SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1553/99

af Olivier Dupuis (TDI) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Den europæiske CITES-forordning og Frankrig

Den seneste konference mellem parterne i CITES (konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter), som blev holdt i Harare (Zimbabwe) i juni 1997, besluttede med mere end to tredjedele af medlemmerne at flytte bestanden af afrikanske elefanter fra Botswana, Namibia og Zimbabwe fra konventionens bilag I (forbudt handel) til bilag II (kontrolleret handel). Denne deklassering gjorde det muligt for disse tre lande på lovmæssig vis at eksportere trofæer, levende dyr og planter og visse elefantprodukter. De fik også tilladelse til, hvis visse betingelser er opfyldt, fra den 18. marts at sælge deres legale lagre af uforarbejdet elfenben til én enkelt køber, nemlig Japan. Ved denne beslutning har det internationale samfund anerkendt, at elefantbestandene i disse tre sydafrikanske lande ikke er truede, og tilkendegivet sin accept af effektive politikker for forvaltningen af faunaen i disse lande, blandt andet via de nationale programmer for samfundsudvikling, hvorved landbefolkningerne deltager i forvaltningen og bevarelsen af vildtressourcerne og også nyder godt af dem. I november 1997 vedtog Europa-Kommissionen med kvalificeret flertal en forordning, der som følge af Harare-konferencens beslutninger ajourfører Rådets forordning nr. 338/97(1) om anvendelsen af CITES i Den Europæiske Union. Den ændrede forordning tillader blandt andet import til hele EU's territorium af levende elefanter og visse elefantprodukter fra Botswana, Namibia og Zimbabwe. Forordningen gælder umiddelbart alle EU's medlemsstater. Frankrig accepterede imidlertid ikke denne beslutning, og fra den 1. september 1998 trådte en ministeriel bekendtgørelse i kraft, hvorved Frankrig forbød import til fransk territorium af sydafrikanske elefanter og visse elefantprodukter og således overtrådte EF-forordningen, som ikke tillader nogen strengere unilateral handling.

Er Kommissionen informeret om denne foranstaltning, som Frankrig har truffet? Hvis dette er tilfældet, har Kommissionen så meddelt Frankrig, at denne bekendtgørelse er en krænkelse af fællesskabsretten? Påtænker Kommissionen, hvis det ikke allerede er gjort, som konsekvens at indbringe Frankrig for EF-Domstolen for overtrædelse af fællesskabsretten?

(1) EFT L 61 af 3.3.1997, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. november 1999)

Kommissionen har ikke modtaget nogen meddelelse fra Frankrig om særlige retsakter eller bestemmelser, som skulle være vedtaget angående import af og handel med trofæer, levende enheder eller afledte produkter af afrikanske elefanter af arten loxodonta africana fra bestandene i Botswana, Namibia og Zimbabwe med henblik på gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol med handelen hermed(1), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2307/97 af 18. november 1997(2).

Specielt er Kommissionen ikke blevet underrettet om den nævnte ministerielle bekendtgørelse, som skulle være trådt i kraft den 1. september 1998, og i henhold til hvilken Frankrig skulle have forbudt import til sit territorium af elefanter fra det sydlige Afrika samt visse produkter afledt heraf.

Dog lader det efter en nærmere verifikation til, at der, som det ærede medlem angiver, i det mindste er blevet udstedt en tværministeriel bekendtgørelse herom, men at denne ikke er blevet meddelt Kommissionen. Det drejer sig om en bekendtgørelse af 30. juni 1998 om indførsel, transport og forhandling af visse enheder af afrikanske elefanter.

I henhold til artikel 20 i den ændrede forordning (EF) nr. 338/97 underretter hver medlemsstat Kommissionen og konventionens sekretariat om de specifikke bestemmelser, den fastsætter med henblik på denne forordnings gennemførelse, og om alle de retlige instrumenter, der anvendes, og de foranstaltninger, der træffes for at gennemføre og håndhæve forordningen.

Da Kommissionen kan konstatere, at den ikke har modtaget meddelelse om den omtalte bekendtgørelse af 30. juni 1998, hvilket udgør en overtrædelse af forordningens artikel 20, vil den snarest muligt undersøge, hvorledes dette problem kan gribes an.

(1) EFT L 61 af 3.3.1997.

(2) EFT L 325 af 27.11.1997.