SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0294/02

af Marie Isler Béguin (Verts/ALE) og Lucio Manisco (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: De central- og østeuropæiske landes deltagelse i EU's uddannelsesprogrammer

I forbindelse med EU's uddannelsesprogrammer såsom Sokrates, Jeunesse og Leonardo da Vinci konstateres en stigende deltagelse fra unges side i EU og en større motivering herfor. Ved at fremme kulturudveksling og oprette et fælles uddannelsesområde danner programmerne grundlag for udbredelse af en fælles europæisk bevidsthed og identitet og for en fælles forståelse og praksis.

Med henblik på EU's udvidelse er de tre programmer blevet udvidet til også at omfatte de central- og østeuropæiske kandidatlande, de associerede EFTA-EØS-lande samt Tyrkiet.

Denne planlagte udvidelse, der allerede er i gang, betyder en ny østgrænse for EU, der kommer til at støde direkte op til republikkerne Ukraine, Hviderusland og Moldavien, som endnu ikke er officielt anerkendte kandidatlande, men som helt klart har et tilhørsforhold til såvel den europæiske identitet som det europæiske område samt et stærkt ønske om at nærme sig EU, hvilket Ukraine nu bekender sig til, ligesom lederne og regeringerne i Hviderusland og Moldavien tidligere har gjort.

Vil selve disse udsigter til EU's kommende udvidelse og en placering tættere på de tilgrænsende tredjelande ikke som en både nødvendig og strategisk konsekvens indebære en udvidelse af programmerne Sokrates, Jeunesse og Leonardo da Vinci i alle deres forskellige enkeltheder ligesom andre programmer, såsom Culture 2000 og Chaires Jean Monnet, til også at gælde borgerne i Ukraine, Hviderusland og Moldavien, der indtil nu kun har nydt godt af det ikke så omfattende Tempus-program?

Er Kommissionen ikke af den opfattelse, at en sådan udvidelse af det europæiske uddannelsesområde i endnu højere grad ville fremme den europæiske integrations- og harmoniseringsproces og være et passende middel til i disse tre østeuropæiske republikker at sensibilisere den lille gruppe unge i befolkningerne, som vil komme til at udgøre den næste generations civilsamfund og ledende kræfter?

Er Kommissionen rede til for hvert af disse programmer at bevilge de tre nævnte republikker et specifikt budget, der tager højde for og afhjælper deres befolkningers økonomiske efterslæb i forhold til medlemsstaternes og de associerede staters befolkninger, vel vidende at disse meromkostninger ville være marginale for programmer, hvortil allerede mere end tredive lande har adgang?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(3. april 2002)

Kommissionen deler det ærede medlems opfattelse af den rolle, som uddannelse og kulturel udveksling kan spille i tilnærmelsen mellem befolkningerne, såvel som ønsket om at udvikle samarbejdet med lande som Ukraine, der bliver vore umiddelbare naboer efter udvidelsen. Den mener dog ikke, at udvidelsen af programmerne Socrates, Leonardo da Vinci, Ungdom og Kultur 2000 til at omfatte de central- og østeuropæiske lande er den rigtige løsning for de lande, der ikke er anerkendt som kandidatlande til Den Europæiske Union.

Socrates, Leonardo da Vinci, Ungdom og Kultur 2000, er i deres egenskab af Fællesskabets interne programmer først og fremmet beregnet på at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne. Det er inden for de helt specifikke rammer for aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) eller i forbindelse med førtiltrædelsesstrategien, at de er blevet gjort tilgængelige for andre lande. Derfor har landene i Den Europæiske Frihandelssammenslutning (EFTA), der er medlem af EØS, de central- og østeuropæiske lande, der er knyttet til Den Europæiske Union gennem europæiske aftaler, hvori deres status som kandidatland anerkendes, Cypern, Malta eller Tyrkiet ret til at deltage i alle Fællesskabets forskellige interne programmer og i alle deres forskellige dele i kraft af de særlige relationer, der knytter dem (f.eks. en sammenhængende helhed af rettigheder og forpligtelser inden for EØS, status for det kandidatland, der skal forberede sig på tiltrædelse ved gradvist at overtage EU-regelværket). Af den grund er der ikke i Europa-Parlamentets og Rådets afgørelser om etableringen af disse programmer taget højde for, at de skal gøres tilgængelige for tredjelande. Formålet med politikken, der går ud på at gøre de fællesskabsprogrammer tilgængelige for kandidatlande, der ikke kun vedrører uddannelsesprogrammer men alle fællesskabsprogrammer, handler ikke om bistands- og samarbejdsprogrammer, men om at gøre disse lande bekendte med Fællesskabets metoder og procedurer. Denne åbning afspejler betydningen af en forberedelse til udvidelsen, og kandidatlandene skal i øvrigt bidrage til Fællesskabets budget for at kunne deltage i disse programmer.

Men der findes andre mere egnede instrumenter til at udvikle samarbejdet med de lande, der nævnes af det ærede medlem (Ukraine, Hviderusland og Moldavien), og de øvrige central- og østeuropæiske lande, der ikke officielt er kandidater til tiltrædelsen.

I modsætning til Fællesskabets interne programmer er Tempus-programmet et program, der specielt er beregnet på samarbejde med disse lande, og som er meget fleksibel i tilpasningen til udviklingen i deres situation. Det har været meget påskønnet af kandidatlandene, der har haft fordel heraf i flere år, inden de blev optaget i Socrates- og Leonardo da Vinci-programmerne som led i førtiltrædelsesstrategien, og det har vist sig som et særdeles effektivt instrument med hensyn til at opfylde de behov, der er opstået: hjælp til genopbygning, udvikling af læseplaner, etablering af kontakter mellem højere læreanstalter og undervisningsmiljøer, mobilitet mellem studerende, institution building og gradvis ændring af prioriteter, efterhånden som relationerne med Fællesskabet udvikler sig. Potentialet i dette program skal udnyttes fuldt ud for de lande, som det er rettet til.

Endvidere indeholder Ungdoms-programmet foranstaltninger, der især skal fremme samarbejdet med tredjelande. I forbindelse med disse foranstaltninger har Kommissionen på listen over prioriterede regioner optaget de central- og østeuropæiske lande, der ikke er anerkendt som kandidatlande, men som i fremtiden bliver naboer til Den Europæiske Union i udvidet form (de europæiske lande i Samfundet af Uafhængige Stater (SNG) og det sydøstlige Europa). Denne form for samarbejde, der henvender sig til unge uden for de formelle undervisningsstrukturer er reelt set en vægtig drivkraft med hensyn til at fremme viden, den gensidige forståelse og tilnærmelsen mellem forskellige civilsamfund.

Endelig er foranstaltningen Jean Monnet, som det ærede medlem nævner, til forskel fra et internt erhvervsuddannelsesprogram såsom Socrates, tilgængeligt for højere læreanstalter over hele verden. Blandt de udvalgte projekter i 2001 findes der et europæisk modul i Ukraine og et i Hviderusland