ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3152/01

af Lousewies van der Laan (ELDR) til Rådet

(15. november 2001)

Om: Biometrisk pas

Nederlandene har for nyligt indført et nyt pas. Dette giver mulighed for inden for to til tre år at registrere biometriske data, som f.eks. fingeraftryk eller en bioscopi. Hermed skabes et identitetsbevis, der er markant sikrere end de nuværende. Den ansvarlige minister, van Boxtel, har meddelt, at han gerne vil dele den avancerede nederlandske teknologi på dette område med de øvrige EU-stater.

1. Mener Rådet ikke, at en standardisering eller harmonisering af identitetsbeviserne til højeste standard i Europa kan øge sikkerheden, uden at dette går ud over de civile rettigheder?

2. Er Rådet rede til at sætte dette spørgsmål på dagsordenen for den næste samling i Rådet (retlige og indre anliggender) eller for næste topmøde?

3. Er Rådet i lyset af den seneste søgen efter nye foranstaltninger med henblik på at reducere risiciene for terror rede til at prioritere behandling af dette spørgsmål højt?

Svar

(14. februar 2002)

Interessen for nyskabelser med hensyn til sikring af de dokumenter, der gør det muligt at identificere en person, hvad enten det drejer sig om pas, identitetskort, visa eller opholdstilladelse osv., er navnlig blevet sat i fokus inden for EU efter afholdelsen af symposiet Visa 2000 i juni 1999 i Nürnberg, hvor der blandt andet var mulighed for at udveksle synspunkter vedrørende nye teknologier og præsentere flere biometriske teknikker. Efter begivenhederne den 11. september 2001 er nødvendigheden af at øge indsatsen med hensyn til dokumentsikring blevet kraftigt understreget. Rådet anerkendte på samlingen den 20. september 2001 betydningen af dokumentsikkerhed som et middel i bekæmpelsen af terrorisme og lagde særlig vægt på en forøget anvendelse af biometri. Efter denne samling i Rådet har Kommissionen forelagt et nyt forslag til forordning om ændring af forordningen af 1995 om ensartet udformning af visa, der nævner integrering af et digitalt fotografi i visummet. Der er allerede opnået bred enighed i Rådet om dette forslag med forbehold af Europa-Parlamentets udtalelse. Det vil også blive en sådan løsning, man lægger sig fast på i forbindelse med Kommissionens forslag om opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere.

Hvad angår pas gør Rådet opmærksom på resolutionen vedtaget af repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, for så vidt angår sikring af pas og andre rejsedokumenter mod forfalskning(1). I henhold til denne resolution anmodes medlemsstaterne om at indføre minimumsstandarder for sikring af nye rejsedokumenter i forbindelse med fremstillingen og udstedelsen heraf hurtigst muligt, dog senest den 1. januar 2005 (for pas) og senest den 1. januar 2006 (for identitetskort og korttidspas med mere end seks måneders gyldighed), således som de er opført i bilaget til resolutionen. Der er ligeledes mulighed for at fastsætte endnu strengere sikkerhedskrav.

(1) EFT C 310 af 28.10.2000, s. 1.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2932/01

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. oktober 2001)

Om: Svindel med eksport af dansk feta

Som det fremgår af Revisionsrettens særberetning 7/2001, var der blandt de tilfælde af svindel, som OLAF konstaterede, også en sag om ca. 3 200 ton dansk feta fremstillet af komælk, der i 1998 var blevet eksporteret til Nordkorea. For denne eksport var der blevet udbetalt eksportrestitutioner på i alt 2,23 mio. EUR, til trods for at holdbarhedsdatoen af den eksporterede feta var overskredet med mere end tolv måneder, og restitutionen var højere end det dobbelte af salgsprisen.

Eftersom der bortset fra den konstaterede svindel også er tale om en nedgørelse af produktet feta, som fra 1998 har været et græsk produkt med en beskyttet oprindelsesbetegnelse, og Danmark kun havde lov til at bruge denne betegnelse inden for en overgangsperiode, bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Hvordan agter den at imødegå spørgsmålet om denne forringelse af fetaens omdømme, som eksporten af det ovennævnte danske produkt har forårsaget?

2. Vil det ovennævnte tilfælde af svindel blive taget med i de fornyede overvejelser af et forslag om at konsolidere feta som et produkt med en beskyttet oprindelsesbetegnelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(4. december 2001)

Det ærede medlem henviser til en sag, hvor der blev eksporteret ca. 3 200 t dansk fetaost til Nordkorea, og hvor der blev udbetalt ca. 2,23 mio. EUR i eksportrestitutioner. Revisionsretten forelagde sagen for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) til undersøgelse. OLAF har tilkendegivet, at undersøgelsen nu er afsluttet. De danske myndigheder og Kommissionen er blevet underrettet om OLAF's konklusioner, hvoraf det fremgår, at der er begået uregelmæssigheder.

Kommissionen har under ingen omstændigheder til hensigt at reagere på spørgsmålet om en eventuel nedgørelse af betegnelsen feta, der, som det ærede medlem selv siger, var en beskyttet oprindelsesbetegnelse i 1998. Uafhængigt af resultatet af ovennævnte undersøgelse havde Danmark på det tidspunkt rent faktisk også ret til at anvende betegnelsen feta i en overgangsperiode.

Resultatet af OLAF's undersøgelse er irrelevant, når det gælder spørgsmålet om at tage et forslag om at sikre feta status som et produkt med beskyttet oprindelsesbetegnelse op til fornyet overvejelse, hvorfor Kommissionen ikke har tænkt sig at tage det i betragtning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3640/01

af Diana Wallis (ELDR) til Kommissionen

(8. januar 2002)

Om: EF-rådgivningskontorer

Vil Kommissionen bekræfte sit engagement i netværket af EF-rådgivningskontorer og give tilsagn om, at Parlamentet kan forvente både langsigtet finansiering og engageret og ansvarsfuld koordinering af denne service, som er uundværlig for europæiske små og mellemstore virksomheder?

Kan Kommissionen endvidere med sikkerhed bekræfte, at dens mekanisme for feedback fra erhvervslivet, som er en integrerende del af IPM (Interactive Policy Making)-initiativet, er struktureret og koordineret på en sådan måde, at EF-rådgivningskontorerne kan gennemføre dette projekt med en reel chance for at nå det ønskede resultat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(25. januar 2002)

Netværket af Euro Info Centre (EIC) EF-rådgivningskontorerne blev oprettet i 1987 på grundlag af det flerårige program for små og mellemstore virksomheder (SMV) og er blevet fornyet i alle efterfølgende programmer vedrørende virksomhederne. Det figurer på en meget fremtrædende plads i det aktuelle flerårige program for 2001-2005, og er som sådant sikret finansielt i dets nuværende form indtil udgangen af 2005.

Hvad der besluttes for perioden efter 2005 vil afhænge af evalueringen af det nuværende program og af resultaterne af det arbejde, der er i gang med henblik på at sikre et tættere samarbejde mellem de forskellige europæiske erhvervsfremmenetværk og en yderlige rationalisering af disse. For øjeblikket ser Kommissionen ikke nogen grund til ikke at lade EIC-netværket fortsætte med sine aktiviteter, eftersom de europæiske virksomheder og især SMV'erne konstant har brug for dem, især på baggrund af den kommende udvidelse af EU.

I betragtning af EIC-netværkets rolle, som er at hjælpe virksomhederne med at kunne fungere effektivt i det indre marked, kan Kommissionen bekræfte, at den i samarbejde med rådgivningskontorerne gør alt for at sikre, at IPM-initiativet (Interactive Policy Making) gennemføres tilfredsstillende. De meget lovende første resultater af pilotprojektet vedrørende mekanismen for feedback fra erhvervslivet indebar, at projektet i 2001 udvidedes fra at omfatte 41 pilot-EIC'er til at omfatte hele EIC-netværket. De erfaringer, der høstedes i forbindelse med pilotprojektet, vil danne et solidt grundlag for en forbedret implementering af feedback-aspektet af IPM-initiativet. Dette vil øge omfanget af denne nye form for feedback fra erhvervslivet gennem anvendelse af internettet fra 2002 og fremefter samt sikre kontinuiteten til gavn for både EIC'erne og Kommissionen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3086/01

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(13. november 2001)

Om: Generaldirektøren for Fiskeri's rejser

De ansvarlige for Kommissionen kommissærer og generaldirektører er klar over, hvor vigtigt det er at rejse til de regioner i Fællesskabet, hvor de sektorer, der har forbindelse med deres kompetenceområder, har hjemme. Disse rejser tjener til, at de interesserede parter og offentligheden i medlemsstaterne kan få kendskab til Fællesskabet og aktioner til gavn for disse sektorer, samt til, at Kommissionen på stedet kan vurdere problemerne i de pågældende sektorer og regioner.

Hvor mange rejser til de forskellige medlemsstater har den nuværende generaldirektør for fiskeri foretaget i embeds medfør siden sin udnævnelse?

Findes der inden for Generaldirektoratet for Fiskeri noget kriterium for geografisk opdeling, hvorefter generaldirektøren rejser til de nordlige lande og en anden embedsmand til de sydlige lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(19. december 2001)

Kommissionen er helt enig i, at ikke blot kommissionsmedlemmers, men også kommissionstjenestemænds besøg i forskellige regioner og sektorer i Europa kan bidrage til, at borgerne bliver mere opmærksomme på fællesskabsinitiativer og -aktioner, der kan være med til at løse lokale og regionale problemer.

Sådanne besøg kan komme i stand på forskellige måder. Hvad angår Generaldirektoratet for Fiskeri, har de besøg, der har været tilrettelagt for tjenestemænd på højeste niveau, i den senere tid i høj grad været domineret af den igangværende debat om reformen af den fælles fiskeripolitik og afholdelsen af møder og konferencer om forskellige reformtemaer forskellige steder i Europa. For enhver af tjenestemændene på højeste niveau i Generaldirektoratet for Fiskeri har deres rejser i 2000 og 2001 derfor i høj grad været domineret af de invitationer, de har modtaget til at deltage i og bidrage til disse møder og konferencer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3148/01

af Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) til Kommissionen

(14. november 2001)

Om: Fiskeri

Den 30. oktober blokerede franske fiskere havnen i La Rochelle og forhindrede hermed 37 spanske fiskerfartøjer i at losse. De franske myndigheder forholdt sig passive.

Udover at være en klar overtrædelse af EF-retten har denne aktion forvoldt omfattende økonomisk skade, da de omtalte fiskerfartøjer var nødt til at vende tilbage til deres havne, med tab af fiskedage til følge.

Hvilke midler foreslår Kommissionen at der anvendes, for at bringe denne type aktioner, der desværre gentages med jævne mellemrum, til ophør?

Hvilke sanktioner vil Kommissionen pålægge Frankrig, under hensyntagen til, at der er tale om gentagelsestilfælde?

Hvornår vil de relevante sanktioner blive meddelt og iværksat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(6. december 2001)

Ansjosfiskeriet i Biscayabugten skaber normalt en konflikt mellem på den ene side fiskerflåderne fra havnene i det spanske baskerland og andre spanske havne på atlanterhavskysten, der fisker med omkredsende net, og på den anden den franske fiskerflåde, som hovedsagelig anvender flydetrawl.

Disse problemer er tidligere blevet løst på en tilfredsstillende måde for de to parter gennem dialog og samarbejde. I 1992 blev der indgået en aftale i Arcachon, Josselin-aftalen, der stadig er i kraft, og med hvilken der fastlagdes en adfærdskodeks for dette fiskeri. Denne aftale kan betragtes som et skridt i retning af en løsning på problemet.

Kommissionen er orienteret om de begivenheder, der fandt sted i de franske havne La Rochelle og Saint Nazaire, og er i den forbindelse til stadighed i kontakt med myndighederne i de to berørte medlemsstater. Kommissionen går efter et forlig mellem de to parter, der gør det muligt at finde en varig løsning på konflikten.

Ifølge de gældende nationale procedurer kan de spanske fiskere, der har lidt tab på grund af de franske fiskeres protestaktioner i de nævnte havne, dog kræve skadeserstatning.

Kommissionen vil imidlertid følge situationens udvikling og om nødvendigt træffe foranstaltninger, der kan sikre, at EU-lovgivningen overholdes.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2891/01

af Pat Gallagher (UEN) til Kommissionen

(12. oktober 2001)

Om: Miljørisici forårsaget af Sellafield-atomkraftanlægget

Som følge af terrorangrebene i USA den 11. september foreligger der en ny sikkerhedsmæssig situation. Sellafield-atomkraftanlægget tilhørende British Nuclear Fuels i Cumbria, Det Forenede Kongerige, ligger i nærheden af store byområder på Irlands østkyst. Dette anlæg har et forfærdende sikkerhedsmæssigt ry. Vil Kommissionen på baggrund af ovenstående omgående foretage en vurdering på stedet af risiciene ved dette anlægs fortsatte drift for den irske befolkning og i mellemtiden indstændigt opfordre de britiske myndigheder til at ophæve deres nylige beslutning om at godkende en udvidelse af dette anlæg til over 500 mio. EUR?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(23. november 2001)

Sikkerhed forbundet med atomkraftinstallationer falder ind under den nationale kompetence så længe overensstemmelse med bestemmelserne i Euratom-traktaten er sikret.

Efter terrorangrebene den 11. september 2001 foretager operatører af atomkraftanlæg og nationale myndigheder deres egen analyse af situationen og træffer en række yderligere foranstaltninger i overensstemmelse hermed for at øge den fysiske beskyttelse af atomkraftanlæg og det materiale, de bruger eller oplagrer. Det forventes, at alle forskellige muligheder analyseres fuldt ud. Eventuelle nye foranstaltninger offentliggøres sandsynligvis ikke af sikkerhedsgrunde. Det internationale atomenergiagentur (IAEA) koordinerer også større internationale samarbejdsforanstaltninger på dette område.

Kommissionen ønsker i forbindelse med driften af Sellafield-anlægget at påpege, at anlæggets drift må udføres inden for de strenge grænser, den britiske atomregulator har fastsat, og skal opfylde kravene i de grundlæggende direktiver vedrørende sikkerhedsstandarder.

De britiske myndigheders beslutning om at godkende udvidelse af Sellafield-anlægget vedrører en ny facilitet til fremstilling af brændselselementer af blandede oxider (MOX). Kommissionen har allerede i overensstemmelse med artikel 37 i Euratom-traktaten afgivet en udtalelse om, hvorvidt bortskaffelse af radioaktivt affald fra dette anlæg kan formodes at påvirke andre medlemsstater(1).

(1) EFT C 68 af 5.3.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2285/01

af David Martin (PSE) til Kommissionen

(31. juli 2001)

Om: Gåselever (foie gras) tvangsfodring af ænder

I 1999 henstillede Europarådets Stående Udvalg om Den Europæiske Konvention om Beskyttelse af Landbrugsdyr i en række henstillinger vedrørende landbrugsgæs og -ænder, at lande, der tillader foie gras-fremstilling, bør fremme forskning vedrørende dyrevelfærdsaspekter og alternative metoder, som ikke omfatter sondemadning.

Har Kommissionen kendskab til eventuelle foranstaltninger truffet af medlemsstaterne for at imødekomme disse henstillinger? Eftersom Europarådets henstillinger af 1999 om at tillade foie gras-fremstilling opfordrede til forskning i dyrevelfærdsaspekter og alternative metoder, der ikke omfatter sondemadning, er denne forskning blevet igangsat af disse lande?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af David Byrne på skriftlige forespørgslerE-2284/01, E-2285/01 og E-2286/01

(18. september 2001)

De af Det Stående Udvalg om Den Europæiske Konvention om Beskyttelse af Landbrugsdyr vedtagne henstillinger er rettet mod parterne i konventionen.

Definitionen af almindelig praksis, som begrænser produktionen af gåselever (foie gras) til visse områder i Europa, er blevet vedtaget af parterne i konventionen. De har til opgave at håndhæve kravene i de henstillinger, som er blevet vedtaget, herunder f.eks. det krav, som nævnes af det ærede medlem.

Alle medlemsstaterne har gennemført direktiv 98/58/EF om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål(1) i deres nationale lovgivning. Det skal dog nævnes, at hverken direktiv 98/58/EF eller ovennævnte henstillinger indeholder noget forbud mod tvangsfodring.

(1) EFT L 221 af 8.8.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3687/01

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(17. januar 2002)

Om: EU-finansiering af et naturgasbehandlingsanlæg i fjorden ved Ferrol (Spanien)

Virksomheden Regasificadora del Norte S.A. (Reganosa) arbejder for at gennemføre et anlæg til behandling af flydende naturgas ved Punta Promontoiro inderst i den snævre fjord ved Ferrol. Dette omfattende projekt omfatter anlægger af fire tanke på 150 000 m3, og det forventes årligt at blive anløbet af over 40 LNG-tankskibe af en længde på ca. 280 m og en bredde på 42 m med en dybgang på 12-13 m.

Det galiciske provinsstyre ejer andele i virksomheden Reganosa, og det samme gælder virksomhederne Union Fenosa, Endesa og Mugardesa de Energía, S.A.

Projektet er stødt på stor modstand i befolkningen og i kommunalbestyrelsen i Ferrol. Flere borgersammenslutninger har hver især indgivet klager til Kommissionens generaldirektorater for miljø samt for energi og transport på grund af den alvorlige risiko, som denne type industri indebærer for den pågældende lokalitet. Ferrol kommune støtter en eventuel placering af anlægget i Ferrols yderhavn, som var den oprindeligt planlagte. Den lokalitet inde i fjorden, der nu overvejes, er imidlertid tæt befolket og befinder sig en kilometer fra bymidten i hhv. Mugardos og Ferrol. I tilfælde af en ulykke vil stedet fungere som en blindtarm, idet det er så godt som umuligt at evakuere og LNG-tankskibene kan kun komme ud ved højvande. Desuden vil det ligge tæt på det areal, hvor det er planen at anbringe naturgasbehandlingsanlægget, hvor der findes anlæg (brændstoftanke, krigsskibe, et militært våbenlager osv.), som i tilfælde af et uheld vil kunne fremkalde en dominoeffekt med uoverskuelige følger.

Er der ydet eller ydes der nogen form for finansiering fra EU til dette projekt? Er der indgivet anmodning om finansiering? Hvor stort et beløb er der i bekræftende fald tale om, og hvor skal midlerne komme fra?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(22. februar 2002)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3279/01

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(26. november 2001)

Om: Fritagelsesordning for medicinudgifter

I Det Forenede Kongerige er personer, der lider af visse sygdomme (som f.eks. sukkersyge) fritaget for medicinudgifter.

Imidlertid gælder denne undtagelse kun for nogle sygdomme, men ikke for andre. Således må personer, der lider af middelhavsanæmi og seglcelleanæmi selv betale udgifterne til medicin.

Den britiske lægeforening (British Medical Association BMA) har erklæret, at denne situation er uretfærdig og bør ændres. Den britiske regering har imidlertid nægtet at ændre loven.

Kan Kommissionen oplyse, om dette spørgsmål er omfattet af fællesskabsbestemmelserne?

Er det i benægtende fald Kommissionens hensigt at lovgive på området?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. januar 2002)

Det skal indledningsvis anføres, at i henhold til retspraksis kan fællesskabslovgivningen ikke begrænse medlemsstaternes beføjelser til at organisere deres socialsikringsordninger.

Da der ikke er foretaget en indbyrdes tilnærmelse af bestemmelserne på fællesskabsplan, afgør lovgivningen i de enkelte medlemsstater for det første betingelserne for ret eller pligt til at være forsikret inden for en socialsikringsordning og for det andet betingelserne for støtteberettigelse.

Da der ikke findes fællesskabslovgivning om udgifter i forbindelse med receptpligtig medicin, hører reglerne om godtgørelse eller gratis medicinsk behandling ind under medlemsstaternes ansvarsområde. Kommissionen har ikke til hensigt at fremsætte forslag til lovgivning på dette område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2777/01

af Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(9. oktober 2001)

Om: Finlands overholdelse af komplementaritetsprincippet i forbindelse med EU's strukturfonde

Kommissionen bedes oplyse, hvad Finland har meddelt om sin overholdelse af komplementaritetsprincippet i forbindelse med EU's strukturfonde.

Er dette i overensstemmelse med de principper, der optræder i strukturfondsforordningerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(20. november 2001)

I henhold til artikel 11 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) er hovedbegrundelsen for additionalitetsprincippet den, at strukturfondene ikke må erstatte offentlige eller dermed ligestillede udgifter til strukturformål i medlemsstaten. For at kontrollere overholdelsen af dette additionalitetsprincip foretages der en vurdering i tre faser, nemlig en forhåndskontrol, en midtvejskontrol og en efterfølgende kontrol.

Kommissionen og de finske myndigheder er blevet enige om det offentlige udgiftsniveau, som skal gælde for perioden 2000-2006 for mål 1-områder. Sammenlignet med den foregående periode (1995-99) udgør dette en gennemsnitlig årlig stigning på 0,7 %. Dette skøn er baseret på forudsætningen om en årlig stigning i statens og kommunernes indtægter på i gennemsnit 2 % og på, at de statsejede selskabers udgifter ikke er medregnet.

De finske myndigheder vil igennem programmeringsperioden i rette tid give Kommissionen meddelelse om enhver udvikling, der eventuelt vil kunne begrænse deres muligheder for at overholde additionalitetsprincippet.

Det vil dernæst under midtsvejsevalueringen i overensstemmelse med ovennævnte forordning blive kontrolleret, om dette princip er blevet overholdt.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1820/01

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(21. juni 2001)

Om: Nyt atomkraftværk i Temelin

Kommissionen er uden tvivl bekendt med, at der siden oktober 2000 ifølge pressen har vist sig ikke mindre end 18 skader på det nye tjekkiske atomkraftværk i Temelin, som har indledt fasen med tekniske prøver.

Har Kommissionen kendskab til disse skaders art?

Kan den bekræfte, at sikkerhedsnormerne i dette kraftværk er på samme niveau som i Unionen?

Kan den i modsat fald oplyse, hvilke initiativer den agter at tage for at beskytte Unionens borgere mod de risici, der er forbundet med for lave sikkerhedsnormer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günther Verheugen

(1. august 2001)

Kommissionen har kendskab til de hændelser på Temelin-kernekraftværket som det ærede medlem henviser til. Hændelser på kernekraftværker klassificeres ifølge international praksis på grundlag af den såkaldte INES-skala (International Nuclear Events Scale). Ved den kontrol af driftssikkerheden som for nylig blev foretaget en gruppe udsendt af Den Internationale Atomenergiorganisation, konstateredes det at der i indberetningssystemet på Temelin-kernekraftværket opereres med en tilstrækkelig lav tærskel. I henhold til INES-skalaen kunne 15 af hændelserne klassificeres som INES 0, og ingen som INES 1 og højere. Kommissionen er ikke bekendt med at det skulle være nødvendigt at bringe en anden klassificering i anvendelse.

Erfaringer fra driften viser også at antallet af hændelser ligger relativt højere under den indledende afprøvning af en ny reaktor. Hændelseshyppigheden falder sædvanligvis efter denne fase. Det er beklageligt at de automatiske og manuelle nedlukninger der har været på Temelin-kernekraftværket i den indledende fase, i pressen er blevet beskrevet som uheld, idet nedlukning er en foranstaltning der netop skal umuliggøre kernekraftsuheld.

Ansvaret for driften af kernekraftværk ligger hos operatøren, der overvåges af landets atomenergimyndighed. Rådets gruppe for atomenergi, der handler på Fællesskabets vegne, har netop udarbejdet en rapport om nuklear sikkerhed i forbindelse med udvidelsen. Eksperter fra Kommissionen har deltaget i udarbejdelsen af denne rapport. Kommissionen vil i sine foranstaltninger over for ansøgerlandene søge at holde dem fast på iværksættelse af anbefalingerne i nævnte rapport, idet den yder dem bistand hertil.