ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0026/01

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(17. januar 2001)

Om: Omstillingen til euro ved anvendelse af elektroniske betalingssystemer

For 2001 er der planlagt omfattende oplysningskampagner for offentligheden for at omstillingen af nationale mønter og sedler til euromønter og -sedler sker så gnidningsfrit som muligt.

Der er ingen tvivl om, at forbrugerne skal tilskyndes til i så høj grad som muligt at gøre brug af elektroniske betalingssystemer med henblik på en hurtigere omstilling.

Er Kommissionen klar over, at denne omstilling ikke er gratis, og at udgifterne pålægges distributionssektoren og forbrugerne? I nogle medlemsstater, herunder Belgien, eksisterer der tilsyneladende fortsat et monopol på markedet for elektroniske betalingssystemer. Har Kommissionen modtaget klager angående dette? Har Kommissionen selv foretaget undersøgelser i denne sag? Hvilke konkrete foranstaltninger agter Kommissionen at træffe i tidsrummet inden den faktiske omstilling af nationale mønter og sedler for at udelukke misbrug af en dominerende position?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(1. marts 2001)

Kommissionen er opmærksom på, at der er omkostninger ved elektronisk betaling, ligesom der er det ved enhver anden form for betaling, herunder kontant betaling, og at omkostningerne kan blive påført brugerne af de elektroniske betalingssystemer, det vil sige de handlende og forbrugerne.

Kommissionen har modtaget en klage fra Unizo (tidligere NCMV), en belgisk sammenslutning af detailhandlere, mod Banksys, operatøren af det belgiske elektroniske betalingssystem BanContact/MisterCash. Ifølge Unizo misbruger Banksys sin dominerende stilling på det belgiske marked for elektroniske betalingssystemer ved at forlange urimelige og diskriminerende priser af mindre handlende. Kommissionen undersøger klagen og forventer at afslutte undersøgelserne i løbet af i år.

Det kan ikke udelukkes på forhånd, at der foreligger misbrug af en dominerende stilling i henhold til EF's konkurrenceret, og Kommissionen kan naturligvis indlede en undersøgelse, hvis der er konkrete tegn på, at en virksomhed misbruger sin dominerende stilling på et givet marked. En sådan undersøgelse kan indledes på grundlag af en klage eller ex officio.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0615/01

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(1. marts 2001)

Om: Skat

I et interview for nylig med La Tribune erklærede kommissær Lamy, at beskatning var problemets kerne i forbindelse med at koordinere de politiske og økonomiske strukturer.

Hvilke skatter føler Kommissionen, det er nødvendigt at koordinere, for at EU kan fungere bedre?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(23. april 2001)

Det er Kommissionens opfattelse, at visse skattepolitiske spørgsmål er af fælles interesse i et enhedsmarked og en økonomisk og monetær union. Det er denne idé, der kom til udtryk i det omtalte interview med EU-kommissæren for handel i La Tribune.

Hvad angår spørgsmålet om, hvilke skatter der bør koordineres for at fremme et velfungerende indre marked i Fællesskabet, skal det påpeges, at Kommissionen i EF-traktaten opfordres til at foreslå foranstaltninger til harmonisering af indirekte skatter og omsætningsafgifter. Efter aftale med Parlamentet og Rådet har Kommissionen desuden taget skridt til en fælles approach på områderne beskatning af indtægter fra opsparing og bekæmpelse af selskabsskattesystemer, der medfører skadelig skattekonkurrence. Kommissionen satser på i fremtiden at videreføre og udbygge dette initiativ for at sikre, at skattepolitikken bidrager til, at det indre marked og den økonomiske og monetære union fungerer harmonisk, samtidig med at medlemsstaternes evne til at finansiere alle vigtige offentlige udgifter bevares. De nuværende institutionelle rammer, hvor der fortsat kræves enstemmighed i skattespørgsmål, fremmer imidlertid ikke en hurtig beslutningstagning på dette område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0342/01

af Reinhold Messner (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. februar 2001)

Om: EU-bidrag til turistinfrastrukturer i Valsesia og på Monte Rosa

I svaret på forespørgsel P-3610/00(1) erklærede Kommissionen, at den ikke var bekendt med den beskrevne situation, og at den ville træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at indsamle detaljerede oplysninger og sikre, at EU-bestemmelserne overholdes.

Hvad angår EU-bidraget på 4 943 mia. til tovbanen mellem Valsesia og Valle di Gressoney er der allerede udbetalt 60 % heraf, og den resterende del vil blive udbetalt, når projektet er blevet godkendt.

Det omtalte bidrag er rent faktisk bl.a. blevet anvendt til at bygge en vej, der fører op i 2 500 meters højde, hvilket imidlertid er sket uden de fornødne tilladelser, hvorfor Komitéen til Beskyttelse af Monte Rosa har indgivet en protest til myndighederne (som den dog ikke har fået noget svar på).

Er det efter Kommissionens opfattelse nødvendigt at indstille betalingen af den resterende del af EU-bidraget, indtil undersøgelserne navnlig med hensyn til beskyttelsen af det område af fællesskabsbetydning, der er berørt af det pågældende projekt, er fuldført?

(1) EFT C 163 E af 6.6.2001, s. 179.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Barnier

(12. marts 2001)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0024/01

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(17. januar 2001)

Om: Ophævelse af told på tunfiskefileter

Sidste år forelagde Kommissionen Rådet et forslag om den fælles markedsordning for fiskerisektoren. I dette forslag slog den til lyd for, at man ophæver told på tunfiskefileter. Dette forslag blev afvist af Fællesskabets producenter af tunfiskefileter samt af en række medlemsstaterne, hvilket gjorde det muligt for Rådet at nå frem til en aftale, der var på linje med indholdet af en uafhængig rapport, som Kommissionen havde bestilt, og hvori det påpegedes, at markedet var tilstrækkelig forsynet, og at manglen i alle

tilfælde kunne vurderes til 4 000 tons. Kommissionen har aldrig forklaret, hvorfor den bragte en hel udvindings- og industrisektor i fare, som altid havde fulgt den i Fællesskabet hidtil dominerende doktrin, nemlig at styrke integrationen ved at stille et så ødelæggende forslag som forslaget om at ophæve tolden på tunfiskefileter.

Kan Kommissionen redegøre for de virkelige årsager til, at den stillede dette forslag, og hvilke interesser den i det påkommende tilfælde forsvarede?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. februar 2001)

I sit svar på skriftlig forespørgsel E-0756/00(1) fra det ærede medlem redegjorde Kommissionen for en række af de faktorer, der fik den til at fremsætte forslaget.

Den stigende efterspørgsel efter tunfiskefileter er til dels blevet imødekommet ved en stadig voksende import fra tredjelande. Kommissionen udleder heraf, at den tendens på EU-markedet for fiskeriprodukter, der består i en tiltagende afhængighed af tredjelande for råvareforsyningens vedkommende, også gælder på markedet for tun.

Undersøgelsen bekræfter også, at EU-virksomhedernes anvendelse af tunfiskefileter som råvare til konservesproduktionen bidrager til at forbedre deres konkurrenceevne både i EU og på verdensmarkedet. Det fremgår af undersøgelsen, og Kommissionen deler denne opfattelse, at denne forbedring af konkurrenceevnen er så meget mere nødvendig, som nogle EU-virksomheder inden for tunkonserves er nødt til at foretage strukturtilpasninger for at sikre, at de kan overleve på lang sigt.

Sluttelig konstaterer Kommissionen, at der er et begrænset, men reelt forsyningsunderskud, der kan vise sig sæsonmæssigt på EU-markedet for dette produkt.

Kommissionen har for 2000 som for de foregående år forelagt forslag om åbning af et begrænset kontingent for tunfiskefileter. Rådet har derefter truffet beslutning om åbning af disse kontingenter.

På mellemlang sigt har Rådet og Kommissionen den 17. december 1999 vedtaget en fælleserklæring, ifølge hvilken der for perioden 2001-2003 vil blive åbnet et flerårigt kontingent på 4 000 ton med en toldsats på 6 %. Dette kontingent vil gøre det muligt for EU-virksomhederne at løse problemet med det ovenfor nævnte produktionsunderskud. Det vil også for de EU-virksomheder, der er nødt til at foretage strukturændringer, lette overgangen til en øget konkurrence på EU-markedet og på verdensmarkedet.

(1) EFT C 26 E af 26.1.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0042/01

af Johannes Swoboda (PSE) til Kommissionen

(16. januar 2001)

Om: Schweiziske virksomheders vægring ved at levere reservedele til urmagere i EU-landene

Mange urmagere i EU, som af deres kunder får indleveret ure til reparation, forhindres i at udføre disse reparationer, fordi schweiziske urfabrikanter, der under alle omstændigheder har en generalrepræsentation i EU-lande, nægter at levere reservedele.

Hvor vidt udgør en sådan adfærd en ikke tilladt diskrimination af diverse urmagere, hhv. kan EU-Kommissionen skride ind over for en sådan fremgangsmåde, der udgør en hindring for erhvervsudøvelsen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(8. marts 2001)

I henhold til Kommissionens gruppefritagelsesforordning (EF) nr. 2790/1999 af 22. december 1999 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3 (tidl. artikel 85), på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis(1), er selektive distributionsordninger som den i spørgsmålet omhandlede undtaget fra forbuddet i Traktatens artikel 81, stk. 1, når den pågældende producents andel af markedet ikke overstiger 30 %. Under denne grænse skønnes det at eventuelle negative virkninger på konkurrencen sædvanligvis vil være minimale, eller ikke-eksisterende, og at de opvejes af positive virkninger såsom bedre service og bedre uddannet personale. Over denne grænse kan det blive nødvendigt at foretage en individuel undersøgelse til vurdering af eventuelle konkurrencefordrejende virkninger eller effektivitetsforbedringer.

Selektive distributionsordninger skal ydermere opfylde kravene i forordningens artikel 4 og 5 for at kunne henføres under gruppefritagelsen. Det vigtigste krav i artikel 4, stk. 2, for så vidt angår det spørgsmål som det ærede medlem har rejst, er at urfabrikanten ikke må lægge restriktioner på salget af reservedele til uafhængige reparatører, hvis de pågældende reservedele ikke fremstilles af urfabrikanten selv. Eller sagt med andre ord: hvis reservedelene fremstilles af en anden virksomhed, og urfabrikanten søger at forbeholde denne virksomheds leverancer for sig selv, kan dette medføre at gruppefritagelsen inddrages.

(1) EFT L 336 af 29.12.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0324/01

af Dagmar Roth-Behrendt (PSE) til Kommissionen

(13. februar 2001)

Om: Størrelsen af de EU-støttebeløb, der i løbet af 1999 og 2000 er tilflydt Berlin

Gennem hvilke projekter og fra hvilke fonde og hvor store beløb er der i årene 1999 og 2000 (fordelt på de to år) udbetalt som fællesskabsstøtte til Berlin?

1. fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU)?

2. fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), hhv. Udviklings- og Garantisektionen?

3. fra Den europæiske Socialfond (ESF)?

4. fra Fællesskabets forskningsprogrammer?

5. fra Fællesskabets programmer på energiområdet?

6. fra Fællesskabets miljøprogrammer?

7. fra Fællesskabets programmer på transportområdet?

8. fra Fællesskabets programmer til fordel for uddannelse og unge?

9. fra Fællesskabets programmer på sundhedsområdet?

10. fra Fællesskabets programmer på det sociale område?

11. fra programmerne til fordel for ngo'er?

12. fra kulturprogrammerne?

13. fra programmerne som led i samarbejdet med tredjelande (de central- og østeuropæiske lande og SNG)?

14. fra programmerne for bypartnerskaber?

15. fra andre fællesskabsprogrammer?

Har foranstaltningerne været vellykkede?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(23. marts 2001)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0136/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(31. januar 2001)

Om: EU's Rådgivende Komité for Vin

1. Vil Kommissionen angive medlemskab af EU's Rådgivende Komité for Vin for hvert af de sidste fem år fordelt på kategori og medlemsstat?

2. Hvordan udvælges og udpeges medlemmerne til denne komité, og hvad er dens præcise beføjelser og funktioner?

3. Hvorfor er vinproducenterne i visse medlemsstater (f.eks. Det Forenede Kongerige) ikke repræsenteret i komitéen, men ikke desto mindre underlagt EU-lovgivningen om vinavl og vinfremstilling?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(16. marts 2001)

Siden reformen af de rådgivende landbrugskomitéer i henhold til Kommissionens afgørelse 98/235/EF af 11. marts 1998 om de rådgivende komitéer inden for den fælles landbrugspolitik og deres virkemåde(1) er Den Rådgivende Komité for Vin blevet omdøbt til Den Rådgivende Stående Gruppe for Vin. Medlemslisten blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2). En ajourføring er to gange blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(3) for at tage hensyn til tilbagetrædelser osv. Listen over medlemmer, opdelt efter sektor og nationalitet, sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat.

Ifølge artikel 4, stk. 1, i Kommissionens afgørelse 98/235/EF udnævnes komitéernes medlemmer af Kommissionen efter forslag fra de socioøkonomiske organisationer, som er oprettet på EF-plan. De rådgivende komitéer tjener som forum for udveksling af information og rådgivning mellem Kommissionen og Fællesskabets socioøkonomiske sektor. De er udelukkende rådgivende. Ifølge afgørelsens artikel 1, stk. 2 og 3, kan komitéerne høres af Kommissionen om alle problemer vedrørende den fælles landbrugspolitik og politikken for landdistrikterne og vedrørende gennemførelsen heraf, Formanden for hver komité kan på eget initiativ eller efter anmodning fra en af de repræsenterede socioøkonomiske grupper foreslå Kommissionen at høre komitéen om et anliggende, der falder ind under dens kompetenceområde.

Som nævnt ovenfor udnævnes medlemmer på forslag fra Fællesskabets socioøkonomiske organisationer. Medlemmerne anses derfor at repræsentere deres EF-organisationer og ikke deres medlemsstater.

(1) EFT L 88 af 24.3.1998.

(2) EFT C 370 af 30.11.1998.

(3) EFT C 122 af 4.5.1999 og EFT C 123 af 3.5.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0267/01

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(8. februar 2001)

Om: Urban II-programmet

Vil Kommissionen oplyse, hvordan dens tidsplan for vurderingen af buddene i forbindelse med det nye Urban II-program ser ud?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(27. marts 2001)

I Kommissionens meddelelse om retningslinjer for EF-initiativet URBAN II(1) blev medlemsstaterne opfordret til at fremlægge deres forslag til URBAN II-programmer senest seks måneder efter meddelelsens offentliggørelse, dvs. inden den 20. november 2000.

Siden midten af november er der modtaget i alt 36 programforslag. Heraf erklærede Kommissionen de 28 egnet til godkendelse, mens de resterende otte var mangelfulde og derfor krævede yderligere oplysninger fra de nationale myndigheders side. De programforslag, som blev erklæret egnet til godkendelse, gennemgås i øjeblikket nøje af Kommissionen på baggrund af kravene i strukturfondsforordningen og URBAN II-retningslinjerne. I princippet skal Kommissionen træffe en beslutning senest fem måneder efter at have modtaget de forslag, som er egnet til godkendelse.

Det forventes, at den første række programmer vil blive godkendt inden juli 2001.

(1) EFT C 141 af 19.5.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0177/01

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. februar 2001)

Om: Fiskerflådens fornyelse og overkapacitet

Ifølge OECD-skøn udbetaltes der i 1997 1,3 mia. i støtte til den europæiske fiskerisektor. En stor del af denne støtte brugtes til fornyelse og modernisering af fiskerflåden. Finder Kommissionen i betragtning af EU-fiskerflådens store overkapacitet, at disse penge blev givet godt ud, og hvilke sikkerhedsforanstaltninger findes der til sikring af, at midlerne ikke bruges til at øge overkapaciteten?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-0177/01 og E-0208/01

(12. marts 2001)

Ifølge OECD-skøn blev kun 10 % af EF's offentlige støtte til fiskesektoren i 1997 brugt til fornyelse og modernisering af fiskeflåden. I FIUF's programmeringsperiode fra 1994 til 1999 (finansielt instrument til udvikling af fiskeriet) beløb den offentlige støtte, som Fællesskabet og medlemsstaterne bevilgede til fornyelse og modernisering af flåden sig til 593 mio. EUR eller ca. 22 % af den samlede offentlige støtte, som sektoren modtog i denne periode. I sammenligning hermed blev der afsat 894 mio. EUR (33,5 % af den samlede offentlige støtte) til finansiering af oplægningsordninger for fiskefartøjer med det formål at mindske overkapaciteten. Et af hovedformålene med den fælles fiskeripolitik er at tilpasse flådekapaciteten til fiskeressourcerne og at sikre en bæredygtig og rentabel fiskeindustri. Der findes nogle EF-bestemmelser, som skal sikre, at der ikke bevilges støtte til nye fartøjer eller modernisering af fartøjer, hvis den pågældende medlemsstat ikke har nået de mål for reduktion af kapaciteten, som er fastsat i det flerårige udviklingsprogram for omstrukturering af flåden.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0072/01

af Elisabeth Jeggle (PPE-DE) til Kommissionen

(22. januar 2001)

Om: Eventuelle EU-foranstaltninger til støtte for landbruget under BSE-krisen

BSE-krisen er årsag til den stærkt nedsatte efterspørgsel efter oksekødsprodukter af enhver art. Dermed er landbrugernes kritiske indkomstsituation blevet endnu værre, og for nogle bedrifters vedkommende er selve eksistensgrundlaget truet. Det samme gælder slagterier.

På den baggrund bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

1. Uden at det kræves af EU, agter Tyskland at BSE-teste alle hundyr på over 30 måneder, der er omfattet af EU-opkøbsaktionen. Mener Kommissionen, at der kan åbnes mulighed for intervention for sådant kød, der er testet negativt?

2. De krav, det tyske Forbundskontor for Landbrug og Ernæring har stillet for, at der for tyres vedkommende kan blive tale om intervention, synes urealistiske. Mener Kommissionen, at der er mulighed for i højere grad at udforme kriterierne for, at kød kan blive genstand for intervention, ud fra begrebet konsumduelighed? Kan der blive tale om intervention for tyre på over 24 måneder, i det mindste midlertidigt?

3. Mener Kommissionen, at det er muligt at hæve den almindelige slagtepræmie på i øjeblikket 65 DM for kalve på 1-7 måneder, der vejer under 159,6 kg, til niveuaet for voksent kvæg (129 DM)?

4. Er det for at aflaste markedet muligt at yde tyreavlere en præmie svarende til særpræmien for tyre for ikke-anvendte pladser til slagtekvæg (ekstensivering)?

5. Hvad gør Kommissionen for at opklare, hvorledes BSE opstår og overføres? Deltager den i udviklingen af tester på levende dyr?

6. Nu da dyremel ikke længere er relevant, er der opstået større efterspørgsel efter planteproteiner. Kan der for 2001 indføres en undertagelsesordning, hvorefter der på eget brakareal kan dyrkes proteinplanter til eget forbrug i et omfang svarende til bedriftens årsgennemsnitlige dyrehold?

7. På grund af slagtningernes afbrydelse er det muligt, at belægningsgradsfaktoren på 2,0 storkeatur/ha ikke kan overholdes. Tages der højde for dette i forbindelse med dyrepræmiernes omfang og landbrugsprogrammernes ekstensiveringstillæg?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Fischler

(9. februar 2001)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0309/01

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(13. februar 2001)

Om: Førtidspensionering i landbruget

Inden for rammerne af Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999(1) om støtte til udvikling i landdistrikterne vedtog man den 27. september 2000 det nye program om førtidspensionering i landbruget. Kan Kommissionen oplyse, hvorledes foranstaltningerne til førtidspensionering i landbruget skrider frem i Grækenland? I hvor vid udstrækning er den nye foranstaltning blevet anvendt? Hvad er prognoserne for den pågældende periode?

(1) EFT L 160 af 26.6.1999, s. 80.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(27. marts 2001)

Det førtidspensioneringsprogram, der anvendes i Grækenland i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2079/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til førtidspensionering i landbruget(1), har gjort det muligt for 25 000 landmænd på over 55 år at ophøre med landbrugsvirksomhed og for et tilsvarende antal unge landmænd at etablere sig.

I den nye plan for udvikling af landdistrikter, der blev godkendt af Kommissionen den 27. september 2000 i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger, er der navnlig fastsat følgende med hensyn til førtidspensionering:

- betaling af tidligere forpligtelser, hvortil der i finansieringsplanen, der er knyttet som bilag til Kommissionens beslutning af 27. september 2000, er opført et beløb på 626,8 mio. EUR til dækning af de samlede offentlige udgifter

- gradvis indføring af nye støttemodtagere frem til 2006, hvor antallet forventes at nå op på 45 000-50 000 personer. Til dette formål er der i finansieringsplanen, der er knyttet som bilag til Kommissionens beslutning af 27. september 2000, opført et beløb på 509 mio. EUR til dækning af de samlede offentlige udgifter.

Der foretages således fortsat betalinger til de tidligere støttemodtagere. Hvad angår de nye støttemodtagere for perioden 2000-2006, har de græske myndigheder ifølge de tilgængelige oplysninger netop fastlagt de nationale gennemførelsesbestemmelser, og foranstaltningen vil inden længe finde anvendelse.

(1) EFT L 215 af 30.7.1992.