SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2520/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. september 2001)

Om: De forbilledlige virkninger af undervisning og forvaltning på modersmålet som middel til at hindre sammenstød mellem nationalistiske holdninger

1. Er Kommissionen bekendt med, at først efter at Wiener-kongressen i 1815 forsøgte at fastlægge grænserne i Europa, i hvilken forbindelse det ikke var befolkningernes sprog- og kulturgrænser, der var udslagsgivende, men derimod resultatet af krige, kongelige bryllupper og traktater om anvendelse af bjergkæder eller floder som grænser, opstod to tredjedele af de nuværende 48 stater i Europa, herunder de seks nuværende EU-stater Grækenland, Belgien, Italien, Tyskland, Finland og Irland, og derudover også Norge, Albanien, Polen, Litauen, Island, Malta, Slovenien, Ukraine, Moldavien og Tjekkiet?

2. Er Kommissionen ligeledes bekendt med den samfundsmæssige ufred, der har ført til oprettelse af nye stater og sammenslutning af gamle stater, i vid udstrækning har været foranlediget af, at der i et stort antal områder inden for forvaltning og undervisning ikke har været anvendt folkesproget, men fyrsters, embedsmænds eller militære styrkers fremmede sprog, hvilket har medført en deling i førsterangs- og andenrangsborgere, og at dette forhold i mange tilfælde har skabt nationalistiske bevægelser og til tider også voldelige konflikter forud for de administrative ændringer, der nu er gennemført via sammenslutning af stater og grænseændringer?

3. Er Kommissionen ikke enig i, at uhindret undervisning i og forvaltning på befolkningsflertallets lokale eller regionale modersmål er det bedste middel til at hindre nationalistiske sammenstød, og at vi, for så vidt angår de europæiske nabofolks fredelige sameksistens i indbyrdes respekt, kan lære meget af de ændringer, der de seneste årtier efter sprogstridigheder er gennemført i Flandern, Fryslân (Friesland),

Catalunya (Catalonien), Euskadi (Baskerlandet) en Südtirol (Alto Adige), og at disse positive eksempler nu er aktuelle, for så vidt angår det sydlige Slovakiet, det nordlige Serbien, det centrale Rumænien og det nordvestlige Makedonien?

4. Anser Kommissionen forholdene, som de i øjeblikket aftegner sig i Chroscicy (sml. mine øvrige forespørgsler), for et godt eksempel på, hvordan kommende medlemsstater i Den Europæiske Union bør behandle regionale og lokale befolkningsflertals rettigheder og med mindretalssprog?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Viviane Redingpå skriftlige forespørgsler E-2519/01 og E-2520/01

(6. december 2001)

I spørgsmålet om det tilfælde, det ærede medlem nævner, råder Kommissionen ikke over informationer, der lader formode, at der skulle være sket en mangelfuld anvendelse af fællesskabsretten eller en alvorlig og vedvarende krænkelse i henhold til artikel 7 (tidl. artikel 4) i EF-traktaten. Kommissionen minder om, at det er fastsat i artikel 149 (tidl. artikel 126) i EF-traktaten, at medlemsstaterne har ansvaret for opbygningen af uddannelsessystemerne samt deres kulturelle og sproglige mangfoldighed. Kommissionen minder om, at der udfoldes store bestræbelser på at fremme den sproglige mangfoldighed, især inden for rammerne af Det Europæiske Sprogår, og at Fællesskabet bidraget til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed i henhold til artikel 151 (tidl. artikel 128) i EF-traktaten.

For yderligere oplysninger henvises det ærede medlem til det svar, Kommissionen gav på skriftlig forespørgsel E-2538/01 af Modrow(1) om samme emne.

(1) Se side 27.