SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1505/97 af Guido Podestà (UPE) til Kommissionen (30. april 1997)

Om: Kul

Paa den femte EURACOM-konference om fremtiden for kul, som fandt sted i Strasbourg den 17. februar 1995, udtalte kommissionsmedlem med ansvar for energi Christos Papoutsis i forbindelse med retningslinjerne for Den Europaeiske Unions energipolitik, at det var indlysende, at fast braendsel befandt sig i en fordelagtig position med hensyn til konkurrenceevne og forsyningssikkerhed, og at det var den rigeste og mest konkurrencedygtige af de forhaandenvaerende energikilder.

Alligevel afsloerer samtlige oekonomiske indikatorer - i skarp modsaetning til de afgoerelser, som de vigtigste ikke-europaeiske lande traeffer paa omraadet - at EU-landene i foruroligende hoej grad kappes om at begraense anvendelsen af kul til elproduktion.

Paa bekostning af kul begunstiger de energipolitikker, medlemsstaterne i oejeblikket foerer, faktisk dyrere energikilder, som er mindre udbredte med hensyn til saavel kendte reserver, der kan udnyttes ved hjaelp af eksisterende teknologier, som deres udbredelse i jordskorpen.

Der er altsaa tale om et veritabelt energispild. Imidlertid boer man ikke kun anstille oekonomiske betragtninger, men ogsaa betragtninger vedroerende sikkerheden af forsyningskilderne og miljoebeskyttelse, idet fast braendsel i henseende til disse aspekter er en mere konkurrencedygtig energikilde, ogsaa i kraft af de teknologiske fremskridt, der er sket i udvindings- og forarbejdningsprocesserne.

Kan Kommissionen paa denne baggrund oplyse, om den har skiftet mening med hensyn til energipolitikken i forhold til kommissionsmedlem Papoutsis' ovennaevnte udtalelse, og om den i modsat fald ikke anser det for hensigtsmaessigt at anmode medlemsstaterne om at fortolke energipolitikken mere praecist og foreslaa dem retningslinjer og fremgangsmaader, der er i overensstemmelse med kommissionsmedlem Papoutsis' betragtninger med henblik paa at fremme en bedre udnyttelse af de mest fordelagtige energikilder, f.eks. kul, og paa at naa frem til den blanding af energikilder, der i oekonomisk henseende er mest fordelagtig for de enkelte medlemsstater?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis (13. juni 1997)

Den udtalelse, det aerede medlem omtaler, refererer til nogle aspekter af kulsektoren set i international sammenhaeng. Kommissionen er af den opfattelse, at kul besidder en raekke fordelagtige egenskaber med hensyn til forekomster paa verdensplan, forsyningssikkerhed, produktionsomkostninger og prisstabilitet sammenlignet med konkurrerende fossile braendsler.

Fast braendsel - stenkul og brunkul - udgoer de stoerste fossile energikilder (udnyttelige reserver svarende til 230 aar), som fremviser den bedste geografiske og geopolitiske fordeling paa kloden. Verdensmarkedet for stenkul er derfor kendetegnet af stabile priser og de mest konkurrencedygtige i forhold til andre fossile braendsler.

I Faellesskabet er det faste braendsels rolle - saavel den nuvaerende som den fremtidige - sikkert til dels bestemt af de ovennaevnte karakteristika ved verdensmarkedet for kul. Faellesskabet importerer nemlig halvdelen af de kul ((I 1996 importerede Faellesskabet 130 mio. t ud af de leverede 272 mio. t. )), det har behov for. Ser man paa udbuddet af kul i Europa, er situationen anderledes. Omstruktureringerne og lukningen af miner, der har fundet sted siden 1960'erne, har aendret markedsvilkaarene i Europa. I de 12 EF-medlemslande er kulproduktionen saaledes faldet fra ca. 600 mio. tons paa tidspunktet for undertegnelsen af EKSF-traktaten til under 130 mio. tons i dag. Til gengaeld fremviser udbuddet af brunkul i Europa - hvor brunkulsindustrien har undergaaet stort set samme udvikling som stenkulsindustrien - karakteristika, der minder om stenkulsektorens paa verdensplan. Imidlertid er der ikke tale om at gaa bort fra fast braendsel til trods for de vedvarende oekonomiske vanskeligheder, der goer sig gaeldende for en vaesentlig del af Faellesskabets kulindustri (manglende konkurrenceevne, subsidier og sociale problemer). Faellesskabet havde i 1996 et forbrug af stenkul og brunkul paa henholdsvis 272 mio. og 258 mio. tons, hvoraf to tredjedele er bestemt til elproduktion.

Fast braendsel tegner sig for over en tredjedel (34 %) af Faellesskabets elproduktion. Dette tal daekker dog over store forskelle medlemsstaterne imellem. I Danmark tegner stenkul sig for 87,5 % af elproduktionen ((Kilde: EUROSTAT 1993. )), i Luxembourg anvendes ikke kul hertil, og i Graekenland produceres 71 % af elektriciteten ved hjaelp af brunkul. I fremtiden vil kulefterspoergslen i Faellesskabet vaere bestemt af en lang raekke faktorer, der er uafhaengige af en eventuelt mere »maalrettet« politik paa omraadet - som det aerede medlem synes at gaa ind for - hvad enten det drejer sig om generelle energimaessige faktorer saasom energi- og elefterspoergslen eller om virkningen af horisontale politikker som skatte- og miljoepolitikken.

Den europaeiske energipolitik som fastlagt i Kommissionens hvidbog ((Kommissionens hvidbog om energipolitik for Den Europaeiske Union, KOM(95) 682 endelig udg. )) er navnlig centreret om konkurrenceevnen, forsyningssikkerheden og miljoebeskyttelsen. Kommissionen saetter her ind paa to planer:

- Dels foerer den en politik, der gaar ud paa at tillade statsstoette til den europaeiske stenkulsindustri. I 1996 godkendte den en samlet stoette paa over 6 000 ECU, som var blevet anmeldt af medlemsstaterne.

- Dels fremmer den udviklingen af en kulteknologi (udvinding og forbraending), som er tilpasset de nutidige behov og specielt miljoekravene, via forskningsprogrammer (EKSF-forskning og Thermie) og teknologiformidlingsprogrammer (Thermie).

Disse samordnede og komplementaere foranstaltninger skal goere det muligt for energiforbrugerne, navnlig elproducenterne, at foretage et mere objektivt valg mellem de forskellige faste braendsler.