SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0797/98 af Katerina Daskalaki (UPE) til Kommissionen (18. marts 1998)

Om: Ligestilling af guider og rejsearrangoerer

I EU findes der lande med gammel kultur og arkaeologiske mindesmaerker, som har en veludviklet turisme. De guidede ture til arkaeologiske steder forestaas af universitetsuddannede guider, som ofte er specialiserede inden for arkaeologi og kan give kvalificerede forklaringer til belysning af de enestaaende europaeiske kulturskatte.

Hvilke oplysninger raader Kommissionen over vedroerende CEN-initiativet (Centre Européen de Normalisation), gennem hvilket man forsoeger at sidestille de videnskabeligt uddannede guider med rejsearrangoerer og turistbuschauffoerer? Hvorledes agter Kommissionen at reagere, og hvilke foranstaltninger vil den traeffe imod det pres, der udoeves paa dette omraade? Vil den forsoege at afvaerge yderligere bestraebelser i retning af en saadan kulturel nivellering paa bekostning af den europaeiske humanistiske dannelse? Er der tale om manglende overholdelse af naerhedsprincippet i forbindelse med disse bestraebelser?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis (12. juni 1998)

Kommissionen har kendskab til, at der arbejdes paa standardisering inden for omraadet af turismen, men den har ingen oplysninger om det CEN-initiativ (Centre Européen de Normalisation), som det aerede medlem henviser til.

De oplysninger, der er fremsendt til Kommissionen om den paagaeldende standardisering, vedroerer kun droeftelserne om en afgraensning af aktivitetsomraaderne for de to erhverv som turistguide (»tourist guide« paa engelsk) og rejsearrangoer (»tour manager« paa engelsk).

Hvad dette angaar skal det bemaerkes, at Kommissionen ikke er kompetent til at definere de arbejdsopgaver, der svarer til et givet erhverv, og at hver enkelt medlemsstat er frit stillet med hensyn til at fastsaette det kvalifikationsniveau, der kraeves til at udoeve et erhverv paa dens omraade. Kommissionen har derimod til opgave at foere tilsyn med, at den fri bevaegelighed for fagfolk respekteres.

I denne forbindelse skal der henvises til meddelelsen fra 1992 om sammenligneligheden af de ved erhvervsuddannelse i medlemsstaterne opnaaede kvalifikationer i »turisme«-sektoren ((EFT C 320 af 7.12.1992. )), som ikke blot giver en beskrivelse af de ved faelles overenskomst fastlagte krav til praktisk faglig kunnen hvad angaar rejseledsagere, men ogsaa praeciserer, at profilen som rejseledsager ikke maa forveksles med profilen som turistfoerer.

Kommissionen havde allerede i 1989 haft lejlighed til at praecisere, at den altid har praktiseret en klar adskillelse mellem erhvervet som turistfoerer og erhvervet som rejseledsager under henvisning til bestemmelserne i direktiv 75/368/EOEF, hvori der er fastsat midlertidige ordninger for rejseledere, mens turistfoerere er udelukket fra direktivets anvendelsesomraade. Det aerede parlamentsmedlem henvises til det svar, Kommissionen gav paa mundtlig forespoergsel H-1012/88 af Petronio under spoergetiden i moedeperioden i marts 1989 ((Forhandlinger i Europa-Parlamentet (marts 1989). )). I 1996 blev det gentaget, at det drejer sig om to erhverv, som supplerer hinanden, men som er forskellige, og som paa faellesskabsniveau er underkastet to forskellige juridiske regelsaet. Det aerede parlamentsmedlem henvises til det svar, Kommissionen gav paa skriftlig forespoergsel E-2615/96 af Edward Kellet-Bowman ((EFT C 72 af 7.3.1997. )). Kommissionens arbejdsdokument om spoergsmaalet vedroerende turistguider, som blev vedtaget i 1997 ((SEK(97) 837 endelig udg. )), giver en nyttig praecision af de regler, der finder anvendelse i forbindelse med den gaeldende faellesskabsret.

I lyset af den skelnen, der foretages mellem erhvervet som turistguide og rejsearrangoer, synes det, som om initiativer som dem, det aerede medlem beskriver, og som tager sigte paa at give andre fagfolk inden for turismesektoren mulighed for at paatage sig opgaver, som hoerer ind under turistguidernes arbejdsomraade, vanskeligt kan forenes med medlemsstaternes mulighed for at forbeholde udoevelsen af dette erhverv for personer, som raader over de kraevede kvalifikationer.

Den holdning, det aerede parlamentsmedlem giver udtryk for, nemlig at det er noedvendigt at overlade forklaringer til belysning af kulturarven til kvalificerede fagfolk, i det foreliggende tilfaelde turistguider, er absolut velbegrundet. Den generelle interesse, der er forbundet med en valorisering af de historiske rigdomme og med den bedst mulige formidling af den forhaandenvaerende viden om et lands kunst- og kulturskatte, blev anerkendt af Domstolen i turistfoererdommene som vaerende en berettigelse for undtagelsen fra princippet om fri udveksling af tjenesteydelser gaeldende for museer og historiske bygningsvaerker, hvor det kraeves, at der er en saerlig faguddannet turistfoerer til stede ((Dom af 26.2.1991, sag C-154/89, C-180/89 og C-198/89, Sml. 1991. )).