SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1449/02

af Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(23. maj 2002)

Om: Fleksibilitet i EU's støtteordninger

Kommuner i Finland har inden Finlands EU-medlemskab modtaget national regionalstøtte til investeringer i basistjenester som f.eks. til reparationsarbejder på skoler, spildevandsrensningsanlæg. EU-medlemskabet har medført, at den nationale finansiering af støtten stadig i højere grad består af medfinansiering af EU's regionalpolitik i mål nr. 1-områder, som samtidigt bevirker, at aktiviteterne får karakter af udviklingsprojekter, og at basale investeringer ikke længere er mulige.

Den projektprægede karakter af EU's regionalpolitik er meget forståelig, eftersom foranstaltningerne er af supplerende karakter. Ifølge den finske gennemførelsesmodel er den nationale finansiering af støtten imidlertid samtidigt bundet til projekter, og kommunerne har ikke egne midler til infrastruktur eller social- og sundhedstjenester. I mindre kommuner er kommunalskatten allerede forhøjet til det maksimale.

Kan Kommissionen oplyse, om det ikke er muligt gøre EU's støtteordning mere fleksibel således, at basistjenester også kunne blive omfattet af støtten? Bør kommunerne ikke have mulighed for at søge om støtte til f.eks. projektbaseret modernisering af et spildevandsrensningsanlæg og i højere grad koncentrere deres egne midler f.eks. om at ansætte læger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(24. juli 2002)

Basisinfrastruktur som f.eks. modernisering af et spildevandsrensningsanlæg kan omfattes af fællesskabsstøtte på betingelse af, at den pågældende investering foretages i regioner, der er berettiget til støtte fra strukturfondene, og at den er i overensstemmelse med den gældende fællesskabsret. I grundforordningerne for strukturfondene fastsættes det specifikke anvendelsesområde for hver enkelt fond. For så vidt angår Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU), kan denne medvirke til finansiering af infrastrukturinvesteringer, som bidrager til at øge det økonomiske potentiel, fremme udviklingen og strukturtilpasningen samt skabe eller bevare varige arbejdspladser i regionerne, men der er ikke forudset finansiering af f.eks. skoler og gymnasier.

Desuden kan de nationale myndigheder som led i de programmer, der skal medfinansieres via strukturfondene, fokusere fællesskabsstøttemidlerne på et begrænset antal områder, afhængigt af de strategiske valg. Således rummer de fire finske programmer for fastlandet under mål 1 og 2 mulighed for medfinansiering af investeringer i infrastruktur og basistjenester. Budgettildelingerne varierer fra et program til et andet alt efter de strategiske valg, der træffes af de regionale og nationale myndigheder. I mål 1-programmet for det østlige Finland er f.eks. ca. 14 % af fællesskabsfinansieringen blevet tildelt under prioritet 4 til udvikling af basisinfrastrukturen og miljøbeskyttelse. Den samlede fællesskabsfinansiering til dette program er på ca. 626,6 mio. EUR. I mål 2-programmet for det vestlige Finland er ca. 26 % af den samlede

fællesskabsfinansiering tildelt under prioritet 3 til udvikling af infrastrukturen og miljøet. Den samlede fællesskabsfinansiering til dette program er på ca. 284,2 mio. EUR. De støtteberettigede projekter kan f.eks. omfatte affaldshåndtering, udvikling af nye modeller til produktion af serviceydelser eller udvikling af og forsøg med socialforsorgstjenester.

Hvorom alting er, er der i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) fastsat øvre grænser, som skal overholdes ved hver enkelt støtteforanstaltning. Tilsvarende skal den gennemsnitlige støttesats pr. foranstaltning overholdes i forbindelse med de samfinansierede programmer.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.