SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1381/97 af Mark Watts (PSE) til Kommissionen (22. april 1997)

Om: Diskriminerende indkomstskattesystemer i EU

Er Kommissionen klar over, at medlemsstaterne har skattesystemer, der diskriminerer mod familier, hvis forsoerger bor i en anden medlemsstat end familien, hvor denne forsoerger klassificeres og beskattes som en ugift?

Hvad vil Kommissionen goere for at komme denne diskriminering til livs og sikre, at familier beskattes samlet, selvom en i familien bor i en anden medlemsstat?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (4. juni 1997)

Kommissionen vil gerne helt generelt goere opmaerksom paa, at indkomstbeskatning henhoerer under medlemsstaternes kompetence, og de kan saaledes frit indfoere indkomstskattesystemer for familier. Ved at undersoege medlemsstaternes skattesystemer for aegtefaeller kan man paa nuvaerende tidspunkt konstatere, at i otte af medlemsstaterne beskattes aegtefaellerne saerskilt, i fire lande beskattes de faelles, og i tre medlemsstater er der mulighed for at vaelge mellem en saerskilt beskatning eller en faelles beskatning. Man kan konstatere, at skattesystemerne for aegtefaeller er meget forskellige fra en medlemsstat til en anden, og at et flertal af medlemsstaterne har valgt at beskatte aegtefaeller saerskilt.

Man kan ligeledes konstatere store forskelle fra medlemsstat til medlemsstat med hensyn til skattefordele for gifte personer. Visse lande har saaledes skattegodtgoerelser eller saerlige fradrag. Ved faelles beskatning fordobles visse fradrag og fribeloeb. Andre medlemsstater har skattenedsaettelser i form af det saakaldte »coefficient familial«-system eller det saakaldte »splitting«-system. Endelig er der nogen medlemsstater, der tilsyneladende slet ikke har nogen saerlige fordele for gifte personer.

Det foelger af det ovenstaaende, at selv om en person beskattes saerskilt i en anden medlemsstat end den, hvor familien er bosiddende, saa faar vedkommende ikke noedvendigvis en anden skattemaessig behandling, der eventuelt kunne vaere i strid med faellesskabsretten.

Kommissionen konstaterer dog, at personer, der udoever et erhverv eller en anden oekonomisk aktivitet i en anden medlemsstat end bopaelsstaten, ofte er paalagt en hoejere beskatning end de bosiddende i denne medlemsstat (skatteregler for ikke-bosiddende).

For at raade bod herpaa har Kommissionen i 1993 fremsat en henstilling til medlemsstaterne ((Kommissionens henstilling af 21. december 1993 om beskatning af visse indkomster oppebaaret i en anden medlemsstat end bopaelsstaten (EFT L 39 af 10.2.1994). )), hvori der fastsaettes faelles regler for beskatning af ikke-bosiddende. Domstolen har desuden ved flere kendelser ((Saerligt kendelserne i sag C-279/93 (Roland Schumacher mod Finanzamt Koeln-Alstadt) og sag C80/94 (Wielockx mod Inspecteur der directen belastingen). )) fastsat visse principper vedroerende beskatningen af ikke-bosiddende. Paa grundlag af Domstolens retspraksis og ovennaevnte henstilling har Kommissionen paa nuvaerende tidspunkt taget kontakt til medlemsstaterne for at tilskynde dem til at aendre deres lovgivning paa dette omraade, hvis det skulle vise sig at vaere noedvendigt. Visse medlemsstater, bl.a. Belgien, Danmark, Tyskland og Irland, er allerede gaaet i gang med at aendre deres lovgivning.

Kommissionen kan desuden goere det aerede medlem opmaerksom paa, at det principielle spoergsmaal om den manglende hensyntagen til en ikke-bosiddende persons familiemaessige situation paa nuvaerende tidspunkt er forelagt for Domstolen i form af et praejudicielt spoergsmaal (sag C-336/96, aegteparret Gilly mod Directeur des services fiscaux du Bas-Rhin). I forbindelse med denne procedure har Kommissionen foreslaaet en fortolkning paa grundlag af artikel 48, stk. 2, i EF-traktaten og artikel 7 i forordning 1612/68. ((EFT L 257 af 19.10.1968. )) Disse bestemmelser er til hinder for, at retten til beskatning af visse indtaegter - der inden for rammerne af en bilateral skatteoverenskomst mellem to medlemsstater er tildelt den medlemsstat, hvor skatteyderen er beskaeftiget men ikke bosiddende - medfoerer en hoejere skattebyrde for et aegtepar, hvor begge er arbejdstagere, og hvor en af aegtefaellerne har gjort brug af retten til fri bevaegelighed, fordi beskaeftigelsesstaten ikke tager hensyn til den skattepligtiges personlige og familiemaessige situation. Saa snart Domstolen har afgivet sin kendelse i denne sag, vil Kommissionen undersoege foelgerne for medlemsstaternes skattelovgivning af Domstolens fortolkning.