SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3366/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(27. oktober 2000)

Om: Skatteflugt ved spredning af store indtægter over flere medlemsstater

1. Er Kommissionen bekendt med, at højtlønnede EU-borgere har mulighed for at få udbetalt deres indkomst i flere medlemsstater, således at de i hver enkelt medlemsstat har en forholdsvis lav indtægt og derfor som følge af en progressiv beskatning skatteansættes på et lavt indkomsttrin?

2. Kan Kommissionen bekræfte, at dette såkaldte salary split-system i længere tid er anvendt i ledelseskredse i store internationale virksomheder, idet det meddeles til skattemyndighederne, at de pågældende hver ugedag arbejder i et andet land, og at det efterhånden også i tiltagende grad anvendes af andre højtlønnede funktionærer i de pågældende virksomheder for at sikre en personlig skattenedsættelse?

3. Deler Kommissionen den opfattelse, at anvendelse af muligheden for at sprede skattepligten over flere lande kun er berettiget, hvis arbejdet beviseligt udføres i forskellige medlemsstater, og at det derfor ikke må føre til, at der opnås en større skattenedsættelse end den, som den skattepligtige kunne gøre krav på i én medlemsstat?

4. Er man i alle medlemsstater pligtig til på selvangivelsen at oplyse indtægter, der beskattes i udlandet med specificering af beløbet, og er det muligt på grundlag af disse oplysninger at bekæmpe en utilsigtet skattefritagelse?

5. Hvad agter Kommissionen at gøre for fremover at udelukke udnyttelse af de gældende bestemmelser, f.eks. ved at harmonisere de nationale skattesystemer således, at den nuværende skattefordel ophæves af:

a) en forhøjelse af skatteansættelsen til en proportional del af den sammenlagte indkomst i de forskellige medlemsstater, eller

b) opkrævning på et sted af et beløb, der svarer til den uretmæssige skattefordel, som derefter fordeles over de pågældende medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(7. december 2000)

Den spredning af indtægter, som det ærede medlem beskriver, er et resultat af ordninger, der indgås inden for rammerne af dobbeltbeskatningsaftaler mellem medlemsstaterne, om opdeling af beskatningsgrundlaget og undgåelse af dobbeltbeskatning i de tilfælde, hvor skatteydere er involveret i grænseoverskridende aktiviteter. Disse bilaterale beskatningsaftaler er som regel baseret på OECD's modeloverenskomst om dobbeltbeskatning.

For så vidt angår bestyrelsesmedlemmers vederlag fastslås det i artikel 16 i OECD's modeloverenskomst, at Bestyrelseshonorarer og lignende vederlag, som oppebæres af en person, der er hjemmehørende i en af de kontraherende stater, i hans egenskab af medlem af bestyrelsen for et selskab, der er hjemmehørende i den anden kontraherende stat, kan beskattes i denne anden stat.

Vedrørende lønindkomster fastslås det i artikel 15, stk. 1, i OECD-modeloverenskomsten, at gage, løn og andet lignende vederlag for personligt arbejde, oppebåret af en person, som er hjemmehørende i en af de kontraherende stater, kun beskattes i denne stat, medmindre arbejdet er udført i den anden kontraherende stat. Er arbejdet udført der, kan det vederlag, der hidrører derfra, beskattes i denne anden stat.

Hvis en skatteyders indtægt beskattes i en anden medlemsstat end vedkommendes bopælsstat, anvender medlemsstaterne i henhold til disse bilaterale beskatningsaftaler normalt én ud af to metoder med henblik på at undgå dobbeltbeskatning: creditmetoden (indkomst, der beskattes i kildestaten, lægges oven i den skattepligtige indkomst i bopælsstaten, men den i kildestaten betalte skat modregnes i bopælsstatens skat)

eller exemptionmetoden (indtægt, der beskattes i kildestaten, holdes ude fra den skattepligtige indtægt i bopælsstaten, men kan tages i betragtning ved beregning af skatten på den resterende indkomst i bopælsstaten).

Som nævnt af det ærede medlem kan det under visse omstændigheder forekomme, at såfremt en medlemsstat anvender exemptionmetoden på lønindtægter, som en statsborger har optjent i andre lande, fører en spredning af indtægterne til et beskatningsniveau, der er lavere, end hvis indtægterne kun var optjent i denne medlemsstat.

Da der ikke har fundet nogen harmonisering af skattepolitikken sted på fællesskabsplan, henhører den direkte beskatning i princippet under medlemsstaternes kompetence, dog under overholdelse af Traktatens bestemmelser. Derfor må de berørte medlemsstater primært betragte alle problemer omkring skatteflugt i lyset af nationale eller traktatmæssige bestemmelser. Det ærede medlem rejser imidlertid et yderligere spørgsmål, der kræver en indsats fra Fællesskabets side. Mangelen på en effektiv udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne kan føre til et beskatningsniveau under det, der ville være det korrekte i henhold til en medlemsstats skattemæssige bestemmelser. Dette spørgsmål behandles i en rapport fra ad hoc-arbejdsgruppen om skatteunddragelse af 22. maj 2000 (FISC 67), som blev godkendt af Økofin-Rådet den 5. juni 2000. De henstillinger på området for administrativt samarbejde og gensidig bistand, der er indeholdt i rapporten, omfatter en intensivering af informationsudvekslingen mellem medlemsstaterne, bl.a. vedrørende følgende situationer: lønninger, der udbetales til skatteydere, der opholder sig i udlandet, især sportsudøvere, kunstnere og bestyrelsesmedlemmer i multinationale virksomheder. Rådet opfordrede Kommissionen til at fremlægge passende forslag, baseret på alle de henstillinger, som var blevet enstemmigt godkendt.

For øjeblikket er Kommissionen i færd med at overveje, hvilke skridt der kan tages med henblik på at efterkomme de henstillinger, som ad hoc-arbejdsgruppen har udarbejdet om dette spørgsmål.