ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/37

(2004/C 78 E/0037)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1551/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(7. maj 2003)

Om: Mærkning af asbestholdige produkter

Direktiv 83/478/EØF (1) af 19. september 1983 indeholder særlige bestemmelser om obligatorisk mærkning af produkter, der indeholder asbest, med advarsel mod deres farlighed.

Imidlertid har jeg kunnet konstatere, at der i Portugal er produkter indeholdende asbest såsom asbestcement, som ikke er mærket med en sådan advarsel, når de sælges til publikum.

Kan Kommissionen oplyse, i hvilket omfang dette direktiv er blevet gennemført i den portugisiske lovgivning?

Kan Kommissionen give nogen forklaring på denne manglende opfyldelse af bestemmelserne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(17. juni 2003)

Rådets direktiv 83/478/EØF af 19. september 1983 om femte ændring (asbest) af direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføringen og anvendelsen af visse farlige stoffer og præparater blev den 14. januar 1987 gennemført i portugisisk ret ved »Decreto-Lei n. 28/87 de 14/01/1987. Limita a comercialização e a utilização do amianto e dos produtos que o contenham, Diário da República I Série n. 11 de 14/01/1987, Página 183«.

Portugal har derfor opfyldt sin forpligtelse til at gennemføre direktivet i national ret, særlig bestemmelserne om mærkning af produkter, der indeholder asbest (bilag II til direktiv 83/478/EØF).

Det bør dog bemærkes, at bortset fra bilag II, som stadig er i kraft i dag, er bilag I til direktiv 83/478/EØF ikke længere gældende. Direktiv 83/478/EØF er siden hen blevet ændret (2) eller tilpasset (3) (4) ved flere direktiver, således at der inden den 1. januar 2005 vil være et totalt forbud mod enhver form for asbestfibre (bortset fra diafragmer til elektrolyseanlæg). Det er allerede forbudt i EU at markedsføre asbestbaseret fibercement, bortset fra fibercement, der indeholder chrysotil.

Det er primært den berørte medlemsstats ansvar at håndhæve bestemmelserne i direktiv 83/478/EØF (mærkning) og de efterfølgende ændringer heraf i den nationale lovgivning. Kommissionen har dog ansvaret for at påse, at EF-traktatens bestemmelser og de foranstaltninger, som institutionerne træffer i henhold dertil, herunder direktiver, også bliver anvendt. Den vil derfor rette henvendelse til de portugisiske myndigheder for at sikre sig, at de træffer de fornødne foranstaltninger for at håndhæve det pågældende direktiv.

(1) EFT L 263 af 24.9.1983, s. 33.

(2) EFT L 375 af 31.12.1985; gennemført i portugisisk ret ved »Decreto-Lei n. 138/88 de 22.4.1988«.

(3) EFT L 363 af 31.12.1991; gennemført i portugisisk ret ved »Decreto-Lei n. 228/94 de 13.9.1994«.

(4) EFT L 142 af 5.6.1999; endnu ikke gennemført i portugisisk ret.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/165

(2004/C 88 E/0173)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4004/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(7. januar 2004)

Om: Handicappede børn i Rusland

Mange af mine vælgere har tilkendegivet stor bekymring over behandlingen af handicappede børn i Rusland.

Er Kommissionen klar over mangelen på foranstaltninger for både fysisk og psykisk handicappede børn i Rusland?

Vil Kommissionen venligst oplyse, hvilke eventuelle foranstaltninger den har truffet for at tilskynde Rusland til at tackle dette spørgsmål og forbedre situationen på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(9. februar 2004)

Inden for rammerne af Tacis-programmet har Kommissionen i adskillige år arbejdet med henblik på at forbedre behandlingen af handicappede børn i Rusland. Et eksempel herpå er projektet »Partnerskab på sundheds-, uddannelses- og socialrådgivningsområdet«, som er blevet gennemført som led i Tacis-handlingsprogrammet for Rusland — 1999 i samarbejde med undervisningsministeriet med det formål at fremme tidlig detektion af handicap og bedre behandling af russiske børn i en lang række regioner i Rusland.

Man er for øjeblikket ved at forberede en række yderligere projekter, som skal gennemføres i samarbejde med russiske institutioner, herunder det russiske ministerium for arbejde og social udvikling.

Gennem disse projekter sigter man bl. a. mod at:

— forbedre den eksisterende lovgivning

— udvikle samarbejdsmekanismer mellem forskellige afdelinger/organer og organisationer, der beskæftiger sig med handicappede børn

— udvikle programmer for social integration af børn med handicap og yde støtte til deres familier

— sikre en bedre uddannelse af socialarbejdere, sundhedspersonale og lærere

— øge opmærksomheden omkring handicappede børns og deres familiers rettigheder og omkring de problemer, de støder på, samt understrege betydningen af det bidrag, de som værdsatte samfundsborgere yder til samfundet.

Kommissionen har også ydet støtte til en række ngo'er, velgørende sammenslutninger, forældreorganisationer og religiøse organisationer gennem programmet for civilsamfundet med det formål at fremme en større forståelse for og en bedre behandling af handicappede børn. Kommissionen agter fremover at fortsætte sit arbejde i fuldt omfang på dette vigtige område.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/729

(2004/C 84 E/0821)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2376/03

af Lucio Manisco (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om: Al Sahri udvist af Italien og henrettet i Syrien

Den 23. november 2002 ankom Mohamad Al Sahri, som var idømt dødsstraf af de syriske myndigheder og havde levet i eksil siden 1983, til Malpensa-lufthavnen i Milano. Fem dage senere trådte den nye italienske indvandrerlov, Bossi-Fini-loven, i kraft, og Al Sahri blev udvist til Syrien imod sin vilje. Den 9. juli 2003 meddelte Christopher Hein, formand for den italienske flygtningeorganisation, at Al Sahri den 28. februar 2003 er blevet henrettet i Syrien. De italienske myndigheder hævder, at Al Sahri fik valget mellem at blive udvist til Jordan eller Syrien, hvor han var blevet dømt til døden, og udtrykte ønske om sidstnævnte.

Mener Kommissionen ikke, at den italienske regering i denne sag ikke alene har tilsidesat landets egen forfatning og artikel 19 i charteret om grundlæggende rettigheder men også krænket ånden og bogstavet i alle de retningslinjer, som EU har forpligtet sig til at overholde, om politisk asyl og mod deportering af udenlandske statsborgere til lande, hvor de risikerer at blive slået ihjel?

Hvilke midler vil Kommissionen anvende over for de italienske myndigheder for at have begået en så grov overtrædelse af menneskerettighederne og af de mest basale retslige og humanitære principper i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(4. september 2003)

I medfør af artikel 19, stk. 2, i chartret for fundamentale rettigheder i Den Europæiske Union gælder det, at »Ingen kan fjernes, udvises eller bortvises til en stat, hvor der består alvorlig risiko for, at vedkommende overgives til dødsstraf, tortur eller andre umenneskelige eller nedværdigende straffe eller behandlinger«. Dette indgår som led i de principper, der er fælles for medlemsstaterne og Unionen, og som denne skal overholde i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Union.

Kommissionen minder om sit svar af 29. januar 2003 på de skriftlige forespørgsler P-3821/02 fra fr. Paciotti og P-3826/02 fra hr. Di Lello Finuoli (1) om denne sag, og at den ikke på nuværende stadium har beføjelse til at gribe ind i undersøgelsen af, om artikel 19 i chartret eventuelt er blevet overtrådt, da der ikke findes nogen fællesskabsbestemmelser om asylprocedurer og spørgsmålet om, hvornår der kan gøres krav på international beskyttelse, og hvilke rettigheder der er forbundet hermed. Udkastene til direktiver om disse to emner er rent faktisk fortsat til behandling i Rådets tjenestegrene.

Kommissionen minder ligeledes om, at de involverede parter kan anlægge sag ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol på de vilkår, der er fastsat i Domstolens vedtægter, såfremt de skønner, at visse bestemmelser i den europæiske menneskerettighedskonvention ikke er blevet behørigt efterkommet.

(1) Se side 707.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/592

(2004/C 88 E/0605)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0207/03

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(27. januar 2003)

Om: Folkeafstemning i Malta

Vil Kommissionen oplyse, hvor mange EU-penge fra oplysningsfonde og andre fonde, der bliver sendt til Malta før folkeafstemningen? Hvor mange penge har Kommissionen afsat til folkeafstemningerne i kandidatlandene i alt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(14. februar 2003)

De samlede førtiltrædelsesmidler, som EU har tildelt Malta fra 2000 til 2004, beløber sig til 38 mio. EUR i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 555/2000 af 13. marts 2000 om iværksættelsen af foranstaltninger som led i førtiltrædelsesstrategien for Republikken Cypern og Republikken Malta (1). På grund af Maltas forventede tiltrædelse i 2004 vil der imidlertid ikke blive disponeret over de 2 mio. EUR, der var øremærket for 2004. Derfor vil Malta i virkeligheden have fået 36 mio. EUR i førtiltrædelsesstøtte. Heraf er 0,7 mio. EUR blevet tildelt oplysningsvirksomhed.

Med hensyn til folkeafstemninger i andre kandidatlande fastsætter artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Union, at tiltrædelsestraktaten »forelægges samtlige kontraherende stater til ratifikation i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser«. Det er op til de kompetente myndigheder i det enkelte land at sørge for, at der afholdes folkeafstemning. Kommissionen yder ikke tilskud til og er ikke på anden vis involveret i afholdelse af folkeafstemninger eller dermed forbundne kampagner i kandidatlandene. Kommissionen gennemfører en kommunikationsstrategi for udvidelsen i alle medlemsstater og kandidatlande. Strategien er yderst decentraliseret. I de centraleuropæiske kandidatlande finansieres den over Phare-budgettet og gennemføres af Kommissionens delegation. Nærmere oplysninger om den nøjagtige finansiering af overordnede og særskilte programmer og om den egentlige gennemførelse af kommunikationsstrategien fremgår af de regelmæssige ajourføringer på Kommissionens websted (http://europa.eu.int/comm/enlargement/communication/index.htm).

(1) EFT L 68 af 16.3.2000.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/720

(2004/C 78 E/0770)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1650/03

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(16. maj 2003)

Om: Tilbageholdelsen af Oscar E. Biscet på Cuba

Europa-Parlamentet vedtog den 10. april i Strasbourg en beslutning, hvori den opfordrer Kommissionen til at tilvejebringe positive ændringer, for så vidt angår menneskerettighedssituationen på Cuba.

Til ofrene for Fidel Castros styre hører dr. Oscar Biscet González, stifter af the Lawton Foundation of Human Rights og aktivist for demokrati og menneskerettigheder på Cuba. Dr. Biscet blev efter 3 års tilbageholdelse i Holguin løsladt den 31. oktober 2002. Den 6. december 2002 blev han igen arresteret på grund af et møde med andre menneskerettighedsaktivister. Den 7. april 2003 blev han idømt 25 års fængsel. Siden den 24. april 2003 har dr. Biscet siddet i enecelle i fængslet i Pinar de Rio.

Er Kommissionen bekendt med tilbageholdelsen og den dårlige behandling af aktivister, som dr. Biscet, på Cuba?

Hvad har Kommissionen gjort med hensyn til at gennemføre den anførte beslutning, og hvad har Kommissionen navnlig kunnet gøre for dr. Biscet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(18. juni 2003)

Kommissionen følger nøje menneskerettighedssituationen i Cuba og de nylige tilbageholdelser og domfældelser, der har ramt 75 dissidenter og uafhængige journalister i Cuba, herunder dr. Oscar Elias Biscet González.

Kommissionen har sammen med medlemsstaterne i stærke vendinger fordømt disse arrestationer i en erklæring, der blev offentliggjort den 26. marts 2003 og fulgt op af en EU-demarche i Havana, som indtrængende henstillede til de cubanske myndigheder at løslade fangerne øjeblikkelig. En anden EU-demarche fandt sted i Havana den 18. april 2003 som opfølgning på en udtalelse fra udenrigsministrene den 14. april 2003.

Der er for nylig blevet vedtaget andre foranstaltninger, bl.a. begrænsninger af besøg på højt niveau.

EU's alvorlige bekymring kom også stærkt til udtryk i den erklæring om menneskerettighedssituationen i verden, som EU fremsatte i FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder i Genève i april 2003. Erklæringen forlangte omgående løsladelse af de arresterede, som EU anser for at være fængslet på grund af deres overbevisning.

Kommissionen besluttede den 30. april 2003 at udsætte behandlingen af Cubas ansøgning om at tiltræde Cotonou-aftalen for således at tilkendegive, at den seneste udvikling ikke bidrager til at fremme samarbejdet mellem EU og Cuba. De cubanske myndigheder besluttede den 16. maj 2003 at trække deres ansøgning tilbage.

Ved disse aktioner er de cubanske myndigheder blevet gjort opmærksom på, at EU ikke kan acceptere tilbageholdelser af politiske grunde, og at EU indtrængende opfordrer dem til at frigive personer, der er arresteret på grund af deres overbevisning eller politiske aktiviteter. I denne kontekst vil Kommissionen givetvis også henlede de cubanske myndigheders opmærksomhed på dr. Oscar Elias Biscet González’s sag, som den vil følge nøje, og fortsætte med at lægge politisk pres på de cubanske myndigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/670

(2004/C 78 E/0713)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3899/03

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(17. december 2003)

Om: Det Blandede Udvalg EU-Den Demokratiske Folkerepublik Laos

Artikel 14 i samarbejdsaftalen mellem EU og Laos lyder som følger: »Det blandede udvalg […] træder sædvanligvis sammen hvert andet år, skiftevis i Vientianne og i Bruxelles på et tidspunkt, der fastsættes ved fælles overenskomst. Der kan efter aftale mellem parterne indkaldes til ekstraordinære møder«. Ifølge velunderrettede kilder skulle det møde, der oprindeligt var fastsat til november 2003, til trods for denne regel ikke have fundet sted, idet mindst en af de to parter ikke mente, at der var nogen vigtige og presserende punkter at behandle.

Mener Kommissionen ikke, at følgende forhold udgør tilstrækkeligt vigtige og presserende anliggender til at danne baggrund for et møde i det blandede udvalg: praksis med tvungen forsvinden af modstandere af regimet, bl.a. fem studenterledere af »Bevægelsen 26. oktober 1999«, tilbageholdelse gennem mere end 13 år af Latsamy Khamphoui (tidl. minister i Den Demokratiske Folkerepublik Laos) og Feng Sackchittaphong (tidl. højt placeret tjenestemand i justitsministeriet), der befinder sig i arbejdslejr »nummer 7« efter at have offentliggjort et åbent brev med kritik af de højeste laotiske myndigheder, voldsom undertrykkelse af Hmong-folket og de kristne samfund i Laos, arrestering og domfældelse i sommer af to europæiske journalister, en laotisk-amerikansk tolk og tre laotere under en skueproces, udbredt korruption, manglende reform af et retssystem, der er fuldstændig underlagt enhedspartiet, udbredt brug af tortur, højtstående personers involvering i alle former for illegal handel (ædeltræ, narkotika, ædelsten osv.) og, mere generelt, nægtelse af ytrings-, forenings- og religionsfrihed samt andre grundlæggende friheder — principper, der ligger til grund for samarbejdsaftalen mellem EU og Laos? Er Kommissionen i øvrigt ikke af den opfattelse, at Unionen i sine forbindelser med Den Demokratiske Folkerepublik Laos burde lægge meget større vægt på anliggender som de ovenfor nævnte, som Europa-Parlamentet gentagne gange har udtalt sig om?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(30. januar 2004)

Det 3. møde i Det Blandede Udvalg EU — Den Demokratiske Folkerepublik Laos blev afholdt i Vientiane i Laos den 7. januar 2004. Den lille forsinkelse i mødets afholdelse skyldes udelukkende vanskeligheder med at få aftalt et tidspunkt.

Ud over drøftelserne om en række forskellige spørgsmål inden for rammerne af samarbejdsaftalen, herunder god regeringsførelse og menneskerettigheder blev de to parter enige om at nedsætte en uformel arbejdsgruppe om »Samarbejde inden for områderne institutionsopbygning og administrative reformer, regeringsførelse og menneskerettigheder«. Arbejdsgruppen skal mødes regelmæssigt, og den vil give Kommissionen og den laotiske regering mulighed for at vise, at de er forpligtet til at gennemføre afsnittet om menneskerettigheder i samarbejdsaftalen mellem EU og Laos på en mere proaktiv måde.
1.

Reglerne for fastsættelse af jagtsæsonen i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (1) er indeholdt i direktivets artikel 7. Kommissionen har i samarbejde med medlemsstaterne indsamlet oplysninger om forårstræk og yngletid for samtlige jagtbare arter i hver enkelt medlemsstat med henblik på at lette fastsættelsen af jagtsæsonen i overensstemmelse med direktivets bestemmelser (2).
6. og 7.

En liste over tyske sammenslutninger, som modtager støtte fra Daphne, er sendt direkte til det ærede medlem og til Europa-Parlamentets sekretariat. Hvad uddannelse angår, allokeres midlerne ikke til en bestemt region. Støtten i forbindelse med uddannelsesprogrammernes mobilitetsdel står til rådighed for de medlemsstater, der deltager i programmerne, og de administreres decentralt. For disse programmers andre dele tildeles støtten efter forslagsindkaldelser, og den afhænger af resultatet af udvælgelsen. Inden for rammerne af Socrates-, Leonardo da Vinci- og ungdoms-programmerne er der i 2002 i alt ydet et samlet støttebeløb på 2,9 mio. EUR til en række forskellige projekter, hvis ansvarlige igangsætter er hjemmehørende i Bayern. Dette beløb omfatter ikke mobilitetsstipendier, der ydes til støttemodtagere hjemmehørende i Bayern fra nationale agenturer med ansvar for støttemidler til decentrale programmer i Tyskland.
—

Passagerer, der passerer gennem det internationale transitområde i en lufthavn, men som ikke har adgang til det land, der mellemlandes i, behøver ikke være i besiddelse af et visum. Chicagokonventionen af 7. december 1944 angående international civil luftfart, især bilag 9 til konventionen, fastsætter princippet om fri transitpassage gennem det internationale område i en lufthavn. Hvis der foretages anmeldelse til den internationale civile luftfartsorganisationen (ICAO) er der dog mulighed for at gøre undtagelser fra dette princip og fastsætte krav om, at statsborgere fra visse tredjelande skal være i besiddelse af et lufthavnstransitvisum. Denne mulighed for at kræve et lufthavnstransitvisum (LTV) for statsborgere fra visse tredjelande er begrundet i behovet for at kunne føre kontrol med ulovlig indvandring og hensynet til den indre sikkerhed.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/102

(2004/C 88 E/0106)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2585/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(8. august 2003)

Om: Afgifter på sodavand med alkohol

Kan Kommissionen hvad angår den store succes for de nye alkoholiserede læskedrikke, de såkaldte Ready-To-Drink-produkter, oplyse følgende om fortolkningen af fællesskabsretten: Er det en overtrædelse af fællesskabsretten, hvis en regering af hensyn til folkesundheden beslutter udelukkende at øge afgifterne på alkoholiserede Ready-To-Drink-produkter uden at røre ved afgifterne på traditionel spiritus? Det er først og fremmest unge, der køber disse oftest sukkerholdige drikkevarer, og dette udgør et væsentligt problem for folkesundheden.

Vil Kommissionens svar være anderledes, såfremt afgiftsindtægterne ikke indgår direkte i statens almindelige budget, men har et specifikt formål (dvs. indgår i indtægterne for en organisation, der arbejder for folkesundheden)?

Berettiger Domstolens retspraksis i sagen om den franske »socialsikringsafgift«, der opkræves af alkoholholdige drikkevarer (dom af 24. februar 2000, sag nr. C-434/97) (1) i anvendelse af den mulighed, som findes i artikel 3, stk. 3, i direktiv 92/12, ikke medlemsstaterne til at anvende forskellige afgiftssatser på traditionel spiritus og alkoholiserede Ready-To-Drink-produkter (jf. dommens præmis 19)?

Mener Kommissionen ikke, at det er nødvendigt, i hvert fald af afgiftshensyn, specifikt at definere denne kategori af drikkevarer, som med sin søde smag først og fremmest er målrettet unge? Spørgsmålet bliver endnu vigtigere i betragtning af, at man har konstateret, at de, der fremstiller disse Ready-To-Drink-produkter ikke tøver med at tilpasse alkoholmængden for at udnytte de konkurrencemæssige skattefordele (som det f.eks. er tilfældet med »malternatives« — dvs. sodavand med spiritus — i USA).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(19. september 2003)

Én medlemsstat har allerede indført en skat, der i visse henseender svarer til den, der beskrives af det ærede parlamentsmedlem. Den har givet anledning til en række klager over, at den er i modstrid med både artikel 90 i EF-traktaten og artikel 3, stk. 2, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (2).

Kommissionens undersøgelser af klagerne omfatter bl.a. de retlige spørgsmål, der er rejst af det ærede parlamentsmedlem. Kommissionen har endnu ikke afsluttet undersøgelserne.

Kommissionen påtænker ikke at udarbejde en særlig skattemæssig definition for de drikke, der omtales af det ærede parlamentsmedlem.

Hvad angår andre aspekter end de rent skattemæssige, kan Kommissionen henvise det ærede parlamentsmedlem til Rådets henstilling 2001/458/EF af 5. juni 2001 om unge menneskers, især børns og helt unges alkoholforbrug (3), som behandler emnet ud fra en folkesundhedsmæssig vinkel.

(1) EFT C 52 af 24.2.2000, s. 2.

(2) EFT L 76 af 23.3.1992.

(3) EFT L 161 af 16.6.2001.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/335

(2004/C 88 E/0342)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0896/03

af Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) til Kommissionen

(21. marts 2003)

Om: De tyske skattemyndigheders praksis på omsætningsafgiftsområdet

De tyske skattemyndigheder kræver alt for ofte, at virksomheder, der ikke er hjemmehørende i Tyskland, skal betale tysk omsætningsafgift ved levering af varer fra deres forretningssted til aftagere i Tyskland. De er af den opfattelse, at en sælger, som ikke er hjemmehørende i Tyskland, skal betale tysk omsætningsafgift, da han leverer varer til aftagere i Tyskland. Dette er også tilfældet, selv om varerne ikke umiddelbart transporteres til den tyske aftager men opbevares på lager i det speditionsfirma, som sælgeren gør brug af, hvor der skal foretages kontrol af, om bestillingen er komplet og i upåklagelig tilstand. Først når aftageren har betalt, og varerne er blevet kontrolleret, stiller den ikke-tyske sælger dem til rådighed for aftagerne, hvilket vil sige, at aftageren enten selv afhenter varen eller lader den afhente. De tyske skattemyndigheder går ud fra, at varerne, selv om det står fast, at der allerede er en aftager, oprindeligt importeres til Tyskland for at stå til sælgerens egen disposition. Dette vanskeliggør i høj grad den interne EU-varehandel med Forbundsrepublikken Tyskland. Følgende spørgsmål bedes derfor besvaret:

1. Hvordan ser Kommissionen på de tyske skattemyndigheders fortolkning af loven på dette område?

2. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen i sinde at træffe, hvis den mener, at de tyske skattemyndigheders adfærd i dette spørgsmål er et brud på Fællesskabets lovgivning på omsætningsafgifts-området?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(7. maj 2003)

Det ærede medlems forespørgsel vedrører det sted, hvor leveringer foretaget af sælgere, der er etableret uden for Tyskland, og som sælger varer til købere, der er hjemmehørende i Tyskland, formodes at finde sted, når varerne først anbringes på en transportvirksomheds lager, hvor køberne kommer og henter dem.

Svaret på dette spørgsmål afhænger af den enkelte transaktions særlige omstændigheder og den konkrete kontrakt mellem de afgiftspligtige sælgere og deres kunder. Det er især vigtigt at undersøge, om varetransporten finder sted i forbindelse med leveringen, eller om transporten foretages forud for en eventuel levering.

Kommissionen er allerede blevet underrettet om det i forespørgslen omhandlede problem og har til hensigt at tage kontakt med de tyske myndigheder for at få klarlagt omfanget af deres praksis.