SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3156/01

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(14. november 2001)

Om: Det britiske toldvæsens beslaglæggelse af formodede smuglervarer ved britiske indrejsesteder

Har Kommissionen noget at indvende mod det britiske toldvæsens beslaglæggelse af store mængder alkohol og cigaretter ved britiske indrejsesteder hos enkeltpersoner, der mistænkes for at importere disse varer ikke til personligt forbrug, men med henblik på at sælge dem videre, med den begrundelse, at det er en overtrædelse af forhåndsformodningen om manglende skyld, og i bekræftende fald, vil Kommissionen ikke have nogen indvendinger, hvis det britiske toldvæsen i stedet mærker flasker, pakker eller kasser, som det har mistanke om er beregnet til salg, med synlige eller usynlige mærker, som derpå kan danne grundlag for efterfølgende retsforfølgelse?

Mener Kommissionen tillige, at det ville være nyttigt, hvis den britiske finansminister reducerede de gældende punktafgifter på disse varer, så de kom tættere på niveauet på fastlandet, hvorved det ville blive gjort mindre tiltrækkende for enkeltpersoner eller bander at indføre store mængder i Storbritannien med henblik på ulovligt videresalg?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(21. december 2001)

I henhold til Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed(1) skal medlemsstaterne sondre mellem produkter, som omfattes af punktafgifter (f.eks. tobaksvarer), såfremt de efter at være overgået til forbrug i en medlemsstat erhverves af privatpersoner i en anden medlemsstat. For så vidt angår varer, som privatpersoner anskaffer til eget brug, skal punkafgifterne erlægges i den medlemsstat, hvor varerne er anskaffet. Hvis varerne er anskaffet til erhvervsmæssige formål, skal punktafgifterne derimod erlægges i den anden medlemsstat. For at sondre mellem varer til privatpersoner eller erhvervsmæssige formål skal medlemsstaterne følge anvisningerne i artikel 9, stk. 2, i direktiv 92/12/EØF. Ved overtrædelse af reglerne om punktafgifter kan medlemsstaterne anvende de sanktioner, de finder passende, forudsat at disse er nødvendige og står i forhold til overtrædelsen.

Som det ærede medlem uden tvivl ved, besluttede Kommissionen for nylig at indlede en procedure mod Det Forenede Kongerige i henhold til artikel 226 (tidl. artikel 169) i EF-traktaten. Kommissionen har sendt en formel meddelelse om anvendelsen af de ovennævnte aspekter af de harmoniserede punktafgiftsbestemmelser og proportionaliteten i visse af de sanktioner, der anvendes af Det Forenede Kongerige, og afventer nu Det Forenede Kongeriges svar på dette brev.

Hvad angår metoderne for mærkning af punktafgiftspligtige varer, som det ærede medlem peger på, skal Kommissionen bemærke, at sådanne foranstaltninger ikke udtrykkeligt er omfattet af de harmoniserede bestemmelser i direktiv 92/12/EØF. Medlemsstaterne har principielt ret til at vælge den mest velegnede metode til gennemførelse af direktiverne i praksis. Det skal dog understreges, at de ikke kan anvende foranstaltninger, som giver anledning til formaliteter ved grænseovergangene mellem medlemsstaterne.

Hvad angår punktafgifter, fastholder Kommissionen sin opfattelse af, at det indre marked på længere sigt ville fungere bedre, hvis punktafgiftssatserne var harmoniserede. Den gældende fællesskabslovgivning fastsætter imidlertid kun minimalsatser, og de nationale punktafgiftssatser på alkohol og tobaksvarer, som ligger ud over Fællesskabets minimalsatser, fastsættes af medlemsstaterne selv.

(1) EFT L 76 af 23.3.1992.