til Kommissionen

(10. november 2003)

Om: Grænseoverskridende betalinger

Jeg er blevet oplyst om et tilfælde, hvor en spansk statsborger for en overførsel i Tyskland af 30 EUR af sin bank blev opkrævet 12 EUR i udgifter.

Er dette beløb efter Kommissionens mening i overensstemmelse med indholdet i forordning (EF) nr. 2560/2001 (1) om grænseoverskridende betalinger i euro? Er forbrugernes interesser efter Kommissionens opfattelse sikret i tilstrækkelig grad? Er forbrugerne tilstrækkeligt orienterede om forordningens ikrafttrædelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(16. december 2003)

Ifølge Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2560/2001 af 19. december 2001 om grænseoverskridende betalinger i euro skal gebyrer, som et pengeinstitut opkræver for grænseoverskridende betalinger i euro, være de samme som de gebyrer, der opkræves for tilsvarende nationale betalinger i euro. Denne regel har siden den 1. juli 2002 været gældende for elektroniske betalingstransaktioner (betalinger med kort eller hævning i pengeautomater) i euro på højst 12 500 EUR og siden den 1. juli 2003 for pengeoverførsler.

I Spanien er gebyrer for »standard« pengeoverførsler langt under 12 EUR. Der kan dog forekomme højere gebyrer ved »specielle pengeoverførsler« (dvs. overførsler, der haster, eller som foretages uden IRAN- (2) eller BI-nummer (3) osv.). Så længe henholdsvis »standard« og »specielle« pengeoverførsler i euro er pålagt de samme gebyrer, uanset om det er i Spanien eller i udlandet, er princippet i forordningens artikel 3 (ens gebyrer for »tilsvarende betalinger«) derfor principielt overholdt. I sagen, som det ærede medlem omtaler, er det desværre ikke klart, om pengeoverførslen er »speciel« eller »standard«. Det er derfor nødvendigt med mere detaljerede oplysninger for at kunne tage stilling til, om gebyret på 12 EUR er i overensstemmelse med forordningen.

Med hensyn til håndhævelse af forordningen skal nationale myndigheder garantere, at den anvendes på en hensigtsmæssig og konsekvent måde. I henhold til forordningens artikel 7 skal overholdelsen sikres af sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning. Kommissionen skrev til alle medlemsstaterne i september 2003 og anmodede om navnet på den kompetente nationale myndighed, og om hvilke gennemførelsesforanstaltninger medlemsstaterne havde truffet.

Med hensyn til forbrugernes kendskab til forordningens ikrafttræden og indhold skal pengeinstitutter give deres kunder forhåndsoplysninger om de gebyrer, det opkræver for grænseoverskridende og nationale betalinger og efter anmodning fra kunden give oplysning om kundens IRAN-nummer og om bankens BI-nummer (forordningens artikel 4 og 5). Ifølge Kommissionens oplysninger er denne information blevet formidlet videre, selv om en række borgere har klaget over manglende klarhed i nogle bankers information. Kommissionen følger fortsat sagen nøje.

(1) EFT L 344 af 28.12.2001, s. 13.

(2) Internationalt bankkontonummer.

(3) Bankidentifikationsnummer.