SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0352/02

af Francesco Fiori (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Klassificering som frisk, pasteuriseret mælk

De gældende fællesskabsbestemmelser vedrørende mærkning, præsentation og reklame for levnedsmidler fastsætter regler til beskyttelse af forbrugeren ved at kræve, at ikke blot produktets eksakte art, men også dets beskaffenhed klart angives på emballagen.

De gældende fællesskabsbestemmelser vedrørende produktion og markedsføring af mælk til konsum omfatter ikke det produkt, der kan klassificeres som frisk, pasteuriseret mælk, men kun den mere generelle kategori af pasteuriserede produkter.

De specifikke italienske bestemmelser i lov nr. 169 af 3. maj 1989 kan stadig fuldt ud og lovligt anvendes over alt, eftersom de ikke er blevet ændret med årene eller har været udsat for nogen form for kritik fra fællesskabsside.

Det italienske erhvervsministerium har med cirkulære af 2. august 2000 i åbenlys strid med den fælles lovgivning vedrørende beskyttelse af forbrugernes rettigheder tilladt salg i Italien af produkter, der markedsføres som frisk, pasteuriseret mælk, selv om de ikke blot har andre organoleptiske og kvalitetsmæssige karakteristika, men også har en anden holdbarhed.

Et sådant initiativ synes at være i åbenlys strid med målsætningerne for de europæiske bestemmelser vedrørende mærkning af levnedsmidler og navnlig med EU-direktiv 13/2000(1), eftersom initiativets bestemmelser synes at kunne vildlede forbrugerne og forhindre dem i at træffe informerede og omhyggelige valg.

Vil Kommissionen oplyse, om den vil tage yderligere initiativer til:

- at kritisere det italienske erhvervsministeriums initiativ,

- at stille forslag med henblik på at sikre, at forbrugerne modtager korrekt information om den faktiske friskhed af mælk, der sælges direkte til konsum,

- klart at definere, at friskheden af den mælk, der sælges direkte til konsum, er snævert forbundet med, ikke blot hvor kort tid, der går mellem malkningen og det tidspunkt, hvorpå mælken stilles til forbrugerens rådighed, men også med at holdbarheden ikke er blevet forlænget ved brug af forskellige rensningsprocesser eller supplerende processer ud over pasteurisering ved lav temperatur.

(1) EFT L 109 af 6.5.2000, s. 29.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(8. marts 2002)

Der er i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler fastsat generelle bestemmelser for mærkning, som gælder alle færdigpakkede fødevarer.

I direktivets artikel 3 er der givet en liste over de obligatoriske oplysninger, der skal anføres på mærkningen, og den første oplysning er varebetegnelsen.

Det bestemmes i direktivets artikel 5, stk. 1, at et levnedsmiddels varebetegnelse er den betegnelse, der er anvendt i de for dette levnedsmiddel gældende fællesskabsbestemmelser, eller i mangel heraf den betegnelse, der er anvendt i de bestemmelser, der gælder i den medlemsstat, hvor salget til den endelige forbruger finder sted.

Det er imidlertid i artikel 5, stk. 1, litra b), nærmere fastsat, at det ligeledes er tilladt at anvende den varebetegnelse i afsætningsmedlemsstaten, hvorunder varen lovligt fremstilles og afsættes i producentmedlemsstaten, dog om nødvendigt suppleret med yderligere beskrivende oplysninger.

I henhold til bestemmelserne i ovennævnte artikel 5, stk. 1, litra c), kan producentmedlemsstatens varebetegnelse kun i undtagelsestilfælde nægtes anvendt i afsætningsmedlemsstaten, når det levnedsmiddel, varebetegnelsen vedrører, i henseende til sin sammensætning eller fremstilling adskiller sig så meget fra det levnedsmiddel, der er kendt under denne betegnelse, at bestemmelserne i litra b) ikke er tilstrækkelige til at sikre korrekt oplysning af forbrugerne i afsætningsmedlemsstaten.

Med hensyn til frisk, pasteuriseret mælk råder Kommissionen ikke over oplysninger, som gør det muligt at konkludere, at denne varebetegnelse, for så vidt angår produkter fra andre medlemsstater, ville kunne afvises i Italien under anvendelse af ovennævnte bestemmelser.

Hverken fællesskabsbestemmelserne på sundhedsområdet eller lovgivningen om mærkning indeholder en definition af begrebet friskhed, der snarere henhører under det organoleptiske område, eller holdbarheden af pasteuriseret mælk. Sidstnævnte parameter fastsættes ofte af den, der markedsfører produktet, under hensyntagen til ikke blot målsætningerne for fødevaresikkerhed (mikrobiologiske kriterier), men også til udviklingen over tid af produktets kvalitet (f.eks. bevaring af de ernæringsmæssige egenskaber, vitaminindholdet og produktets udseende), selv om denne organoleptiske udvikling ikke alene indvirker på produktets sikkerhed.

Det hedder i bilag C, kapitel I, punkt 4, i Rådets direktiv 92/46/EØF af 16. juni 1992 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter(1), at pasteuriseret mælk skal være fremstillet ved, at mælken opvarmes til en høj temperatur i et kort tidsrum (mindst 71,7° C i 15 sekunder eller andre tilsvarende kombinationer) eller ved en pasteuriseringsproces, hvor der anvendes andre tid- og temperaturkombinationer for at opnå en tilsvarende

virkning, dvs. en negativ fosfataseprøve og en positiv peroxidaseprøve. En varmebehandling, som overskrider minimumskravene for pasteurisering, kan medføre, at peroxidaseenzymet gøres inaktivt, hvorved prøveresultatet bliver negativt. Tilstedeværelsen af peroxidase er således et væsentligt kendetegn ved pasteuriseret mælk.

Det er korrekt, at mælks holdbarhed hænger nøje sammen med behandlingsprocessen og kan variere fra nogle få dage for pasteuriseret mælk, der opbevares i køleskab, til flere uger for UHT-behandlet mælk, som opbevares ved stuetemperatur. Både mærkningen og præsentationsformen i butikkerne (kølemontrer) gør det dog i almindelighed muligt at give forbrugerne tilstrækkelige oplysninger om disse to parametre.

Begrebet friskhed kan imidlertid ikke defineres i så generelle vendinger, at det ville gælde for alle produkter, men bør opfylde særlige kriterier, som fastsættes for hver enkelt produkttype. Da produkter, som anses for at være friske, normalt sælges lokalt, har man ikke fundet det nødvendigt at fastsætte sådanne kriterier på fællesskabsplan.

Kommissionen råder ikke over tilstrækkelige oplysninger om processen, der anvendes for at producere den mælk, som det ærede medlem omtaler. En nøjere beskrivelse af denne proces er absolut nødvendig for at kunne bedømme produktmærkningens overensstemmelse med fællesskabslovgivningen.

Selv om der ikke på fællesskabsplan findes en nøjagtig definition af frisk mælk, skal medlemsstaterne dog som minimum overholde de almindelige bestemmelser i artikel 2 i direktiv 2000/13/EF, hvori det fastsættes, at mærkningen af fødevarer ikke må være af en sådan art, at den vildleder køberen med hensyn til fødevarernes beskaffenhed, art, egenskaber, fremstillings- eller frembringelsesmåde, eller ved at tillægge de pågældende fødevarer virkninger eller egenskaber, som de ikke har.

(1) EFT L 268 af 14.9.1992.