SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0836/98 af Esko Seppaenen (GUE/NGL) til Kommissionen (26. marts 1998)

Om: Erhvervsselskaber og medlemsrabatter

Det har vakt forundring i Finland, at det af en skrivelse fra Kommissionen fremgaar, at et erhvervsselskab ikke maa give sine medlemmer saerlige fordele. Sagen drejer sig om Helsinkis Telefonselskab, der har en halv million medlemmer, og som enhver kan blive medlem af. Telefonselskabet opkraever et mindre maanedligt gebyr af sine medlemmer end af de oevrige brugere af telefontjenesterne. Gebyrnedsaettelsen, som omfatter alle medlemmerne paa ensartede betingelser, haemmer efter Kommissionens opfattelse den frie konkurrence.

Kommissionens standpunkt er en alvorlig trussel mod enhver erhvervsaktivitet, som ikke drives i aktieselskabsform, men f.eks. i form af et andelsselskab eller gennem en anden selskabsform. Efter Kommissionens opfattelse skal EU aabenbart kun vaere en union for aktieselskaber. Hvordan forholder Kommissionen sig til den lovlige andelsselskabsform og til de rabatter, som andelsselskaberne tilbyder deres medlemmer?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (6. maj 1998)

Som led i sin forpligtelse til at gennemfoere EF-traktatens konkurrenceregler har Kommissionen undersoegt forskellige omraader, hvor dominerende virksomheder giver kumulative rabatter, hvilket bevirker, at nye konkurrenter ikke kan komme ind paa markedet. Kommissionen har tidligere grebet ind over for rabatter, der gives for kunders samlede koeb af alle produkter hos en leverandoer over en periode, saafremt kunden daekker hele sit behov hos denne leverandoer i den paagaeldende periode. EF-Domstolen har i senere domme fastslaaet, at saadanne rabatter kan udgoere misbrug af dominerende stilling (f.eks. i dom af 9. november 1983 i Michelin-sagen ((Sml. 3461. ))). Kommissionen anlaegger samme syn paa alle kommercielle organisationer, som har en dominerende stilling, uanset i hvilken juridisk form organisationen er stiftet. I den af det aerede medlem naevnte skrivelse understreger Kommissionen navnlig, at denne sag ikke beroerer det forhold, at lokale operatoerer har valgt at drive taletelefoniservice paa andelsbasis. Vurderingen vedroerer den stilling, som leverandoerer af lokale teletjenester, der tidligere har udgjort monopoler, indtager paa markedet, hvilket stadig synes at vaere en dominerende stilling, og vedroerer altsaa ikke organisationens specifikke form.

I den paagaeldende skrivelse udtrykte Kommissionen over for den finske regering bekymring over, at den formelt havde afskaffet de lokale teleoperatoerers eksklusive rettigheder uden at have truffet de noedvendige foranstaltninger til at forhindre, at de relevante selskaber - selv efter liberaliseringen - forankrer deres dominerende markedsstilling ved fortsat at sammenkoble deres medlemmers vederlag med deres aktuelle brug. For at give nye virksomheder en fair chance maa dette vederlag ikke »binde« kunde til én enkelt serviceyder, som saaledes faar sikret sin position. Kommissionen mener, at de finske myndigheder maa gribe ind i denne sag.

I Kommissionens skrivelse sondres der ingen steder mellem selskaber med begraenset ansvar og andelsforetagender. Det ville i hoej grad vaere ukorrekt at sige, at Kommissionen er af den opfattelse, at kun selskaber med begraenset ansvar skal have mulighed for at eksistere i Faellesskabet. Paa den anden side er andelsforetagender ikke fritaget fra Faellesskabets konkurrenceregler. Hvis et dominerende selskab med begraenset ansvar ikke faar ret til at give rabat til dets aktionaerer under de omstaendigheder, der goer sig gaeldende i de lokale finske virksomheder, saa kan et andelsforetagende heller ikke goere det.