ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3064/02

af Torben Lund (PSE) til Kommissionen

(22. oktober 2002)

Om: Slankemidlet Letigen og dødsfald betænkelig godkendelsesprocedure

Det danske forbrugerblad T+T afslører i udgave nr. 28. oktober 2002, hvorledes slankemidlet Letigen muligvis har forårsaget adskillige dødsfald, og at den danske lægemiddelstyrelse har godkendt produktet på et stærkt tvivlsomt grundlag. Slankemidler med lignende indhold af centralstimulerende stoffer er forbudt i det øvrige EU, og undersøgelser fra USA dokumenterer klart, at slankemidler med Letigens struktur og sammensætning kan give alvorlige bivirkninger.

Derfor bedes Kommissionen omgående kommentere grundlaget for den danske lægemiddelstyrelses godkendelse af Letigen! Vil Kommissionen oplyse, hvorfor produkter med lignende indhold på samme tid kan være tilladt i nogle medlemslande og forbudt i andre? Man må antage, at eksempelvis en dansker og en svensker er lige følsomme over for et livsfarligt produkt som Letigen eller tilsvarende. Eftersom Letigen er forbudt i Sverige, har mange svenskere købt produktet i Danmark problemet kan derfor ikke anskues som værende et nationalt anliggende. Vil Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den vil iværksætte over for den danske lægemiddelstyrelse til gavn for folkesundheden i Danmark og det øvrige EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(12. november 2002)

Letigen er et lægemiddel, der indeholder 20 milligram (mg) ephedrin og 200 mg koffein.

De nationale myndigheder har ikke truffet forskellige afgørelser for så vidt angår Letigen, idet der kun i Danmark er ansøgt om en markedsføringstilladelse.

Den kompetente myndighed for udstedelse af markedsføringstilladelser for lægemidler i Sverige (Läkemedelsverket) har ikke modtaget nogen ansøgning om markedsføringstilladelse for Letigen. Läkemedelsverket har derfor aldrig afvist en markedsføringstilladelse for Letigen.

Den kompetente danske myndighed (Lægemiddelstyrelsen) udstedte en markedsføringstilladelse for Letigen i 1990.

Kommissionen vil gøre den danske lægemiddelstyrelse opmærksom på det ærede medlems bekymringer og bede den om at udtale sig om sikkerheden af Letigen i forbindelse med behandlingen af fedme med væsentlig medicinsk risiko.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3219/02

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(7. november 2002)

Om: Støtte til fiskerihavne

Skal man på baggrund af Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999(1) af 16. december 1999 forstå, at faciliteter i fiskerihavne med privat medfinansiering ikke kan opnå samme støttesats fra strukturforanstaltningerne som offentligt finansierede faciliteter i fiskerihavne?

Ud fra hvilken begrundelse fører Kommissionen i så fald en politik, der forskelsbehandler projekter alt afhængig af, om disse er af offentlig eller privat karakter, og har Kommissionen til hensigt at ændre denne praksis?

(1) EFT L 337 af 30.12.1999, s. 10.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(29. november 2002)

Det Europæiske Råd i Berlin (23.-24. marts 1999) vedtog de finansielle overslag for Agenda 2000, som bl.a. gælder for anvendelsen af strukturfondene for perioden 2000-2006. Af punkt 48 i formandsskabets konklusioner fra dette råd fremgår det, at:

hvis der er tale om investeringer i virksomheder, foregår fondenes finansielle deltagelse under overholdelse af støtteintensitets- og kumulationslofterne på statsstøtteområdet. Det Europæiske Råd tilslutter sig endvidere de lavere satser, som Kommissionen har foreslået for fondenes deltagelse i indtægtsskabende infrastrukturinvesteringer og investeringer i virksomheder.

Dette princip kommer til udtryk i FIUF-forordningen(1) (Det Finansielle Instrument for Udvikling af Fiskeriet), hvor der anvendes forskellige medfinansieringssatser, navnlig i forbindelse med fiskerihavnenes faciliteter, afhængigt af, om der også er tale om medfinansiering fra private støttemodtagere.

I afsnit 6, i del 2, Satser for finansiel deltagelse i bilag IV til denne forordning er det i øvrigt fastsat, at det er forvaltningsmyndigheden (national), som afgør, om foranstaltningerne, navnlig med hensyn til fiskerihavnenes faciliteter, skal anses for også at være medfinansieret af private støttemodtagere under hensyn til navnlig følgende:

- kollektive over for individuelle interesser

- kollektive over for individuelle støttemodtagere

- offentlig adgang til foranstaltningens resultater over for privat ejerskab og kontrol

- finansiel deltagelse fra kollektive organer eller forskningsinstitutioner.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet, EFT L 337 af 30.12.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2728/02

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(30. september 2002)

Om: Manglende udbetaling af støtte til græske økologiske landbrugere

De landbrugere, der har økologiske landbrugsbedrifter i Piræus amt, og hvis ansøgninger siden 1999 har været optaget under det relevante program, der samfinansieres af EU, har ikke fået udbetalt den økonomiske støtte for deres produktion i 2000 og 2001. Et lignende problem synes at være opstået også i andre amter i Grækenland.

Kan Kommissionen oplyse, hvad der er årsagerne til, at støtten ikke er blevet udbetalt, og hvilke skridt Kommissionen agter at tage for at sikre, at landbrugerne får udbetalt den støtte, de er berettigede til?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(5. november 2002)

Ifølge de oplysninger, Kommissionen råder over indtil nu, skyldes den manglende udbetaling af landbrugsmiljøpræmier for økologisk landbrug, jf. forordning (EØF) nr. 2078/92(1), til visse modtagere i præfekturet Piræus for 2000 og 2001, at landbrugsafdelingen i Piræus har henledt de nationale myndigheders opmærksomhed på visse uregelmæssigheder i forbindelse med indgåelsen af miljøforpligtelser; det ser nemlig ud til, at der er indgået forpligtelser midt i produktionsåret 1999 i stedet for i begyndelsen af produktionsåret 1999 (hvorved det ville have været muligt at gennemføre en tilbundsgående kontrol af forpligtelserne i alle dyrkningsfaserne). Dette betyder, at de beløb, som i mellemtiden er blevet udbetalt til modtagerne i slutningen af produktionsåret 1999, skulle have været udbetalt i slutningen af det følgende produktionsår. De skyldige beløb for 2000 er således allerede blevet udbetalt i 1999, hvilket har givet anledning til juridiske problemer og problemer med kontrollen. Så længe disse problemer var uløste, blev der ikke udbetalt præmier. De græske myndigheder har oplyst, at disse problemer nu er blevet løst, og at beløbene for 2001 og 2002 vil kunne udbetales indtil udgangen af 2002. Kommissionen vil dog anmode de græske myndigheder om yderligere oplysninger om den manglende klarhed, der har præget indgåelsen af miljøforpligtelserne i præfekturet Piræus.

Ifølge de nationale myndigheder er problemet kun opstået i dette præfektur.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 af 20. juni 1992 om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget, samt om naturpleje, EFT L 215 af 30.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2922/02 af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen. Saint Kitts and Nevis.



EU-Tidende nr. 110 E af 08/05/2003 s. 0126 - 0126



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2922/02 af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen (16. oktober 2002) Om: Saint Kitts and Nevis Kan Kommissionen i forbindelse med Saint Kitts and Nevis opstille en liste over, hvilke projekter der blev godkendt til finansiering over EU's budget i 2001, samt oplyse, hvor stort det samlede beløb til investering var i 2001? Samlet svarpå Kommissionens vegne af Poul Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-2909/02, E-2910/02, E-2911/02, E-2912/02,E-2913/02, E-2914/02, E-2915/02, E-2916/02, E-2917/02, E-2918/02,E-2919/02, E-2920/02, E-2921/02 og E-2922/02 (4. december 2002) Kommissionen sender direkte til det ærede medlem og Parlamentets generalsekretariat en tabel med de ønskede oplysninger, tillige med årsberetningen for 2001 om EF's udviklingspolitik og gennemførelsen af bistanden til tredjelande.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2878/02

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(14. oktober 2002)

Om: Omlægning af sporvejen i Athen

For nylig besluttede den græske regering, at sporvejen i Athen skulle omlægges på grund af de problemer, rystelserne ved sporvognenes gennemkørsel muligvis ville medføre for det historiske mindesmærke Hadriansbuen. Til trods for, at arkæologerne havde gjort opmærksom på dette problem, inden arbejdet med sporvejen blev påbegyndt, indledte regeringen først sporvejsprojektet på dette sted.

1. Havde Kommissionen godkendt den oprindelige placering af sporvejen i betragtning af, at projektet finansieres fra den tredje fællesskabsstøtteramme?

2. Vil Kommissionen dække de yderligere omkostninger, som omlægningen af sporvejen vil medføre, og hvor stort et beløb er der tale om?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnierpå skriftlige forespørgsler E-2878/02 og E-2947/02

(11. november 2002)

Det omfattende projekt vedrørende anlæggelse af Athens sporvejsnet indgår blandt projekterne i det operationelle program Jernbaner, lufthavne, bytransport 2000-2006. Til dato har Kommissionen ikke modtaget nogen specifik ansøgning om støtte til dette projekt fra de græske myndigheders side.

I henhold til proceduren for godkendelse af større projekter med henblik på støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) kræves det, at de græske myndigheder indsender en ansøgning som fastsat i artikel 25 og 26 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1). Ansøgningen skal vedrøre projektet i dettes enedelige form.

Udgifter, hvortil der ydes EFRU-støtte, kan kun omfatte de udgifter, der indgår i medlemsstatens endelige ansøgning til Kommissionen.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2384/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(2. august 2002)

Om: Betingelser i forbindelse med anvendelsen af den europæiske arrestordre

Vil medlemsstaten, der har anmodet om arrest, være nødt til at begrænse retsforfølgelsen af en udleveret person til de lovovertrædelser, der er anført i arrestordren i henhold til forslagene om den europæiske arrestordre, der for øjeblikket er forelagt Rådet? Vil det udgøre en overtrædelse af arrestordren, hvis medlemsstaten indleder en retsforfølgelse for en lovovertrædelse, der hævdes at være blevet begået, før anmodningen om udleveringen blev fremsendt, og som ikke blev nævnt i arrestordren, uden først at give den udleverede person mulighed for at forlade medlemsstatens jurisdiktion?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(24. september 2002)

Rådets rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne blev vedtaget på det seneste rådsmøde (retlige og indre anliggender) den 13. juni 2002, og det udgør et vigtigt skridt på vejen mod et europæisk retsområde. Retsakten, der blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 18. juli 2002, trådte i kraft tyve dage efter datoen for offentliggørelsen (artikel 35). Medlemsstaterne må træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme afgørelsens bestemmelser inden den 31. december 2003 (artikel 34).

Den europæiske arrestordre skal træde i stedet for de nugældende bestemmelser om udlevering mellem medlemsstaterne. Dens anvendelsesområde dækker alle de situationer, der tidligere blev dækket af den europæiske udleveringskonvention fra 1957. Princippet om dobbelt strafbarhed ophæves for 32 lovovertrædelsers vedkommende, når disse straffes med en frihedsstraf på mindst tre år i den udstedende medlemsstat. Den fastsatte mekanisme er rent retlig. I praksis kan et land ikke gives afslag på en anmodning om udlevering af landets statsborgere, der fremsættes af en medlemsstats domsmyndighed på grundlag af en europæisk arrestordre.

Ifølge rammeafgørelsens artikel 27 kan en medlemsstat give afkald på specialitetsprincippet under forbehold af, at domsmyndigheden på det tidspunkt, hvor den træffer afgørelse om overleveringen, ikke i det særlige tilfælde bestemmer andet. Er dette ikke tilfældet, finder specialitetsprincippet fortsat anvendelse, og det er nødvendigt med en forudgående tilladelse fra den fuldbyrdende stat, for at der kan iværksættes yderligere procedurer for tilfælde, der ikke var nævnt i den oprindelige europæiske arrestordre, medmindre der er tale om en af de i samme artikels stk. 3 opregnede undtagelser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2368/02

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(2. august 2002)

Om: Dannelse af en pulje af Open Source Software

Har Kommissionen formelt behandlet den rapport, der er offentliggjort af IDA (Interchange of Data between Administrations) med titlen Pooling Open Source Software an IDA feasibility study on interchange of data between administrations (DG Enterprise) (rapport om udveksling af data mellem forvaltninger), hvori det anbefales at oprette et clearingkontor for software, som forvaltningerne kan give software til? Kan Kommissionen tilslutte sig forslaget i rapporten om, at software, der udvikles for og ejes af offentlige forvaltninger, bør udsendes med en Open Source-licens?

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe i forbindelse hermed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(3. september 2002)

Gennemførlighedsundersøgelsen Pooling Open Source Software blev iværksat inden for rammerne af IDA-programmet (dataudveksling mellem institutionerne) med henblik på at belyse, hvorledes der kan opnås en højere genanvendelsesgrad af de softwareapplikationer, der udarbejdes for og af offentlige forvaltninger.

IDA iværksatte denne undersøgelse:

- for at undersøge mulighederne for større omkostningseffektivitet af de informationsteknologiske værktøjer i den europæiske offentlige sektor,

- som en opfølgning på opfordringen i handlingsplanen eEurope 2002 om at fremme anvendelsen af Open Source-software i den offentlige sektor, og

- for at vurdere, om en anbefaling fra IDA-konferencen om Open Source i offentlige forvaltninger (der fandt sted i Bruxelles i februar 2001) kunne gennemføres.

Firmaet Unisys, der udførte undersøgelsen, var blevet bedt om at vurdere de tekniske, organisatoriske, retlige og økonomiske aspekter ved en fælles brug af software. Anbefalingerne i rapporten afspejler derfor alene Unisys' holdning, og Kommissionen har ikke taget formelt stilling til disse anbefalinger. Kommissionen overvejer dog en række af de muligheder for praktiske foranstaltninger, der beskrives i rapporten. Når disse vedrører IDA-programmet, skal forslagene godkendes af medlemsstaterne, der er repræsenteret i Udvalget for Telematik mellem Administrationerne (TAC).

Softwarelicenser og fælles brug af software er indbyrdes beslægtede emner, og den opfordring, der i undersøgelsen gives til, at software, der ejes af offentlige forvaltninger, skal udsendes med Open Source-licenser, bør ses på denne baggrund. For at software kan deles mellem flere forvaltninger, skal der sikres adgang til kildekoden (med henblik på ændring), og der bør ikke være begrænsninger for softwarens distribution. Begge disse betingelser opfyldes med Open Source-softwarelicenser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2719/02

af Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE) til Kommissionen

(20. september 2002)

Om: Forsinkelse i oprettelsen af det europæiske observatorium Leader+

Ifølge Kommissionens meddelelse af 14. april 2000 om retningslinjer for EU-initiativet vedrørende udvikling af landdistrikterne (Leader+)(1), punkt 3, afsnit 23 og afsnit 40, skal der af Kommissionen oprettes et europæisk observatorium. Der er allerede etableret Leader+-projekter i de fleste af medlemsstaterne.

Hvad er grundene til, at der ni måneder efter udløbet af ansøgningsfristen for ansættelse af personale til det europæiske observatorium Leader+ og således to et halvt år efter programmets begyndelse stadig ikke foreligger nogen officiel afgørelse, og således heller ikke er tale om tilslutning til et net på europæisk plan?

Kommissionen bedes oplyse, hvor langt man er nået i proceduren, og meddele resultaterne af de etaper i proceduren, der hidtil er blevet gennemført.

Hvad agter Kommissionen at gøre for at sikre, at observatoriet etableres hurtigst muligt?

(1) EFT C 139 af 18.5.2000, s. 5.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(23. oktober 2002)

Kommissionen offentliggjorde den 23. november 2001(1) en udbudsbekendtgørelse (2001/S 226-155371) med henblik på at følge op på sin meddelelse til medlemsstaterne af 14. april 2000, hvori den bebudede, at et observatorium for udvikling af landdistrikterne på fællesskabsplan under Kommissionens ledelse skal varetage opretholdelsen og driften af et fællesskabsnet. Bekendtgørelsen opdeler udbuddet i fire partier og angiver det maksimale budget for hvert af disse.

Kommissionen modtog fire bud, hvoraf nogle vedrørte flere partier.

Det bedømmelsesudvalg, der blev nedsat med henblik på at undersøge disse bud, har anvendt henholdsvis udelukkelses- og tildelingskriterierne. Kommissionen er ved afslutningen af dette arbejde af den opfattelse, at prospekteringen af markedet med et åbent udbud mod forventning ikke har medført tilstrækkelig konkurrence, som gør det muligt at tildele denne kontrakt på vilkår, der er i fuld overensstemmelse med principperne om sund finansiel forvaltning, og har derfor besluttet ikke at indgå nogen kontrakt for disse fire partier. Kommissionen er på trods af dette forhold opmærksom på behovet for et europæisk observatorium for landdistrikterne under hele perioden med Leader+, hvorfor den på nuværende tidspunkt er i gang med at undersøge alternativerne til en etablering af et sådant observatorium.

(1) EFT S 226 af 23.11.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2283/02

af Bernd Lange (PSE) til Kommissionen

(24. juli 2002)

Om: Rejsetrafik ved grænsen til Gibraltar

Jeg har modtaget en henvendelse fra en borger, som under sin ferie nød godt af den fri bevægelighed med hensyn til at rejse inden for Den Europæiske Union men dog stødte på hindringer i den forbindelse ved grænsen til Gibraltar.

Ventetiderne der kan sammenlignes med ventetiderne før indførelsen af fri bevægelighed. Det er først og fremmest på den spanske side, at der opstår hindringer ved grænsekontrollen.

Hvilke skridt har Kommissionen taget eller vil den tage for at fjerne en sådan hindring for rejsetrafikken også ved den spansk-britiske grænse til Gibraltar?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(12. august 2002)

Grænseovergangen mellem Gibraltar og Spanien er ikke en indre grænse, hvor der ikke må være grænsekontrol, men en ydre Schengen-grænse; personkontrol er derfor tilladt. Da Gibraltar desuden er udelukket fra Fællesskabets fælles toldområde, jf. artikel 29 i Det Forenede Kongeriges tiltrædelsesakt, er det også nødvendigt at kontrollere det rejsegods, der medføres af rejsende, som kommer fra Gibraltar.

Efter at have modtaget et stort antal klager sendte Kommissionen den 30. oktober 2000 den spanske regering en åbningsskrivelse, hvori den henledte regeringens opmærksomhed på, at kontrollen ved grænseovergangen mellem Spanien og Gibraltar muligvis var uforholdsmæssigt omfattende og dermed uforenelig med fællesskabsretten.

Den spanske regering anfører i sit svar af 20. december 2000, at den kontrol, der foretages, er nødvendig og står i et rimeligt forhold til formålet med kontrollen. Ifølge de spanske myndigheder skal de rejsende blot vise deres pas eller id-kort og krydser grænsen næsten uden at behøve at standse. Kontrollen med rejsegods foretages gennem stikprøvekontrol af højst hver tiende rejsende eller bil, og kontrollen tager kun et minut i hvert enkelt tilfælde. Angivelig krydses grænsen i gennemsnit af otte køretøjer og tyve fodgængere i minuttet hver vej. Den spanske regering indrømmer dog, at der desværre på visse tider af dagen opstår køer i den bane, der er beregnet for biler.

Efter en nøje gennemgang af den spanske regerings svar er Kommissionen på grundlag af oplysningerne fra de rejsende og yderligere oplysninger, som Kommissionen har indhentet, nået til den konklusion, at der ikke sker nogen overtrædelse af fællesskabsretten.

Den 19. marts 2002 meddelte Kommissionen, at den havde til hensigt at afslutte sin undersøgelse af restriktionerne ved grænsen mellem Gibraltar og Spanien, da den ikke havde fundet nogen beviser, der underbyggede påstanden om, at de spanske myndigheders kontrol med rejsende og rejsegods er uforholdsmæssigt omfattende og derfor uforenelig med fællesskabsretten.

Den 21. marts 2002 åbnede de spanske myndigheder endnu en bane for biler, hvilket må formodes at have forbedret situationen på stedet. Siden da har Kommissionen ikke modtaget yderligere klager.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2016/02

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(9. juli 2002)

Om: Placering af de europæiske agenturers hovedsæder

I lang tid har man diskuteret placeringen af hovedsæderne for en række europæiske agenturer, f.eks. fødevareagenturet og satellitagenturet.

Diskussionerne har bl.a. drejet sig om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at placere disse agenturer decentralt eller koncentrere dem i Bruxelles.

1. Foreligger der en fuldstændig liste over de agenturer eller lignende kontorer, som skal have et hovedsæde i de kommende måneder eller år?

2. Findes der en nøjagtig tidsplan for arbejdet vedrørende afgørelserne om placeringen af disse?

3. Findes der nogen dokumenter desangående?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(27. september 2002)

I traktaterne specificeres der hverken kriterier for placeringen af et agenturs hjemsted eller procedurer, der skal anvendes med henblik herpå. I EF-traktatens artikel 289 fastsættes det kun, at institutionernes hjemsted fastlægges ved overenskomst mellem medlemsstaternes regeringer.

Der er derfor tidligere blevet fulgt forskellig praksis, når det skulle afgøres, hvor de nuværende agenturer skulle have hjemsted. I de fleste tilfælde er EF-traktatens artikel 289 blevet anvendt analogt, og regeringsrepræsentanterne har følgelig truffet beslutning ved overenskomst. I sjældnere tilfælde har Rådet truffet beslutning om et agenturs hjemsted gennem forordningen om oprettelsen af dette.

Kommissionen har ikke udarbejdet en liste over eller tidsplan for udpegelsen af agenturernes og lignende organers hjemsted. På Det Europæiske Råds møde i Laeken (14.-15. december 2001) drøftede medlemsstaternes regeringer spørgsmålet om placeringen af flere fremtidige EU-agenturer og -organer på grundlag af en liste fra Rådets formandskab, men der blev ikke opnået enighed.

Der findes ingen præcis tidsplan for den type beslutninger. Når der ved retsakt oprettes et nyt agentur bør der principielt træffes beslutning om dets hjemsted, i hvert tilfælde foreløbigt, for at agenturet kan fungere.

Kommissionen har ikke kendskab til særlige dokumenter vedrørende spørgsmålet.