SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0189/02

af Massimo Carraro (PSE) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Arbejdsmedicin

Den 12. december 2001 vedtog det italienske Senat afgørelse nr. 824, hvormed anordning nr. 402 af 12. november 2001 om særlige bestemmelser om personale i sundhedssektoren kunne få status af lov.

I medfør af artikel 1, litra a, i afgørelsen kan specialister i hygiejne og forebyggende sundhedspleje og specialister i retsmedicin og forsikring nu også stå for sikkerheds- og sundhedstjenesten på arbejdspladsen (den ansvarlige læge).

Finder Kommissionen ikke, at denne bestemmelse er i åbenlys uoverensstemmelse med indholdet i EU-bestemmelserne om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, som tildeler disse beføjelser til specialister i arbejdsmedicin?

Er Kommissionen desuden ikke af den opfattelse, at specialister i hygiejne og forebyggende sundhedspleje og specialister i retsmedicin og forsikring kun kan arbejde på nationalt plan, idet deres uddannelse til forskel fra specialisterne i arbejdsmedicin ikke er godkendt på fællesskabsniveau?

Er det ikke også Kommissionens opfattelse, at anvendelsen af artikel 1, litra a, på grund af den utilstrækkelige uddannelse, som specialisterne i hygiejne og retsmedicin har med hensyn til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, kan indebære risici for beskyttelsen af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed?

Hvad vil Kommissionen foretage sig for at hindre denne overtrædelse af fællesskabsretten?

Samlet supplerende svarafgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopouloupå skriftlige forespørgsler E-0189/02 og E-0890/02

(4. juni 2002)

Kommissionen deler til fulde det ærede parlamentsmedlems synspunkt, hvad angår betydningen af passende kompetencer for de personer, der er ansvarlige for kontrol med arbejdstagernes sundhed.

Den italienske lov nr. 1 af 8. januar 2002 vedrørende omdannelse af lovanordning nr. 402 af 12. november 2001 fastsætter bl.a.: artikel 1 a (om ændring af lovdekret nr. 626 af 19. september 1994) 1. I artikel 2, stk. 1, litra d), nr. 1), i lovdekret nr. 626 af 19. september 1994 indsættes efter udtrykket eller industriel sundhedspleje følgende tekst: eller i hygiejne og forebyggende sundhedspleje eller retsmedicin og forsikringsmedicin.

Ifølge ovenstående tilføjer lov nr. 1 af 8. januar 2002 læger, der er specialiserede i hygiejne og retsmedicin samt forsikring til ordlyden i artikel 2, litra d) i lovdekret nr. 626/94, hvori det fastsættes, at der ved ansvarlig læge forstås:

en læge med en af følgende specialiseringer:

- specialisering i arbejdsmedicin eller forebyggende sundhedspleje for arbejdstagerne og psykoteknik eller industriel toksikologi eller industriel hygiejne eller virksomhedshygiejne eller industriel sundhedspleje samt andre angivne specialiseringer, hvor det er relevant, i sundhedsministeriets dekret i samarbejde med ministeriet for universiteter og for videnskabelig og teknologisk forskning;

- doktorat eller agregation i forebyggende arbejdsmedicin eller i forebyggende sundhedspleje for arbejdstagerne og psykoteknik eller i industriel toksikologi eller industriel hygiejne eller i fysiologi og arbejdshygiejne;

- autorisation i henhold til artikel 55 i lovdekret nr. 277 af 15. august 1991.

Lovdekret nr. 626/94 af 19. september 1997 gennemfører en række direktiver inden for sikkerhed og sundhed for arbejdstagerne i italiensk ret, bl.a. direktiv 89/391/EØF(1), 89/654/EØF(2), 89/655/EØF(3), 89/656/EØF(4), 90/269/EØF(5), 90/270/EØF(6), 90/394/EØF(7) som ændret, 90/679/EØF(8) som ændret.

I henhold til visse af disse direktiver har medlemsstaterne vedtaget foranstaltninger til fyldestgørende kontrol med arbejdstagernes sundhed i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis (f.eks. artikel 14, stk. 1, i direktiv 90/394/EØF) og praktiske retningslinjer for helbredskontrol

af arbejdstagere, som opført i bilaget (f.eks. bilag II til direktiv 90/394/EØF). Det anføres navnlig i dette bilag, at helbredskontrollen af arbejdstagere skal gennemføres i overensstemmelse med arbejdsmedicinske principper og praksis ().

Ingen af direktiverne om sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen fastslår, at helbredskontrollen af arbejdstagerne skal gennemføres af en læge med speciale i arbejdsmedicin. Visse af direktiverne begrænser sig til at kræve, at helbredskontrollen skal foregå i overensstemmelse med arbejdsmedicinske principper og praksis, hvilket ikke nødvendigvis forudsætter en specialisering i arbejdsmedicin.

I de pågældende direktiver overlades det dermed til medlemsstaterne at definere de nødvendige kvalifikationer på nationalt niveau for at gennemføre helbredskontrollen med arbejdstagerne.

De relevante direktiver angående sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen indeholder et krav til medlemsstaterne om at sikre en fyldestgørende kontrol, i henhold til national lovgivning og/eller praksis. Intet angiver, at en kontrol, der foretages af andre personer end læger med speciale i arbejdsmedicin ikke er fyldestgørende.

I øvrigt skal der henvises til Kommissionens henstilling nr. 831, som blev vedtaget den 20. juli 1962, hvori Kommissionen tilskynder medlemsstaterne til at harmonisere deres lovgivning og undervisning inden for det arbejdsmedicinske område(9). I den forbindelse gør Kommissionen det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at henstillinger ikke er af forpligtende karakter. Medlemsstaterne retter sig efter dem på frivillig basis.

En detaljeret gennemgang af den pågældende italienske lov har altså ikke vist, at der forekommer brud på EF-retten.

(1) Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet, EFT L 183 af 29.6.1989.

(2) Rådets direktiv 89/654/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdsstedet (første særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), EFT L 393 af 30.12.1989.

(3) Rådets direktiv 89/656/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet (andet særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), EFT L 393 af 30.12.1989.

(4) Rådets direktiv 89/655/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af personlige værnemidler under arbejdet (tredje særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), EFT L 393 af 30.12.1989.

(5) Rådets direktiv 90/269/EØF af 29. maj 1990 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med manuel håndtering af byrder, som kan medføre risiko for især ryg- og lændeskader hos arbejdstagerne (fjerde særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), EFT L 156 af 21.6.1990.

(6) Rådets direktiv 90/270/EØF af 29. maj 1990 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejde ved skærmterminaler (femte særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), EFT L 156 af 21.6.1990.

(7) Rådets direktiv 90/394/EØF af 28. juni 1990 om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer (sjette særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), EFT L 196 af 26.7.1990.

(8) Rådets direktiv 90/679/EØF af 26. november 1990 om beskyttelse af arbejdstagerne mod farerne ved at være udsat for biologiske agenser under arbejdet (syvende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), EFT L 374 af 31.12.1990.

(9) EFT B 80 af 31.8.1962.