SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3465/00

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(8. november 2000)

Om: Overholdelse af borgerrettighederne i Rumænien

I 1992 besluttede to italienske statsborgere, hr. Matar og fru Quinci, at flytte til Rumænien med det formål at drive forretning for engroshandel. I løbet af få år blev forretningen stadig mere indbringende, og de åbnede forskellige salgslokaler i Bukarest og Costanza.

I juni 1999 modtog Matar en udvisningsordre, idet han blev beordret til at forlade Rumænien inden 48 timer og forlade hus og ejendom, uden at han blev informeret om grunden til denne foranstaltning. Det samme skete for Quinci, der befandt sig i Italien på grund af døtrenes studier, idet hun modtog en udvisningsordre på fem år.

Under en retssag mod denne ubegrundede procedure fandt ægteparret Matar-Quinci efter en del modstand fra det rumænske indenrigsministerium ud af, at årsagen til Matars udvisning var hustruen, som uberettiget blev anklaget for at være en journalist, som skulle have arbejdet i Libanon under borgerkrigen, være blevet tilhænger af de islamiske hizbollaer, have skrevet og offentliggjort artikler til støtte for disse i italienske dagblade, og også havde videreført sit journalistiske arbejde i Bukarest, idet hun skulle have holdt ikke nærmere præciserede taler og have oprettet dæk-selskaber. Disse påstande var ikke i overensstemmelse med sandheden, idet der ikke var fundet noget som helst spor af artiklerne eller de andre aktiviteter, som det italienske ægtepar hævdedes at have udført.

Den rumænske højesteret, som sagen var blevet indbragt for, omstødte den af Matar på grund af forfatningsstridighed indankede dom, på grund af magtmisbrug, med dom 299 af 5. maj 2000 vedrørende den lovgivning, der indeholder bestemmelser om udstedelse af udvisningskendelser, uden at der forudgående er truffet foranstaltninger. Således var kendelsen i Matars sag blevet udstedt direkte af indvandringsmyndighederne og ikke af en dommer.

På baggrund heraf mener Kommissionen da ikke, at den nuværende mangel på respekt for de borgerlige rettigheder i Rumænien er en faktor, der bør tages med i betragtning i forbindelse med de igangværende forhandlinger om Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(20. december 2000)

For at kunne tiltræde Fællesskabet skal Rumænien ligesom alle andre kandidatlande opfylde de tiltrædelseskriterier, som Det Europæiske Råd fastlagde på mødet i 1993 i København. Navnlig kræver de politiske

kriterier institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal. I sin vurdering af Rumæniens fremskridt i retning mod tiltrædelse af Fællesskabet tager Kommissionen derfor hensyn til standarderne for beskyttelse af menneskerettighederne. Kommissionen foretog for nylig en sådan vurdering i sin periodiske rapport for 2000 om Rumæniens fremskridt i retning mod tiltrædelse(1).

Rumænien ratificerede desuden i 1994 den europæiske konvention om menneskerettigheder og protokollerne dertil og er derfor bundet af de forpligtelser, der følger af disse tekster. Betingelserne for udvisning af fastboende udlændinge er fastsat i artikel 1 i protokol 7 til konventionen. Da Rumænien også har anerkendt Menneskerettighedsdomstolens jurisdiktion, kan sager om krænkelse af konventionen og protokollerne dertil indbringes for denne domstol. Et sådant skridt kan dog først tillades, efter at alle nationale retslige skridt er taget.

I den seneste periodiske rapport drog Kommissionen den konklusion, at Rumænien som helhed opfylder de politiske Københavnskriterier, men at det stadig er nødvendigt at gøre yderligere fremskridt med omlægningen af lovgivningen om politiske og civile rettigheder.

Kommissionen bistår Rumænien og overvåger landets fremskridt i retning af opfyldelse af betingelserne for tiltrædelse af Fællesskabet. I denne særlige sag bemærker Kommissionen, at det rumænske retssystem har været i stand til at rette op på situationen og annullere en udvisningsordre, som efter dens opfattelse stred mod den rumænske lovgivning.

(1) KOM(2000) 710 endelig.