SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0660/97 af Pedro Marset Campos (GUE/NGL) til Kommissionen (6. marts 1997)

Om: Bevaring af offentlige tjenester af almen interesse

I lyset af de negative foelger den restriktive anvendelse af Maastricht-traktatens kriterier om virkeliggoerelsen af Den OEkonomiske og Monetaere Union har for de offentlige tjenester af almen interesse og omraader som sundhed, forskning, sociale ydelser, pensioner osv., hvilket sammen med arbejdsloesheden bidrager til en forringelse af livskvaliteten i Europa og foerst og fremmest i de mest fattige lande og regioner, bedes Kommissionen oplyse foelgende: Mener Kommissionen ikke, at det er noedvendigt at aendre de paagaeldende kriterier, saaledes at afgifter, der opstaar ved bevaringen af ovennaevnte offentlige tjenester af almen interesse, ikke medregnes i det samlede BNP-underskud og den offentlige gaeld?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy (8. april 1997)

Kommissionen er ikke enig med det aerede medlem. Det er ikke overholdelsen af konvergenskriterierne, der staar i vejen for de offentlige tjenester af almen interesse, men derimod uforholdsmaessigt store underskud eller uacceptabel stor gaeld. De lande, for hvem det lykkes at konsolidere deres budgetsituation, bidrager nemlig til at genskabe en staerkere og mere holdbar oekonomisk vaekst, hvilket igen forbedrer mulighederne for at finansiere de offentlige tjenester. De lande, som ikke allerede nu foretager den noedvendige tilpasning, faar til gengaeld endnu svaerere ved at varetage de grundlaeggende offentlige opgaver, og maa som en foelge heraf slaas med mindre vaekst, hoejere arbejdsloeshed og stigende offentlig gaeldsbyrde. Det aerede medlems holdning stemmer endvidere ikke overens med den makrooekonomiske strategi, som baade Raadet og Kommissionen har anbefalet, og som gaar ud paa at genskabe betingelserne for en staerkere og mere holdbar vaekst ved hjaelp af et ekspanderende policy-mix, der er muliggjort af budgetkonsolideringen.

Uden at se bort fra den stadige bestraebelse paa at reducere budgetunderskuddene har EU siden 1993 udtrykkeligt anbefalet nogle hovedprincipper i de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker, og saerligt i punkt

fire i dem, der blev udsendt i juli 1996 ((European Economy nr. 62, 1996, s.7. )). Heri praeciseres det, at de offentlige udgifter skal styres hen imod aktiviteter, der er gunstige for udviklingen af endogene vaekstfaktorer, som f.eks. investeringer i infrastruktur, menneskelige ressourcer og beskaeftigelsesfremmende foranstaltninger. I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er det dog alene op til medlemsstaternes myndigheder at foretage den noedvendige afvejning af forskellige kategorier af udgifter. Forpligtelsen til budgetdisciplin indebaerer saaledes ingen forpligtelse til at reducere bestemte kategorier af udgifter, da dette valg alene henhoerer under de nationale befoejelser.

Der vil vaere store definitionsvanskeligheder forbundet med at foretage den skelnen, som det aerede medlem oensker med henblik paa at traekke bestemte kategorier af offentlige udgifter fra kriterierne for budget og gaeld, ud fra en betragtning om at disse udgifter ikke kan reduceres yderligere paa grund af livskvalitetshensyn eller sociale maalsaetninger. Dette er nemlig et relativt begreb, der er resultatet af en politisk afvejning, der er speciel for hvert enkelt land. At foretage denne skelnen ville saaledes skabe forvirring og dermed undergrave al trovaerdighed og effektivitet ved den vurdering af uforholdsmaessig store budgetunderskud, som er fastsat i traktaten (artikel 104 C).