ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3182/00

af Phillip Whitehead (PSE) til Kommissionen

(10. oktober 2000)

Om: Sundheds- og sikkerhedsbestemmelser

På nuværende tidspunkt er de nationale retssystemer i medlemsstaterne magtesløse over for virksomheder fra andre medlemsstater, som undlader at betale bøder for overtrædelse af sundheds- og sikkerhedslovgivningen i den pågældende medlemsstat. Agter Kommissionen at foreslå initiativer for at afhjælpe denne situation?

Svar afgivet på vegne af Kommissionen af Anna Diamantopoulou

(1. december 2000)

Kommissionen er bekendt med den situation, som det ærede medlem beskriver. Muligheden for at sagsøge virksomheder, der har hjemsted i andre medlemsstater, har været genstand for overvejelse af udvalget af arbejdstilsynschefer inden for området sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. En arbejdsgruppe inden for dette udvalg begyndte i 1999 at overveje, under hvilke omstændigheder håndhævelsen af én medlemsstats lov i forbindelse med virksomheder, der har hjemsted i andre medlemsstater, kunne gøres mulig, og hvor det ville være påkrævet med samarbejde mellem medlemsstaterne.

I den henseende koncentrerer arbejdsgruppen sig om at finde måder, hvorpå man sikrer, at foranstaltninger i forbindelse med overtrædelser af arbejdsmiljøbestemmelser giver det samme resultat for arbejdsgivere med hjemsted i en anden medlemsstat end den stat, hvor overtrædelsen har fundet sted, som for arbejdsgivere med hjemsted i den samme medlemsstat.

Tværnationale retshåndhævelser er tæt knyttet til spørgsmålet om gensidig anerkendelse af afgørelser i kriminelle og administrative anliggender. Derfor skal der i forbindelse med enhver form for analyse tages hensyn til det arbejde, der udføres i den anledning inden for retlige og indre anliggender.

Det arbejde, der hidtil er udført i forbindelse med gensidig anerkendelse, herunder Meddelelsen fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om gensidig anerkendelse af endelige afgørelser i straffesager(1), og det program med foranstaltninger, der gemmenfører princippet om gensidig anerkendelse, og som Rådet og Kommissionen skal vedtage inden udgangen af 2000(2), kan forventes at danne et nyttigt grundlag for de skridt, der skal tages, for at opnå mere effektive sanktioner over for tværnationale overtrædelser inden for Den Europæiske Union.

(1) KOM(2000) 495 endelig udg.

(2) Se formandsskabets konklusioner nr. 37 fra Det Europæiske Råd i Tammerfors.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2458/00 af Charles Tannock (PPE-DE) til Rådet. De tyske myndigheders inddragelse af pas tilhørende mistænkte hooligans.



EF-Tidende nr. 103 E af 03/04/2001 s. 0159 - 0160



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2458/00 af Charles Tannock (PPE-DE) til Rådet (24. juli 2000) Om: De tyske myndigheders inddragelse af pas tilhørende mistænkte hooligans Er de tyske myndigheders inddragelse af pas tilhørende ca. fem hundrede mistænkte hooligans umiddelbart før fodbold-EM 2000 efter Rådets opfattelse forenelig med EU-traktaterne? Svar (7. november 2000) De foranstaltninger, som det ærede medlem af Europa-Parlamentet omtaler, hører under de tyske myndigheders kompetence(1). (1) Jf. artikel 33 i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 2, stk. 2, i Schengen-konventionen af 19.6.1990.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3073/00

af Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) til Kommissionen

(2. oktober 2000)

Om: Landbrugsstøtte

OECD har offentliggjort en rapport om landbrugsstøtte i 1999, hvori der konstateres en stigende tendens for landbrugsstøtten i OECD's medlemsstater. USA har desuden vedtaget at styrke landbrugsstøtten med 15 mia. dollars via direkte støtte og høstforsikringer.

Alt dette bevirker, at den direkte støtte til landbruget i USA er steget med omkring 700 % siden 1996.

Hvis man ser på den støtte, der er blevet ydet til landbrugssektoren i 1998, 1999 og 2000, modtager de amerikanske landmænd tre gange så megen støtte som landmændene i Europa.

Amerikanerne fremsætter imidlertid hyppigt erklæringer om, at det er nødvendigt at nedskære støtten til landbrugssektoren i EU's medlemsstater.

Hvilke foranstaltninger har EU truffet for at rette op på denne alvorlige situation i fremtiden?

Hvad har EU tænkt sig at gøre for at kontrollere støttepolitikken og den amerikanske landbrugsstøtteordning?

Hvordan er USA's nuværende situation, for så vidt angår de forpligtelser, der er indgået under Uruguay-runden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(3. november 2000)

Den almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel (GATT) for landbrug omfatter forskellige kategorier af national støtte. Den såkaldte amber box omfatter nationale politikker, der virker forstyrrende på handelen. Disse politikker udtrykkes med en sammensat indikator kaldet et aggregeret mål for støtte (AMS), hvis grundværdi skal reduceres med 20 % i de seks år, som gennemførelsesperioden varer (1995-2001). I perioden 1995-1997 anvendte De Forenede Stater under 30 % af deres samlede AMS (i 1997 androg de amerikanske bevillinger til AMS 21,49 mia. USD).

En anden kategori af national støtte, den såkaldte green box, har ingen eller kun minimale handelsforvridende følger. Foranstaltninger under denne box er ikke omfattet af reduktionsforpligtelserne. For USA's vedkommende udgjorde de samlede udgifter til foranstaltninger under green box i perioden 1995-1997 87 % af den samlede nationale støtte (i 1997 ydede USA i alt 58,88 mia. USD i national støtte). De to vigtigste amerikanske green box-kategorier er national fødevarebistand og udkoblet indkomststøtte, som tegner sig for hhv. 75 % og 10 % af de samlede udgifter til green box-foranstaltninger i USA.

De Forenede Stater har ingen foranstaltninger under den såkaldte blue box, dvs. direkte udbetalinger under produktionsbegrænsende programmer.

De seneste beslutninger om nødhjælpsprogrammer og de øgede beløb, der afsættes til producentlåneordninger, vil sandsynligvis ændre den nationale amerikanske støtte grundlæggende. USA skal informere Verdenshandelsorganisationens landbrugsudvalg om både omfang og sammensætning af deres nationale støtteforanstaltninger for årene 1998-1999. Når disse oplysninger foreligger, vil Fællesskabet undersøge, om USA er i fuldstændig overensstemmelse med forpligtelserne under Uruguay-runden.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2734/00

af Ioannis Souladakis (PSE) til Rådet

(3. august 2000)

Om: Indledning af forhandlinger mellem EU og Bulgarien

I overensstemmelse med det franske formandskabs programerklæringer vedrørende åbningen af forhandlinger med ansøgerlandene forventes EU at indlede sine drøftelser med Bulgarien udelukkende om fem områder af EU's lovgivning, hvilket vil forsinke tiltrædelsesproceduren for dette land yderligere.

Af hvilke årsager traf det franske formandskab ovennævnte beslutning om at udelukke flere emner fra forhandlingerne med Bulgarien, og hvilke konkrete områder vil der blive indledt drøftelser om mellem de to parter?

Svar

(16. november 2000)

De foreslåede kapitler til indledning af forhandlinger mellem EU og Bulgarien i andet halvår af 2000 afspejler fuldt ud principperne om differentiering og muligheden for indhentning, som blev fastlagt af Det Europæiske Råd i Helsingfors og Feira.

Det drejer sig om fem områder af gældende fællesskabsret, nemlig frie kapitalbevægelser, selskabsret, statistikker, telekommunikation og informationsteknologi samt forbruger- og sundhedsbeskyttelse.

Beslutningen om, hvilke kapitler der skal indledes forhandlinger om, hører under formandskabets kompetence i forbindelse med fastlæggelsen af dets arbejdsprogram. Listen over kapitler blev dog udarbejdet i nært samarbejde mellem formandskabet og Kommissionen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2392/00

af Mathieu Grosch (PPE-DE) til Kommissionen

(13. juli 2000)

Om: Bankgebyrer

Trods Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/5/EF(1) af 27. januar 1997 om grænseoverskridende pengeoverførsler viser en undersøgelse, IECI har gennemført og offentliggjort den 5. februar 2000 om betalinger til udlandet fra de 11 euro-stater,

- at omkostningerne ved grænseoverskridende overførsler dels generelt for høje, og ikke står i et rimeligt forhold til bankernes faktiske udgifter, og dels er meget forskellige, alt efter hvortil pengene overføres,

- at trods forbudet (når der ikke træffes anden aftale) mod at pålægge modtageren omkostninger sker dette alligevel i 10 af 11 lande i forbindelse med 35 % af alle overførsler,

- at den fastsatte frist på 5 dage ikke overholdes i de fleste lande.

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe med henblik på til fordel for forbrugerne at hindre denne praksis, som tolereres i de enkelte medlemsstater?

(1) EFT L 43 af 14.2.1997, s. 25.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(20. september 2000)

European Interregional Institute for Consumer Affaires (IEIC) har for Kommissionen foretaget en undersøgelse for at se, om der er omkostninger forbundne med omregninger mellem EUR og nationale valutaer. I den henseende er resultatet udmærket, idet der ingen omkostninger er forbundet med den slags omregninger. Derimod viste det sig for de grænseoverskridende overførsler, at omkostningerne ved disse transaktioner stadig er høje, og at direktiv 97/5/EF ikke anvendes på rette vis, for så vidt angår omkostningernes fordeling og transaktionens varighed.

I direktivet står det, at medmindre andet angives, skal alle omkostninger afholdes af ordregiveren. I 25 % af tilfældene blev der imidlertid pålagt modtageren omkostninger. Der står også i direktivet, at overførselstransaktionen skal gennemføres i løbet af højst seks dage. Lidt over 4 % af transaktionerne overskred imidlertid denne frist. På et møde den 22. juni 2000 med juridiske eksperter fra medlemsstaterne om direktivernes anvendelse henledte Kommissionen derfor eksperternes opmærksomhed på den rette anvendelse af EF-direktiverne, når disse er gennemført i den nationale lovgivning. De forskellige medlemsstater forpligtede sig til at fremlægge en udførlig rapport om, hvordan reglerne om dobbeltgebyrer og overførselstid anvendes.

For så vidt angår omkostningernes størrelse, agter Kommissionen ikke at fastsætte tariffer. Som den forklarede i meddelelsen af 31. januar 2000 om detailbetalinger(1), skal bankerne forbedre de strukturer, der anvendes til mindre grænseoverskridende overførsler. Der er talrige arbejder i gang, såsom indførelse af IBAN (International bank account number) eller IPI (International payment instruction). Kommissionen håber på, at situationen vil være væsentligt forbedret den 1. januar 2002.

(1) KOM(2000) 36 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3253/00

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(20. oktober 2000)

Om: EU-identitetskort

For en række borgere er EU en god idé, som fungerer, navnlig når der er tale om selskaber og forbrugsvarer. Men når der er tale om personer og borgernes frie bevægelighed, er det anderledes.

En statsborger i EU kan f.eks. få at vide i en anden medlemsstat, at hans pas ikke er tilstrækkeligt til at anmode om foreløbig indregistrering af en bil, eller han kan have problemer med opholds- eller arbejdstilladelse. Derfor ønsker næsten samtlige EU-borgere at få et EU-identitetskort for at gøre livet lettere og undgå besvær.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke udsigter der er til et eventuelt forslag om et europæisk identitetskort, og hvilke garantier det vil kunne tilbyde de europæiske borgere, hvis det en dag virkeliggøres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antônio Vitorino

(21. november 2000)

Kommissionen gør opmærksom på, at EU-traktaten ikke i øjeblikket indeholder bestemmelser, der giver den beføjelse til at indføre et europæisk identitetskort.

Unionsborgerskabet i EU-traktatens artikel 17 (tidligere artikel 8) erstatter ikke det nationale statsborgerskab. Medlemsstaterne udsteder identitetskort til deres statsborgere på grundlag af deres egen lovgivning (se erklæring 2, der er knyttet til EU-traktatens slutakt). Der er en række medlemsstater, der ikke har sådanne bestemmelser.

Det vil imidlertid være hensigtsmæssigt at harmonisere identitetskortenes layout for at fremme den frie bevægelighed for personer i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 18, stk. 2 (tidligere 8a), og for at forhindre forvirring, og Kommissionen overvejer seriøst en sådan foranstaltning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2705/00

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(1. september 2000)

Om: Flyforsinkelser

Hvor stor er den gennemsnitlige forsinkelse på charterflyvninger, når man sammenligner den planlagte afgangstid med den faktiske afgangstid, i juli og august i hver medlemsstat i hvert år i de seneste fem år?

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at forbedre situationen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(23. oktober 2000)

Alle data vedrørende lufttrafikforsinkelser samles af Eurocontrol's centrale kontor for forsinkelsesanalyser. Den vigtigste kilde hertil er Eurocontrol's lufttrafikreguleringscenter. Disse data offentliggøres i aggregeret form. Tallene offentliggøres ikke alene for charterflyvninger, men for alle typer flyvning på ugentligt, månedligt eller årligt grundlag.

Kommissionen har dog indhentet en række data for individuelle charterflyselskaber, hvoraf det fremgår, at der i august måned 2000 var 770 000 flyvninger inden for det område, der er omfattet af den europæiske civile luftfartskonference (ECAC), og at 150 000 af disse var charterflyvninger (august er højsæsonen). Antallet af forsinkede flyvninger var på 220 000, hvoraf de 70 000 var charterflyvninger.

Kun 20 % af samtlige flyvninger i hele ECAC-området var charterflyvninger, heraf var 50 % forsinket. I sammenligning med ruteflyvninger var charterflyvning berørt af forsinkelser. Man bør huske, at charterflyvninger er mere følsomme over for forsinkelser end ruteflyvning. Opstår der et problem, kan charterflyselskaberne ikke annullere deres flyvninger (i modsætning til ruteflyvning), så forsinkelsesstatistikkerne påvirkes.

Charterflyselskaber betjener mange mindre og ringere udstyrede flyvepladser, hvor alle problemer får indvirkning på overholdelsen af tidsplanerne. Behovet for en høj udnyttelsesgrad for at holde charterudgifterne nede på et lavt niveau forbundet med miljømæssige restriktioner, såsom f.eks. lukninger om natten plus pres på afgangs- og ankomsttidspunkter i de større afgangslufthavne, medfører oftest meget snævre afgangstider, hvor ethvert problem kan kuldkaste fartplanen.

Kommissionen henleder det ærede medlems opmærksomhed på, at den for øjeblikket er ved at træffe en række forholdsregler med henblik på at nedsætte overbelastningen og forsinkelser inden for flysektoren. Som følge af rapporten fra en gruppe på højt niveau, som forventes afsluttet og offentliggjort senest til oktober 2000, agter Kommissionen at forelægge en række lovgivningsforanstaltninger på fællesskabsplan med henblik på at harmonisere, forvalte, udforme, regulere og sikre en effektiv udnyttelse af det europæiske luftrum uden at forringe det nuværende sikkerhedsniveau.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2189/00

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(3. juli 2000)

Om: Mobiltelefonmaster

Vil Kommissionen oplyse, om der findes nogen EU-procedure til regulering af placeringen af mobiltelefonmaster?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(20. september 2000)

Placering af mobiltelefonmaster er en sag mellem mobiloperatører og lokale, regionale og statslige myndigheder. Medlemsstaterne anvender meget forskellige procedurer og kriterier, hvori der f.eks. kan indgå hensyn til eventuelle sundhedsmæssige virkninger af elektromagnetisk stråling samt til nødvendigheden af at beskytte miljøet og overholde byplanlægningsreglerne.

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne(1) fastsætter i øvrigt, at såfremt fælles brug af faciliteter kan være en fordel på baggrund af byplanmæssige, miljømæssige, økonomiske eller andre hensyn, kan medlemsstaterne og de nationale tilsynsmyndigheder pålægge ordninger om fælles brug og gribe ind, hvor dette er nødvendigt for at mægle i tvister mellem handelspartnere, jf. artikel 9.

Kommissionen har ikke for øjeblikket til hensigt at gå ud over de nugældende lovgivningsrammer for telekommunikation og dermed ikke til hensigt at foreslå en EU-dækkende procedure for kontrol med placeringen af telefonmaster.

(1) EFT L 199 af 26.7.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1738/00

af Ioannis Souladakis (PSE) til Kommissionen

(31. maj 2000)

Om: Støtte til øområder i EU

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe med henblik på at skabe det nødvendige lovgrundlag for finansiering af EU's øområder fra Fællesskabernes budget for år 2001, som er under udarbejdelse, i overensstemmelse med det, der er fastsat i Amsterdam-traktaten, og med de retningslinjer for 2001-budgettet, som allerede er vedtaget i Europa-Parlamentet (punkt 33)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(24. juli 2000)

Kommissionen har for tiden ingen planer om at skabe et retsgrundlag for finansiering af Fællesskabets øområder. Som led i de eksisterende EF-politikker er disse områder allerede genstand for særlig opmærksomhed.

Sardinien, Sicilien, alle græske øer og regionerne i den yderste periferi vil således være støtteberettigede under mål 1 for strukturfondenes programmeringsperiode 2000-2006. Ifølge de beslutninger, Kommissionen har truffet for elleve af de tolv berørte medlemsstater, vil et stort antal øer desuden blive omfattet af mål 2 på grundlag af forslag fra de nationale myndigheder.

Den 1. juli 1999 godkendte Kommissionen de vejledende retningslinjer for strukturfondenes programmer for perioden 2000-2006. Nogle af disse prioriteter beskæftiger sig meget direkte med de problemer, som øområderne kæmper med: behovet for at forbedre adgangen til områderne, anvendelse af vedvarende energikilder (jf. hvidbogen om en strategi for Fællesskabet og en handlingsplan for vedvarende energikilder), fremme af nye serviceydelser inden for de nye kommunikationsteknologier(1), økonomisk forvaltning af vandressourcer og støtte til bæredygtig kvalitetsturisme, idet der tages hensyn til den lokale værtskapacitet.

I de retningslinjer for EF-initiativet Interreg, som Kommissionen godkendte den 28. april 2000(2), understreges det udtrykkeligt, at integreringen af øområderne udgør en hovedprioritet for det transnationale samarbejde. Prioriteringen bør konkret medføre, at områderne tildeles passende midler. I forbindelse med det interregionale samarbejde er det endvidere fastsat, at øområderne skal tillægges særlig opmærksomhed.

Med henblik på at tage mere hensyn til de naturbetingede ulemper på de mindre øer i Det Ægæiske Hav er der i Rådets forordning (EØF) nr. 2019/93 af 19. juli 1993 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de mindre øer i Det Ægæiske Hav(3) fastsat særlige ordninger for disse øer.

Det skal også nævnes, at visse øer tilhører en særlig gruppe, nemlig regionerne i den yderste periferi, som alle er fælles om de ulemper, der er defineret i EF-traktatens artikel 299, stk. 2 (tidligere artikel 227). For disse regioner vedtog Kommissionen den 14. marts 2000(4) en rapport om gennemførelsen af den nye artikel.

(1) KOM(97) 599.

(2) EFT C 143 af 23.5.2000.

(3) EFT L 184 af 27.7.1993.

(4) KOM(2000) 147 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2768/00

af Charles Tannock (PPE-DE), Martin Callanan (PPE-DE), Robert Goodwill (PPE-DE), Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) og Timothy Kirkhope (PPE-DE) til Rådet

(1. september 2000)

Om: Indrejsekontrol i Unionen

Har Rådet mulighed for at kontrollere, om det er sandt, at de 58 kinesiske statsborgere, som blev fundet døde ved deres ankomst til Dover, var blevet pågrebet adskillige uger tidligere af det belgiske politi, som løslod dem efter at have forhørt dem? Mener Rådet, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser i medfør af Dublin-konventionen og navnlig, at Belgien opfylder sine forpligtelser med hensyn til indrejsekontrol?

Svar

(16. november 2000)

1. Det henhører ikke under Rådets kompetence at kontrollere forhold som det, der nævnes af det ærede parlamentsmedlem.

2. Kontrollen med medlemsstaternes forpligtelser i henhold til Dublin-konventionen påhviler det udvalg, der er nedsat i medfør af konventionens artikel 18. Ifølge denne artikels stk. 2 kan udvalget på anmodning af en eller flere medlemsstater behandle ethvert generelt spørgsmål vedrørende anvendelsen af konventionen.

3. Efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden henhører spørgsmål vedrørende indvandring, visum og asyl under Fællesskabets kompetence ifølge EF-traktatens afsnit IV. Det påhviler derfor Kommissionen som traktaternes vogter at kontrollere, om medlemsstaterne overholder deres forpligtelser i forbindelse med sådanne spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2327/00

af Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juli 2000)

Om: Det Forenede Kongeriges Immigration and Asylum Act fra 1999

I Det Forenede Kongeriges Immigration and Asylum Act fra 1999 er fastsat en række forpligtelser for grupperejser til Storbritannien. Der hersker tvivl om, hvorvidt disse regler er i overensstemmelse med Det Europæiske Fællesskabs bestemmelser om fri bevægelighed. I henhold til ovennævnte lov skal der ved grupperejser, f.eks. med bus, medføres en passagerliste med angivelse af alle medrejsendes fulde navn, alder og køn. Sker dette ikke, eller er de medrejsendes pas eller identitetspapirer ikke længere gyldige, kan den ansvarlige rejsearrangør afkræves en bøde for hver passager, der ikke opfylder forskrifterne. Er der visumpligt, skal visumet vedlægges passagerlisten af den ansvarlige rejsearrangør. Sker dette ikke, eller er visumet ikke gyldigt, skal rejsearrangøren erlægge en bøde på 2000 britiske pund for hver passager, der overtræder reglerne. Dette giver anledning til følgende spørgsmål:

1. Er det foreneligt med bestemmelserne om fri bevægelighed i Den Europæiske Union, at rejsearrangøren, f.eks. busselskabet, pålægges sådanne forpligtelser?

2. Hvorledes bedømmer Kommissionen generelt den britiske lovgivers nye bestemmelser på baggrund af EF-rettens bestemmelser om fri bevægelighed?

3. Hvad agter Kommissionen i givet fald at foretage sig over for de britiske myndigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(25. oktober 2000)

I medfør af artikel 1 i protokollen om anvendelse af visse aspekter af artikel 7A i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på Det Forenede Kongerige og Irland, der er knyttet til EU- og EF-traktaten, har Det Forenede Kongerige ret til ved sine grænser til andre medlemsstater at foretage en sådan kontrol af personer, der ønsker indrejse i Det Forenede Kongerige, som det finder nødvendigt for at kontrollere, at personer, der er omfattet af EF-retten har ret til indrejse i Det Forenede Kongerige og for at træffe afgørelse om, hvorvidt andre personer skal have tilladelse til indrejse i Det Forenede Kongerige.

Det fremgår af disse bestemmelser, at for så vidt som kontrollen af rejsehjemmel og visum for personer, der rejser ind i Det Forenede Kongerige fra andre medlemsstater, overholder rimelighedsprincippet, er denne ikke i strid med EF-retten og skaber ikke nye hindringer for den frie bevægelighed i betragtning af den gældende EF-ret.

For så vidt som bestemmelserne i den af det ærede medlem omtalte Immigration and Asylum Act ikke er i strid med EF-retten, er der ingen grund til, at Kommissionen træffer foranstaltninger over for de britiske myndigheder.