SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0455/00

af Elisabeth Jeggle (PPE-DE) til Kommissionen

(24. februar 2000)

Om: Afgifter til veterinærkontrol af kød direktiv 85/73/EØF

Anvendelse af direktiv 85/73/EØF(1) og 64/433/EØF(2) i forbindelse med dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol af 9.9.1999 bevirker i Tyskland store vanskeligheder af konkurrenceretlig art på grund af uklarheder og modstridende indhold i disse retsgrundlag, som er genstand for en række retssager.

For at få retssikkerhed på dette område anmodes Kommissionen om at besvare følgende spørgsmål:

1. Efter Domstolens dom af 9.9.1999 kan den beføjelse, der gives med bilag kapitel 1, nr. 4, litra b), i direktiv 85/73, ændret ved direktiv 93/118(3), om opkrævelse af en særafgift, som overstiger de faste beløb, der er fastsat i kapitel 1, nr. 1, anvendes uden yderligere forudsætninger med det generelle forbehold, at særafgiften ikke overstiger de faktiske omkostninger. Dette resulterer i efterfølgende konkrete spørgsmål:

- Stemmer dommen også overens med ordlyden i bilag A, kapitel 1, nr. 4, litra b), i direktiv 85/73, ændret ved direktiv 96/43(4)?

- Kan myndighederne efter forgodtbefindende fastsætte beregningsgrundlaget for størrelsen af den afgift, som dækker de faktiske omkostninger, og hvad skal man forstå ved de faktiske omkostninger?

- Skal man under en afgift i henhold til kapitel 1, nr. 4, litra b), i bilag A i direktiv 85/73, ændret ved direktiv 96/43, forstå en gennemsnitlig afgift på grundlag af udgifterne på landsniveau henholdsvis de udgifter, der opstår for den ansvarlige myndighed på dens territorium?

- Kan der ved anvendelse af kapitel 1, nr. 4, litra b), i bilag A opkræves forskellige afgifter for forskellige bedriftskategorier?

- Kan man ved opkrævningen af afgiften foretage en kombination af mulighederne i kapitel 1, nr. 4, litra a) og b), i bilag A?

2. Er de udgifter, der går til trikinundersøgelser, allerede indeholdt i det fastlagte samlede beløb i kapitel I, 1 litra b) og c)?

(1) EFT L 32 af 5.2.1985, s. 14.

(2) EFT 121 af 29.7.1964, s. 2012.

(3) EFT L 340 af 31.12.1993, s. 15.

(4) EFT L 162 af 1.7.1996, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(25. april 2000)

Kommissionen er bekendt med de problemer, som navnlig Tyskland har med anvendelsen af bestemmelserne i Rådets direktiv 85/73/EØF af 29. januar 1995 om finansiering af sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af fersk kød og fjerkrækød, som er udbygget med direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF, 90/675/EØF og 91/496/EØF(1).

1. De fortolkningsprincipper, som Domstolen har lagt til grund for sin dom af 9. september 1999 (sag C 347/97 Bayerischen Verwaltungsgerichtshofs anmodning om præjudiciel afgørelse: Anton Feyrer mod Landkreis Rottal-Inn 1999 C 352/08) kan ligeledes anvendes som fortolkningsgrundlag for bilag A, kapitel I, nr. 4, litra b) i direktiv 85/73/EØF, ændret og kodificeret ved direktiv 96/43/EØF. I den fortolkning kan medlemsstaterne til dækning af højere omkostninger opkræve en særafgift svarende til de faktiske omkostninger.

Det hedder i artikel 5, stk. 1 i direktiv 85/73/EØF, at EF-afgifterne fastsættes således, at de dækker de omkostninger, som den kompetente myndighed har i forbindelse med: lønninger og sociale ordninger til kontroltjenesten, administration i forbindelse med undersøgelse og kontrol, hvortil kan henregnes de udgifter, der er nødvendige til kontrolpersonalets efter- og videreuddannelse. Direktivet giver derfor alene generelle retningslinjer på dette punkt. Som Kommissionen allerede har haft lejlighed til at understrege i sit svar på den skriftlige forespørgsel E-1121/98(2)

udgifter (lønudgifter, socialbidrag, udgifter til analyser og administration osv.). Desuden kan enkelte poster undertiden være regnskabsført på en anden måde, hvilket f.eks. kan være tilfældet med udgifter til byggeri eller renovation af lokaler. Det må for øvrigt konstateres, at det i bedste fald kun er muligt at udarbejde en omkostningsopgørelse i løbet af år n plus 1, hvor år n er det år, hvor den sundhedsmæssige undersøgelse og -kontrol er gennemført. Det er i den sammenhæng klart, at de arbejdsdokumenter, som er blevet brugt til at fastsætte de faste beløb, alene er af vejledende karakter. Kun direktivet har retskraft.

Det hedder i punkt 3 i ovennævnte dom fra Domstolen af 9. september 1999: Afhænger medlemsstaternes beføjelse til at opkræve et større beløb end EF-afgifterne i henhold til artikel 2, stk. 3, i Rådets direktiv 85/73/EØF, som affattet ved Rådets direktiv 93/118/EF, af den samlede afgift, der opkræves i hele medlemsstaten, og de faktiske undersøgelsesudgifter i hele medlemsstaten, eller er det, hvis medlemsstaten har delegeret beføjelsen til at opkræve afgifterne til de kommunale myndigheder, tilstrækkeligt, at den samlede afgift, der opkræves af den pågældende kommunale myndighed, ikke overstiger denne myndigheds faktiske undersøgelsesudgifter? Hvis beføjelsen er delegeret til de lokale myndigheder, er der tale om udgifter, som skal afholdes af myndighederne på det nationale område. Hvis der ikke er tale om en sådan delegering af beføjelser, er der i princippet ingen forskel på udgifter, der skal afholdes på nationalt niveau, og udgifter, som skal afholdes af myndigheder på det nationale område.

For så vidt angår bestemmelserne i bilag A, kapitel I, nr. 4, litra a), i direktiv 85/73/EØF, fremgår det af teksten, at der kan være forskelle mellem de forskellige virksomheder. Medlemsstaterne kan til dækning af højere omkostninger forhøje de i nr.1 og nr. 2, litra a), fastsatte beløb for en given virksomheds vedkommende. Bestemmelserne i bilag A, kapitel I, nr. 4, litra b) indeholder ikke en specifik henvisning til denne mulighed. Det relevante begreb er faktiske omkostninger. Det præciseres ikke, om beregningen af disse udgifter kan ske for en given virksomhed, eller om det skal være den kompetente myndighed, som foretager en udligning for de virksomheder, der hører under dens ansvarsområde.

Dette spørgsmål bør belyses. I henhold til bilag A, kapitel I, nr. 4, litra a) i direktiv 85/73/EØF kan en medlemsstat for at dække højere omkostninger generelt opkræve de fastsatte beløb og forhøje disse beløb for visse virksomheder, der opfylder de nævnte betingelser. Denne form for ordning har sin egen indre logik. Den anden mulighed, der er omfattet af bilag A, kapitel I, nr. 4, litra b), giver medlemsstaterne mulighed for stadig i forbindelse med dækning af højere omkostninger at opkræve en afgift svarende til de faktiske omkostninger. Denne mulighed har også sin egen indre logik. Det er derfor vanskeligt at forestille sig en kombination af de to ordninger.

2. I bilag A, kapitel I er de faste beløb anført i nr. 1 og 2, litra a), ikke nr. 4, litra a) og b). Disse beløb dækker enhver kontrol, der er omfattet af de pågældende direktiver, og derfor også kontrol i forbindelse med trikinundersøgelser.

(1) Se den udgave, der er kodificeret ved Rådets direktiv 96/43/EF af 26. juni 1996 om ændring og kodifikation af direktiv 85/73/EØF med henblik på finansiering af veterinærundersøgelse og -kontrol af levende dyr og visse animalske produkter og om ændring af direktiv 90/675/EØF og 91/496/EØF.

(2) EFT C 402 af 6.1.1999. kan det være vanskeligt at udarbejde skøn over faktiske omkostninger eller udgifter, fordi man skal indsamle oplysninger om samtlige.