ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0290/03

af Vasco Graça Moura (PPE-DE) til Kommissionen

(7. februar 2003)

Om: Lukning af skotøjsfabrikken C & J Clark Fábrica de Calçado, Lda. i Castelo de Paiva kommune, Portugal

Den multinationale virksomhed C & J Clark Fábrica de Calçado, Lda. i Castelo de Paiva kommune, Portugal, bekendtgjorde den 10. januar 2003, at den ville lukke sin fabrik, der beskæftiger 588 arbejdstagere, som dermed vil blive arbejdsløse.

Virksomheden begrunder selv beslutningen om lukning med import af overlæder fra Indien og Rumænien, med det formål at opretholde en konkurrencedygtig prisstruktur (i Press Release udsendt af Clark's administration den 10. januar 2003).

Clark etablerede sig i Castelo de Paiva i 1988 og har modtaget både national støtte og fællesskabsstøtte, og i maj 2000 undertegnede virksomheden en protokol med byrådet, hvori den forpligtede sig til at videreføre sin fabrikation til mindst 2007 til gengæld for omfattende kommunale investeringer.

Castelo de Paiva er en kommune i det indre Portugal, som er kendetegnet ved stor økonomisk sårbarhed, og lukningen af denne virksomhed vil derfor få ødelæggende økonomiske og sociale følger.

I betragtning af at denne beslutning om lukning er i modstrid med det sociale ansvar, der påhviler virksomheder, bedes Kommissionen oplyse følgende:

- Hvor store beløb er der blevet bevilget fra EU's fonde til virksomheden Clark Fábrica de Calçado, Lda. i Castelo de Paiva, og hvornår?

- På hvilke betingelser er de nævnte EU-midler blevet bevilget til virksomheden?

- Hvis virksomheden Clark overtræder forpligtelserne i forbindelse med tildeling af EU-støtte, hvordan agter Kommissionen da at reagere for at forhindre lukningen og sikre, at fabrikationen i Castelo de Paiva opretholdes og arbejdspladserne dermed sikres?

- Hvilke politiske skridt agter Kommissionen at tage for at forhindre og i sidste instans straffe denne form for handlinger, der hyppigt begås af virksomheder, der etablerer sig på Den Europæiske Unions område, hvor de nyder godt af fællesskabets fonde, og som efter at have udnyttet alle hermed forbundne fordele og goder, ikke mindst med hensyn til menneskelige ressourcer, flytter deres aktivitet?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopouloupå skriftlige forespørgsler E-0286/03, E-0287/03,E-0288/03, E-0289/03, E-0290/03, E-0301/03 og E-0441/03

(12. marts 2003)

De ærede medlemmer henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel P-0089/03 af Regina Bastos(1).

(1) Se side 67.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1208/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om: Fremskridt i forbindelse med programmerne for udvikling af laboratorier og strukturer for teknisk uddannelse

På de tekniske gymnasier i Grækenland, hvis formål i henhold til deres vedtægter er erhvervsmæssig integration af de unge på arbejdsmarkedet, er der alvorlig mangel på laboratorier og moderne udstyr. De deraf følgende problemer fører til yderligere forringelse af den tekniske uddannelse samt til, at mange elever opgiver skolen, hvorefter de socialt set bliver skubbet ud i periferien. Ifølge Eurostat er arbejdsløsheden i Grækenland blandt unge og elever med uafsluttet skolegang blandt de højeste i Unionen.

På baggrund af, at foranstaltning 5.2 i det andet operationelle program for uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse under den tredje fællesskabsstøtteramme for Grækenland omfatter udvikling af laboratorier og strukturer for teknisk uddannelse, og vi allerede er inde i programmets tredje gennemførelsesår, bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Hvordan forløber gennemførelsen af den ovennævnte foranstaltning?

2. Er der forsinkelser, og hvad skyldes de?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(21. maj 2003)

Efter de oplysninger, vi har fået fra de græske myndigheder, kan situationen med hensyn til programmerne for udvikling af værksteder og strukturer for teknisk uddannelse resumeres således:

Det operationelle program Uddannelse og grunderhvervsuddannelse blev vedtaget af Kommissionen den 16. marts 2001, medens programtillægget blev bekræftet af Tilsynsudvalget den 29. maj 2001. De første to år af det operationelle program blev der anvendt et beløb på 4 440 000 EUR på fremskaffelse af elementært værkstedsudstyr.

I denne periode blev der truffet en række foranstaltninger. Der blev foretaget en undersøgelse af, hvilket værkstedsudstyr, der var behov for pr. sektor og fagområde, ligesom der blev udarbejdet detaljerede specifikationer. Planlægningen af alle nødvendige supplerende foranstaltninger (herunder uddannelse af lærerne og udvikling af undervisningsredskaber) blev afsluttet i 2002.

Der er blevet indrettet værksteder i 316 tekniske skoler, og i 130 andre er dette ved at ske. På grundlag af det sidste udbud skal der indrettes værksteder i yderligere 135 skoler.

Som det fremgår heraf, er der intet der tyder på, at der har været urimelige forsinkelser i gennemførelsen af det pågældende program.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0694/03

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(7. marts 2003)

Om: Jordskælv i Østturkistan

Ifølge diverse kilder blev mindst 257 mennesker dræbt og mere end 1 000 andre såret mandag den 24. februar 2003 under et jordskælv med en styrke 6,8 på Richterskalaen, der hærgede et isoleret område i Østturkistan og ødelagde hundredvis af hjem og skoler.

Kl. 10.03 (023 GMT) ramte jordskælvet et område, der kredser op til byen Jiashi i den østlige del af Turkistan (Xinjiang-regionen). Li Qianghua fra Pekings seismologiske station har bekræftet det høje antal ofre og kritiseret den dårlige kvalitet af jordskælvszonens bygningsstrukturer. Ifølge nyhedsbureauet Xinhua er mere end 1 000 bygninger styrtet sammen i en landsby i Bachu-egnen.

Rystelsernes epicenter lå ca. 40 kilometer fra byen Jiashi i regionen af samme navn i nærheden af grænsen mellem Østturkistan (Xinjiang) og Kirghizistan og Tadjkistan. Meget kraftige rystelser har også ramt områderne Artux og Markit samt byen Kashi, der ligger ca. 55 kilometer fra byen Kashgar, den historiske oase, der endnu hovedsageligt beboes af Ouighours-folket.

Hvilke initiativer har Kommissionen taget for at sikre øjeblikkelig hjælp til befolkningen i Jiashi-regionen i Østturkistan? Vil Kommissionen også sørge for finansiel støtte til genopbygningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(23. april 2003)

Kommissionen bebudede umiddelbart efter jordskælvet i en pressemeddelelse, der blev offentliggjort den 24. februar 2003, at den ville yde bistand til ofrene i provinsen Xinjiang (Kina) gennem en bevilling til Kontoret for Humanitær Bistand (ECHO).

En nærmere vurdering af behovene viste imidlertid, at det ikke var nødvendigt med en sådan intervention, eftersom den kinesiske regering syntes at klare situationen udmærket. Det Internationale Røde Kors Forbund, som var af samme opfattelse, besluttede ikke at lancere nogen international appel for dette jordskælv. Det forholdt sig nemlig således, at der straks blev udsendt 6 000 soldater og yderligere 200 medicinske medarbejdere til at håndtere situationen. I løbet af de første dage rejste militæret 9 000 store forede telte, mens der blev sendt yderligere telte, fødevarer, medicinske forsyninger og tøj til området. Den medicinske indsats er løbende blevet udbygget; der er allerede tre mobile hospitaler, som er funktionsdygtige, og antallet af medicinske medarbejdere på stedet er nu imponerende. Myndighederne søger i øjeblikket at løse problemet med epidemier og sikre forsyningen af rent vand.

Det skal understreges, at jordskælvsområdet er et af de mest militariserede områder i Kina, og at regeringen ikke ønsker fremmede i området.

Ikke desto mindre arbejder en af ECHO's partnere i området, og det kan, hvis det bliver nødvendigt, overvejes at yde efter-katastrofebistand i form af rehabilitering i mindre målestok af skoler, klinikker, vand og sanitet.

Hvad angår genopbygningen, har Kommissionen endnu ikke modtaget nogen anmodning om finansiel støtte.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0269/03

af Giacomo Santini (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2003)

Om: Tab af arbejdspladser ved grænser til central- og østeuropæiske lande

Udvidelsen med de central- og østeuropæiske lande, der forventes i maj 2004, vil uundgåeligt føre til tabet af hundredevis af arbejdspladser i de grænseservicesektorer, der hidtil har beskæftiget sig med toldvæsen, transport, og andre tilknyttede tjenester.

I bestemte grænseområder, som for eksempel Italiens grænse til Slovenien, vil mere end 90 % af de ansatte i speditionssektoren og i tilknyttede virksomheder samt hos underleverandører af enhver art blive ramt af ledighed.

Ud over det konkrete problem med tabet af arbejdspladser og de forudsigelige kriser i mange familier vil denne udvikling også få økonomiske konsekvenser i form af tab af faglig kompetence inden for hele erhvervskategorier, hvorved en menneske- og kulturarv, der er udviklet gennem mange år gennem arbejde og traditioner, således går tabt.

Vil Kommissionen på baggrund af ovennævnte konsekvenser oplyse:

1. hvilken type indgreb der er fastsat for at imødekomme denne gruppe arbejdere, som vil blive hårdt ramt af den epokegørende begivenhed, som udvidelsen er?

2. om Kommissionen vil tage initiativ til et forslag til et direktiv, der skal fremme omskolingen af al denne faglige dygtighed, som ved mange grænser, der i dag er ydre grænser, vil gå tabt?

3. om Kommissionen har overvejet en erstatningsplan, som undtagelse fra reglerne for statsstøtte, for de virksomheder, der må lukke?

4. hvilken form for bidrag det er muligt at anmode de lande, der står umiddelbart foran indtrædelse i Unionen, om med henblik på at samarbejde om denne støtteforanstaltning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(7. marts 2003)

Som Kommissionen allerede har anført i sit svar på skriftlig forespørgsel E-2488/02 af Giorgio Lisi(1), har den ikke til hensigt at foreslå specifikke foranstaltninger såsom et direktiv eller kompensationer for de arbejdstagere, hvis job i forbindelse med toldkontrol, transport og hermed forbundne tjenesteydelser forsvinder som følge af udvidelsen. Medlemsstaterne har mulighed for at søge om strukturfondsstøtte eller godkendelse af statsstøtte efter de retningslinjer, Kommissionen har vedtaget på området.

(1) EUT C 52 E af 6.3.2003, s. 179.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0918/03

af Raimon Obiols i Germà (PSE) til Kommissionen

(24. marts 2003)

Om: Jordskredsfare på højhastighedsjernbanelinjen Madrid-Barcelona

I en rapport fra geologernes brancheforening i Aragón blev det henstillet, at højhastighedstoget AVE på strækningen Madrid-Barcelona ikke skulle krydse et område i nærheden af Zaragoza, hvor der i 2000 og 2001 var sammenstyrtninger af jord. Tilsyneladende er der ikke blevet taget hensyn til de foranstaltninger, der blev foreslået af geologerne fra Aragón. Nu er der opstået et enormt hul på 50 kubikmeter på den almindelige jernbanelinje og højhastighedslinjen ved Zaragoza. Efter hvad pressen skriver, svævede skinnerne pludseligt frit i luften ved Ronda Sur de Zaragoza, som fører parallelt med højhastighedslinjen, kun en time efter, at et godstog var kørt forbi.

Geologernes brancheforening i Katalonien har ligeledes påpeget prekære geologiske forhold på visse strækninger af banelinjen Lleida-Barcelona (forekomst af gipssten og ler, der udvider sig ved fugtighed), der kræver endnu en undersøgelsesfase med henblik på at afdække problemer, som der tilsyneladende ikke er afsat budgetmidler til. Ingeniørernes brancheforening i Katalonien har også beklaget, hvad den kalder den manglende projektimplementeringskultur på strækningen Madrid-Barcelona (efter hvad de siger, har der manglet kontrol med entreprenørernes arbejde og kvalitetskontrol) og har offentligt advaret om, at der ikke er blevet taget hensyn til de geologiske undersøgelser.

Har de spanske myndigheder givet de nødvendige forklaringer på disse begivenheder og den kritik heraf, som ingeniørernes og geologernes brancheforeninger har fremsat?

Kan Kommissionen sikre, at der i forbindelse med bygningsarbejdet på højhastighedsstrækningen Madrid-Barcelona, navnlig strækningen mellem Lleida og Barcelona, foretages de nødvendige geologiske undersøgelser til at undgå risici og problemer, og at der foretages den efterfølgende investering til at sikre, at sådanne risici og problemer påvises og/eller afhjælpes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(15. maj 2003)

Kommissionen skal minde det ærede medlem om, at forpligtelsen til af gennemføre geologiske undersøgelser af de områder, som infrastrukturerne skal opføres på, henhører under den nationale lovgivning og ikke under Fællesskabets. Derfor har Kommissionen ingen kompetence til at afgøre, om de omhandlede undersøgelser er foretaget hensigtsmæssigt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1195/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om: Macerata Kommunes udnyttelse af midler fra sportsprogrammet for handicappede

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen over de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Macerata Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at integrere handicappede via sporten.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

1. har Macerata Kommune har projekter i håb om at opnå støtte fra sportsprogrammet for handicappede?

2. har Macerata Kommune fået bevilget støtte til disse projekter?

3. er de pågældende midler blevet brugt?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnierpå skriftlige forespørgsler E-0860/03, E-0885/03, E-1191/03, E-1192/03,E-1193/03, E-1194/03, E-1195/03, E-1196/03, E-1197/03, E-1198/03,E-1199/03, E-1200/03, E-1201/03, E-1202/03 og E-1203/03

(23. april 2003)

Kommissionen er slet ikke i tvivl om, at sport spiller en vigtig rolle for handicappedes integrering, men den råder ikke over noget særligt program på dette område.

Hvad angår Den Europæiske Fond for Regionaludviklings eventuelle medfinansiering af projekter i nævnte italienske kommuner, anmodes det ærede medlem om at læse Kommissionens svar på hendes skriftlige forespørgsler E-0834/03(1), E-1118/03(2), E-1119/03(3) til E-1124/03 og E-1125/03(4).

(1) EUT C 280 E af 21.11.2003, s. 96.

(2) Se side 160.

(3) EUT C 268 E af 7.11.2003, s.172.

(4) EUT C 280 E af 21.11.2003, s. 117.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1174/03

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om: Nuklear sikkerhed på militære anlæg i Det Forenede Kongerige og andre medlemsstater

Det Forenede Kongerige har gennemført direktivet om grundlæggende sikkerhedsnormer (96/29/Euratom(1)) med Radiological Emergency Public Preparedness Information Regulations (REPPIR) (bestemmelser om informationer i forbindelse med offentligt beredskab ved strålingsfare).

Kan Kommissionen bekræfte, at direktivet om grundlæggende sikkerhedsnormer (96/29/Euratom) omfatter alle godkendte og ikke-godkendte nukleare anlæg, herunder militære anlæg, i tilfælde af nukleare uheld?

Er Kommissionen klar over, at Det Forenede Kongeriges militære anlæg ikke opfylder Euratoms direktiv om grundlæggende sikkerhedsnormer (96/29/Euratom), idet forsvarsministeriet har nægtet at give de oplysninger, der er nødvendige for en beredskabsplan?

Giver EU-lovgivningen mulighed for undtagelser for militære anlæg, herunder udenlandske væbnede styrker (som defineret i den britiske lov fra 1952 om udenlandske væbnede styrker), og hvilke foranstaltninger vil Kommissionen i betragtning af de mange militære anlæg med nukleart materiale både i Det Forenede Kongerige og i andre medlemsstater træffe for at sikre, at lovgivningen om nuklear sikkerhed gælder for alle anlæg?

(1) EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(16. maj 2003)

I henhold til artikel 2, stk. 1, i Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende stråling, gælder dette direktiv for alle handlinger, som indebærer risiko for ioniserende stråling, der kommer enten fra en kunstig strålekilde eller fra en naturlig strålekilde i de tilfælde, hvor naturligt forekommende radionuklider bearbejdes eller er blevet bearbejdet under hensyn til deres radioaktive, fissile eller fertile egenskaber.

2. Kommissionen er af den opfattelse, at beskyttelse af den offentlige sundhed og sikkerhed på strålingsbeskyttelsesområdet er et samlet udeleligt mål og omfatter alle de risici, der opstår som følge af ioniserende stråling, uanset kilden.

3. Der er ingen bestemmelser i direktiv 96/29/Euratom, som forpligter medlemsstaterne til at offentliggøre de data, der er nødvendige som grundlag for en sikkerhedsplan, da sådanne oplysninger ikke er nødvendige for gennemførelse af en katastrofeplan.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1545/03

af Bernard Poignant (PSE) til Kommissionen

(7. maj 2003)

Om: Dioxinkoncentration i hydrolysater

Direktiv 2001/102/EF(1) om uønskede stoffer og produkter i foderstoffer foreskriver, at fodermidler kun må markedsføres, hvis de er af sund og sædvanlig handelskvalitet. I den forbindelse fastlægger direktivet en grænseværdi for dioxinkoncentrationen i foderstoffer.

Dioxin findes naturligt i fisk, bundet til fedtstoffet. Ifølge direktivets bilag skal dioxinkoncentrationen i fiskemel være under 1,25 ng/kg og i fiskeolie under 6 ng/kg. Forskellen på dioxinkoncentrationerne skyldes tilstedeværelsen af mere eller mindre betydningsfulde fedtstoffer.

Der er et lignende problem med hensyn til hydrolysater af fisk. Metoden til opløsning af fiskerester gennem hydrolyse bruges til at producere proteiner til fodring af unge pattedyr og til opdræt i akvakultur. Dette produkt indeholder en betydelig mængde fedtstof og dermed dioxin. Men produktet er ikke specifikt klassificeret i direktivet. Det er hverken fiskemel eller en foderblandning, og hvis det klassificeres i kategorien fiskefoder, begrænses salget til akvakultursektoren alene.

Påtænker Kommissionen at ændre direktivet for at skabe en ny kategori og specifikt klassificere produktet hydrolysat?

(1) EFT L 6 af 10.1.2002, s. 45.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(1. juli 2003)

I Rådets direktiv 1999/29/EF af 22. april 1999 om uønskede stoffer og produkter i foderstoffer(1) som ændret ved Rådets direktiv 2001/102/EF af 27. november 2001, er der fastsat et maksimumsniveau for dioxiner i forskellige fodermidler og foderstoffer. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/32/EF af 7. maj 2002 om uønskede stoffer i foderstoffer(2) ophæver og erstatter direktiv 1999/29/EF med virkning fra 1. august 2003. Der er fastsat et maksimumsniveau for dioxiner på 6 nanogram pr. kg (ng)/kg i fiskeolie og 1,25 ng/kg i produkter og biprodukter af fisk med undtagelse af fiskeolie men omfattende fiskemel og fiskeproteinhydrolysater.

Fiskemel rummer normalt 8-12 % fedt, mens fiskeproteinhydrolysater rummer mere end 20 % fedt. Kommissionen er først for nylig blevet gjort opmærksom på dette problem. I erkendelse af at dioxiner ophobes i fedt og under hensyntagen til dette produkts specifikke karakter, især dets høje fedtindhold, har Kommissionen med Kommissionens direktiv 2003/57/EF af 17. juni 2003 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/32/EF af 7. maj 2002 om uønskede stoffer i foderstoffer(3) for nylig fastsat en særlig grænseværdi for dioxiner på 2,25 ng/kg i fiskeproteinhydrolysater, som rummer mere end 20 % fedt.

(1) EFT L 115 af 4.5.1999.

(2) EFT L 140 af 30.5.2002.

(3) EUT L 151 af 19.6.2003.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0735/03

af Jean Lambert (Verts/ALE)og Inger Schörling (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om: Ebro-vandomledningsprojektet og strukturfondsforordningen

Ifølge definitionen i strukturfondsforordningen (artikel 25 i forordning (EF) nr. 1260/1999(1)) er SNHP's Ebro-vandomledningsprojekt et stort projekt. Det omfatter en række uopdelelige arbejder, der opfylder en præcis teknisk funktion, og dets samlede omkostninger overstiger 50 mio. EUR. Ebro-vandomledningsprojektet blev betragtet som et stort projekt i en skrivelse af 19. december 2002 fra Kommissionens Generaldirektorat for Miljø til den spanske ambassadør og i svaret af 8. januar 2003 fra de spanske myndigheder.

Artikel 26, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1260/1999 fastlægger betingelserne for godkendelse og iværksættelse af store projekter.

Disse betingelser omfatter en forpligtelse for medlemsstaterne til på forhånd at fremsende Kommissionen oplysninger om bl.a.:

- en analyse af projektets samfundsøkonomiske omkostninger og fordele (for infrastrukturinvesteringer),

- en vurdering af miljøvirkningerne og anvendelsen af forsigtighedsprincippet.

Videnskabelige samfundsøkonomiske analyser og miljøanalyser, herunder den kontroversielle Cartagena-undersøgelse(2), viser, at Ebro-vandomledningsprojektet langt fra opfylder disse betingelser.

Kan Kommissionen bekræfte, at Ebro-vandomledningsprojektet vil blive behandlet som et stort projekt, og at de nødvendige betingelser vil blive opfyldt, inden Kommissionens tjenestegrene træffer nogen afgørelse om medfinansiering?

(1) EFT L 161 af 26.6.1999, s. 1.

(2) A. Horne m.fl., A Technical Review of the Spanish National Hydrological Plan (Ebro river out-of-basin diversion), Fundación Universidad Politécnica de Cartagena, 7. januar 2003. Se også Arrojo Agudo P. m.fl., Análisis y valoración socioeconómica de los trasvases del Ebro, WWF European Policy Office, september 2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(28. april 2003)

Ifølge den spanske lov om den nationale vandplan består Ebro-vandomledningsprojektet af flere hundrede interventioner.

Blandt disse interventioner kan der udmærket være nogle projekter, hvor omkostningerne overstiger den tærskel på 50 mio. EUR, der er fastlagt i artikel 25 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999(1). Hvis nogen af disse projekter forelægges af de spanske myndigheder med henblik på medfinansiering fra strukturfondenes side, vil de derfor blive vurderet af Kommissionen som store projekter. Disse projekter skal opfylde alle krav til store projekter, især kravene i artikel 26 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 såvel som al anden gældende EU-lovgivning.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene, EFT L 161 af 26.6.1999.