SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0594/98 af Luigi Florio (PPE) til Kommissionen (23. februar 1998)

Om: Risiko for nuklear bestraaling for europaeiske borgere

Den Europaeiske Union er ved at goere sig rede til at deltage i finansiering - 100 mio ecu ud af et samlet beloeb paa 650 mio ecu - af den nye »Tjernobyl-grav«, som skulle give garanti for sikkerhed for menneske og natur, hvilket denne grav ikke goer.

Har Kommissionen nogensinde videnskabeligt forsoegt at konstatere, hvilken forbindelse der er mellem voksende udbredelse af kraeft i Europa og atomulykken i Tjernobyl?

Finder Kommissionen ikke, at den boer, hvilket ogsaa ville vaere hensigtsmaessigt, foreslaa et europaeisk program til beskyttelse af borgere for eventuelle farer for smitte fra bestraaling fra tidligere og nye anlaeg?

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet siden 1986 for at sikre, at den europaeiske befolkning er bedre forberedt til at forsvare sig i tilfaelde af yderligere atomulykker end det var tilfaeldet ved Tjernobyl?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (24. marts 1998)

Efter ulykken i Tjernobyl lancerede Kommissionen en epidemiologisk undersoegelse af forekomsten af leukaemi hos boern i Europa med saerlig relation til denne ulykke. Undersoegelsen blev indledt i oktober 1988. Der blev ogsaa sammenkaldt en ekspertgruppe til at vurdere, om det var sandsynligt, at der ville indtraede helbredsmaessige virkninger af bestraaling i Faellesskabet. I den endelige rapport (EUR 12551, 1990) konkluderede gruppen, at leukaemi hos boern var den eneste sundhedsfare, der realistisk set kunne komme i betragtning. En undersoegelse, som allerede eksisterede paa davaerende tidspunkt og nu er kendt under navnet European childhood leukaemia incidence study (ECLIS) blev udvidet til at omfatte alle medlemsstaterne og de central- og oesteuropaeiske lande, der havde paalidelige data til raadighed om forekomsten af kraeft hos boern. Denne epidemiologiske undersoegelse er stadig i gang.

I begyndelsen af 1990'erne blev der observeret en uventet stigning i skjoldbruskkirtelkraeft hos boern i Belarus og Ukraine. Kommissionen sendte en ekspertgruppe til Belarus for at undersoege denne stigning og offentliggjorde i 1993 en rapport, der bekraeftede dette (EUR 15248). To samarbejdsprojekter, hvor der medvirker videnskabsmaend fra Belarus, Rusland og Ukraine, som beskaeftiger sig med diagnosemetoder og behandling af patienter, blev oejeblikkelig ivaerksat og paagaar stadig. Der er ydet humanitaer (Echo) og faglig (Tacis) bistand.

Kommissionen mener ikke, at der kan paavises helbredsmaessige virkninger i Faellesskabet, der aarsagsmaessigt kan tilskrives radioaktiv aflejring som foelge af ulykken. Men i nogle faa offentliggjorte rapporter omtales der stigende forekomst af leukaemi hos boern i bestemte omraader. Det meget lille antal, der er tale om, goer det dog umuligt at udlede nogen aarsagsforbindelse. Det internationale kraeftforskningsagentur (IARC) har meddelt Kommissionen, at der paa nuvaerende tidspunkt vitterlig ikke er noget videnskabeligt bevis for, at der skulle vaere sket en stigning i kraeftforekomsten i Faellesskabet, der kan tilskrives atomulykken i Tjernobyl.

Hvad angaar tidligere og ny radioaktiv kontamination af miljoeet, har artikel 35 i Euratom-traktaten altid kraevet, at medlemsstaterne skulle oprette de noedvendige anlaeg til gennemfoerelse af en permanent kontrol af radioaktivitetsmaengden og af kontrol med overholdelse af Faellesskabets grundlaeggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende straaling. Endvidere har Kommissionen ret til at foere tilsyn med saadanne anlaegs funktion og effektivitet. I henhold til Euratom-traktatens artikel 36 skal oplysningerne om kontrolforanstaltningerne med regelmaessige mellemrum meddeles Kommissionen, der regelmaessigt offentliggoer rapporter, som viser kontaminationsniveauerne. De grundlaeggende sikkerhedsnormer, som disse niveauer skal sammenholdes med, blev vedtaget foerste gang i 1959 og er siden blevet revideret adskillige gange for at tage hensyn til den nyeste videnskabelige viden. Den seneste revision fandt sted i 1996 (Raadets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 ((EFT L 159 af 29.6.1996. ))). Resultaterne viser, at det nuvaerende system tjener til at sikre, at befolkningen er beskyttet mod straalingsfare. Disse ordninger vil fortsat blive haandhaevet, og der er ingen begrundelse for supplerende europaeiske programmer som foreslaaet.

Desuden er der siden Tjernobyl-ulykken taget vaesentlige skridt til at sikre, at der findes passende midler til at beskytte befolkningen i tilfaelde af eventuelle nye alvorlige ulykker. Disse inkluderer midler til hurtig udveksling af information mellem medlemsstaterne og Kommissionen (Raadets beslutning 87/600/Euratom af 14. december 1987 ((EFT L 371 af 30.12.1987. ))), fastlagte graensevaerdier for radioaktiv kontamination af levnedsmidler, som hurtigt kan saettes i kraft, hvis det bliver noedvendigt, og derefter revideres for at tage hensyn til den paagaeldende situation (Raadets forordning (Euratom) 3954/87 af 22. december 1987 ((EFT L 371 af 30.12.1987. ))) og give information til befolkningen (direktiv 89/618/Euratom af 27. november 1989 ((EFT L 357 af 7.12.1989. ))). Dertil kommer, at det i de grundlaeggende sikkerhedsnormer fra 1996 fastlaegges endnu mere detaljeret, hvilke foranstaltninger medlemsstaterne skal traeffe i tilfaelde af en ny ulykke.

Der er ogsaa lanceret relevante projekter i forbindelse med forskningsprogrammet om bestraalings beskyttelse. Isaer er der for tiden ca. 20 oest- og vesteuropaeiske lande, som er i gang med at udvikle et on-line beslutningsstoettesystem for ekstern beredskabsstyring (RODOS). Systemet er nu ved at blive implementeret i nukleare beredskabscentre i mange lande til praeoperationel brug. Stoerre udbredelse og brug af RODOS vil virke til fremme for en mere harmoniseret og effektiv reaktion ved nye ulykker, der maatte beroere Europa.

En saerlig gruppe for ekstern beredskab (OSEP) blev oprettet mellem Kommissionens forskellige tjenestegrene i 1995 med det formaal ikke blot at koordinere og sikre bedre beredskab i OEsteuropa, men ogsaa for at forbedre informationsudvekslingsordningerne i OEsteuropa og med Faellesskabet for at goere det muligt at reagere paa alle nye ulykker. Med midler fra Tacis, Phare og Echo er der ivaerksat ti eller flere projekter til disse formaal, og andre er under forberedelse