SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2440/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. august 2002)

Om: Forfordeling af den kurdiske del af Nordirak i forbindelse med gennemførelse af FN's olie for mad-program

1. Er Kommissionen bekendt med, at FN's olie for mad-program (FN-resolution nr. 986 af 1996) i sin nuværende form udviser et negativt resultat for den del af det nordlige Irak nord for den 36. breddegrad, som ikke kontrolleres af Saddam Hussein, eftersom kun 2,5 mia. USD af de i alt 7 mia. USD, som stammer fra salg af olie fra dette område, er anvendt til irakisk Kurdistan, mens der af kurdernes samlede ordre på lægemidler til en værdi af 219 mio. USD reelt kun er ankommet varer til en værdi af 92 mio. USD og resten af beløbet står ubenyttet på en svejtsisk bankkonto?

2. Følger denne forskelsbehandling af irakisk Kurdistan i forhold til den del af Irak, der kontrolleres af Saddam Hussein, af aftaler fra 1991 mellem FN og det irakiske styre, der indebærer, at regeringen i Bagdad selv kan råde over sin andel af pengene, mens de kurdiske myndigheder på deres side kun kan rådgive FN om anvendelse af midlerne?

3. Kan regeringen i Bagdad nedlægge veto mod FN's anvendelse midler i det nordlige Irak og derved blandt andet forhindre opførelsen af et sygehus?

4. Foreligger der aftaler, der gør el-forsyningen til det nordlige Irak afhængig af Baghdads mellemkomst, således at styret i Bagdad til enhver tid kan true med at standse leveringen?

5. Bruges indtægterne fra olie for mad-programmet fra den nordlige del af landet til at betale lønningerne til et stigende antal højt lønnede FN-medarbejdere i dette område og er det rigtigt, at disse FN-medarbejdere kun må tale med pressen efter forudgående tilladelse fra regeringen i Bagdad?

6. Er Kommissionen bekendt med, at forekomsten af malariamyg i området omkring den nordirakiske by Helabja er tiltaget kraftigt som følge af Saddam Husseins styres brug af kemiske våben mod kurderne i 1989, og at dette fører til stigende udbredelse af malaria, men at FN ikke leverer medicin mod malaria, fordi det forlyder, at disse kan anvendes til fremstilling af kemiske våben?

7. Hvordan kan EU og medlemsstaterne bidrage til at situationen for befolkningen i Nordirak forbedres og bl.a. sikre, at de 13 % fra olie for mad-programmet stilles direkte til rådighed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(16. oktober 2002)

Kommissionen er klar over den dramatiske humanitære situation, det irakiske folk er konfronteret med. Kommissionens aktiviteter er i Irak begrænset til levering af humanitær bistand gennem et årligt program, der udarbejdes af Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) og gennemføres lokalt gennem en række ikke-statslige organisationer og organisationer som f.eks. Røde Kors, FN's Børnefond (Unicef) og FN's Udviklingsprogram (UNDP). I øjeblikket har Kommissionen hverken et repræsentationskontor eller lokale eksperter i Irak. FN er kun ansvarligt for forvaltningen og gennemførelsen af olie for mad-programmet.

Tjenestemænd og eksperter fra Kommissionen, som for nylig har aflagt besøg i Irak, har bekræftet, at den humanitære situation er yderst alvorlig, og at levevilkårene i den centrale og sydlige del af landet er langt værre end i den nordlige del. Af den grund fokuserer ECHO-programmet kun på det centrale og sydlige Irak; der kan eventuelt overvejes en udvidelse af interventionen, så den kommer til at omfatte det nordlige område, specielt hvad angår bistand til internt fordrevne befolkningsgrupper.

Hvad angår de specifikke spørgsmål, kan der svares følgende:

1. Kommissionen er klar over, at olie for mad-programmet i det kurdiske område i Nordirak gennemføres anderledes end i landets centrale og sydlige del, med direkte intervention fra FN's side. I overensstemmelse med FN-Sikkerhedsrådets resolution nr. 986 skal det irakiske Kurdistan nyde fordel af 13 % af Iraks samlede olieindtægter, uanset hvor olien produceres.

2. De forskellige bestemmelser for gennemførelsen af olie for mad-programmet er fastlagt i aftalememorandummet af november 1996 mellem FN og Irak om gennemførelsen af Sikkerhedsrådets resolution 986. I denne aftale fastlægges betingelserne og vilkårene for leveringen af de nødvendige varer til de tre provinser i det irakiske Kurdistan, idet det sikres, at denne region modtager en betydelig del af forsyningerne.

3. Ifølge aftalememorandummet af november 1996 har centralregeringen ikke ret til at nedlægge veto mod FN's anvendelse af midler i det nordlige Irak. FN vurderer gennem de regionale myndigheder og efter drøftelse med Iraks centralregering, hvilke varer der er nødvendige for at opfylde de humanitære behov i det nordlige Irak, og inkluderer dem i sin distributionsplan.

4. Kommissionen er ikke bekendt med, at der skulle findes nogen specifikke aftaler mellem regeringen i Bagdad og de kurdiske myndigheder hvad angår køb af elektricitet.

5. Aftalememorandummet af november 1996 indeholder ikke nogen bestemmelser om, at FN-personale, der udstationeres i det irakiske Kurdistan, skal aflønnes via det nordlige områdes andel af olie for mad-indtægterne. Kommissionen er ikke bekendt med andre lignende ordninger.

6. Kommissionen er ikke bekendt med problemerne vedrørende forsyningen af lægemidler mod malaria. FN's Sikkerhedsråd har beføjelse til at godkende alle varer, der importeres i Irak. Det er i højere grad medlemsstaterne end Kommissionen, som har kompetence til at rejse dette spørgsmål i Sikkerhedsrådet.

7. Hvis medlemsstaterne finder, at forvaltningen af olie for mad-programmet bør ændres, kan de tage de fornødne skridt til at forelægge FN's Sikkerhedsråd forslag til sådanne ændringer.