SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3203/00

af Mark Watts (PSE) til Kommissionen

(12. oktober 2000)

Om: Sikkerhed til søs

Parlamentet har for nylig sat spørgsmålstegn ikke blot ved den demokratiske legitimitet af frivillige aftaler, men også ved muligheden af at opnå resultater igennem sådanne aftaler, navnlig hvad angår gennemførelse.

Hvilke garantier kan Kommissionen på baggrund heraf give for, at den foreslåede frivillige aftale om sikkerhed til søs reelt vil bidrage til de lovgivningsmæssige bestræbelser på at skabe større sikkerhed på havene, at de involverede parter dækker alle relevante aktiviteter, at der sikres kontrol med og overholdelse af bestemmelserne, og at bestemmelserne vil være forenelige med endnu ikke vedtaget EU-lovgivning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. november 2000)

I meddelelsen om sikkerhed til søs og olietransport af 21. marts 2000(1) bebudede Kommissionen, at den ville fremme indgåelsen af en frivillig aftale mellem olieselskaberne om søtransport af olie. I meddelelsens del 5. C skitseres et forslag til indholdet i en sådan aftale. Meddelelsen var stilet til Parlamentet og Rådet.

Siden vedtagelsen af denne meddelelse har Kommissionen haft drøftelser med repræsentanter for tankskibsejere, klassifikationsselskaber og olieselskaber for at finde ud af, hvor langt de ville forpligte sig med sådanne frivillige tilsagn, og således anspore dem til at hurtigt at træffe foranstaltninger til at forbedre sikkerheden til søs. Der er endnu ikke nogen garanti for, at der nås til enighed om en sådan aftale.

Værdien ved en sådan aftale ville bestå i, at den kan føres ud i livet inden de foreslåede nye retsforskrifter, og at den ville omfatte emner, der falder uden for disse retsforskrifter, som f.eks. handelspraksis.

Parterne i disse drøftelser dækker en stor del af de relevante industrisektorer, herunder alle de store klassifikationsselskaber, der hører til Den Internationale Sammenslutning af Klassifikationsselskaber. Ca. 90 % af verdens søgående tonnage er klasset af et af disse selskaber, Intertanko repræsenterer størsteparten (ca. 70 %) af de uafhængige olietanskibsejere. Alle de store olieselskaber er repræsenteret af Oil Companies International Maritime Forum, mens de uafhængige oliefirmaer er repræsenteret af Union Pétrolière Européenne Indépendante.

Hvordan overholdelsen af aftalen skal kontrollere, skulle i givet fald indgå i selve aftalen, men de nærmere bestemmelser om dette spørgsmål er endnu ikke færdigbehandlet. Det kan imidlertid bemærkes, at sigtet med drøftelserne er en frivillig aftale mellem industriens repræsentanter. Hverken Kommissionen eller nogen anden EF-institution skulle være part i en sådan aftale.

Dette arbejde underminerer ikke den igangværende lovgivningsproces og berører heller ikke Parlamentets beføjelser i lovgivningsprocessen. Som nævnt ovenfor, ville sådanne frivillige aftaler primært vedrøre områder, der ligger uden for lovens rammer, såsom charterpraksis, de private inspektionsordningers effektivitet, udveksling af oplysninger og andre former for samarbejde mellem parterne. Endvidere er en sådan frivillig aftale i sagens natur et ikke-retligt instrument. Den ville derfor vige for eventuelle lovfæstede krav, ifald der skulle være overlapning mellem aftalen og den afledte EF-ret.

Som Kommissionen allerede har gjort det klart, vil den holde Parlamentet orienteret om udviklingen i forbindelse med dette initiativ.

(1) KOM(2000) 142 endelig udg.