DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/233

(2004/C 70 E/250)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3184/03

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om: De laotiske myndigheders arrogante holdning

Den 26. oktober 1999 blev fem unge laoter — Thongpaseuth Keuakoun, Sengaloun Phengphanh, Bouavanh Chanmanivong, Khamphouvieng Sisaat og Keochay — anholdt sammen med dusinvis af andre demonstranter, fordi de havde arrangeret en fredelig march i Vientiane, hvor studenter, lærere, embedsmænd og andre laotiske borgere forsamlede sig for at kræve demokratiske reformer, forholdsregler mod korruption, reformer i retning af større social retfærdighed og indførelse af et flerpartisystem.

Fire år senere har de laotiske myndigheder trods talrige indtrængende anmodninger og trods handelsaftaler med præferencestatus og en meget stor samarbejdsindsats fra EU og EU-medlemsstaternes side ikke givet den mindste indrømmelse — end ikke af humanitær art — hvad angår disse fem systemkritikere. Hverken Det Internationale Røde Kors eller medlemsstaternes ambassadører, hverken Kommissionens repræsentant eller en repræsentant for De Forenede Nationer eller for andre internationale organisationer har fået tilladelse til at besøge dem i fængslet. Desuden har myndighederne i Vientiane end ikke fulgt op på de løfter, som deres repræsentant gav under et møde i Europa-Parlamentet i Strasbourg, om at kaste lys over de modstridende beretninger, der er fremkommet fra forskellige regeringsrepræsentanter, angående de betingelser, hvorunder de fem ledere (»desaparecidos«) fra demonstrationen den 26. oktober 1999 skulle være blevet dømt.

Ifølge velinformerede kilder er der tilsyneladende ingen, der har set Khamphouvieng Sisaat i over et år, mens Thongpaseuth Keuakoun efter sigende er hårdt svækket og har mistet førligheden.

Har Kommissionen modtaget præcise og troværdige oplysninger om de fem ledere fra »Mouvement du 26 October«, deres retsstilling og sundhedstilstand?

Mener Kommissionen ikke, at de laotiske myndigheder nærmest har udvist foragt over for EU i denne sag, og at deres adfærd går langt ud over anstændighedens grænser?

Mener Kommissionen ikke, at Laos — i endnu højere grad end Burma (hvilket vil sige ikke så lidt) — fortjener, at EU indtager en særdeles fast og målbevidst holdning for at presse landets myndigheder til reelt omgående at iværksætte en udvikling i retning af demokratisering og national forsoning?

Er Kommissionen med dette mål for øje indstillet på — navnlig under det bilaterale møde mellem EU og Laos, der finder sted i november i Bruxelles som led i samarbejdsaftalen — at meddele de laotiske myndigheder, at de EU-midler, der er tildelt Laos, vil blive fastfrosset, indtil der foreligger et klart tilsagn fra myndighederne i Vientiane om at gennemføre vidtgående demokratiske reformer og klare oplysninger om samtlige politiske fangers skæbne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(14. november 2003)

Kommissionen tilslutter sig ganske, at der er behov for at styrke respekten for menneskerettighederne i Laos, herunder ytringsfriheden, friheden til at deltage i fredelige forsamlinger, foreningsfriheden og trosfriheden, samt for efterlevelse af internationale menneskerettighedskonventioner.

Hvad angår menneskerettighedssituationen i Laos i almindelighed, har Kommissionen ved flere lejligheder rejst forskellige spørgsmål, også vedrørende de fem ledere af »Mouvement du 26 octobre«, over for den laotiske regering, men desværre uden større succes hidtil.

Kommissionen vil undersøge alle aspekter af menneskerettighedssituationen i Laos, også med hensyn til, hvad Kommissionen eventuelt kan gøre, med sigte på det næste møde i det blandede udvalg EF/Laos, som skal finde sted i Vientiane i første halvår 2004, og vil derefter aflægge rapport til Parlamentet.

I mellemtiden fortsætter Kommissionen en politik for konstruktiv politisk dialog med den laotiske regering side om side med fortsat støtte til de mest udsatte befolkningsgrupper i det laotiske samfund på basis af EF-støttede udviklingsprogrammer.

Suspension af bistanden, indtil menneskerettighederne respekteres, bør betragtes som sidste udvej, da det sandsynligvis vil få uheldige følgevirkninger for den del af befolkningen, hvis rettigheder krænkes.

Skulle der ikke blive konstateret noget væsentligt fremskridt med hensyn til en bedring af menneskerettighedssituationen, og skulle de hidtidige konstruktive tiltag ikke giver positive resultater, vil Kommissionen være rede til i koordination med medlemsstaterne og Parlamentet at tage det aktuelle samarbejde med Laos op til fornyet overvejelse og se nærmere på, hvilke foranstaltninger der kan træffes.