SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1706/00

af Christa Randzio-Plath (PSE) til Kommissionen

(18. maj 2000)

Om: Omlægning af arbejdspladser gennem ydelse af støtte

En af de målsætninger, som præger den regionale økonomiske udvikling er forestillingen om, at de strukturelle ændringer og det dermed forbundne tab af arbejdspladser skal afhjælpes gennem statsstøtte. Det kan dog konstateres, at virksomheder flytter deres hjemsted til et af støtteområderne i stedet for at bevare eller

udvide deres aktiviteter på deres oprindelige hjemsted. Denne indbyrdes konkurrence mellem støtteområderne om at tiltrække virksomheder modvirker hovedformålet med den regionale økonomiske udvikling. Der er grund til at frygte, at denne deplaceringseffekt, der er forbundet med støtteydelserne, yderligere vil forøges, når de nye medlemslande som led i EU's udvidelse mod øst ligeledes vil modtage støtte fra EU. Hvordan vil Kommissionen løse problemet med deplaceringseffekten? I hvor stor udstrækning tages der i forbindelse med undtagelserne fra forbuddet mod støtteydelser hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt den subventionerede omlægning af arbejdspladser overhovedet kan være støtteberettiget, når der samtidigt nedlægges arbejdspladser i det hidtidige område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(19. juni 2000)

Kommissionen er opmærksom på den problematik, som det ærede medlem henviser til, og den er blevet omtalt ved flere lejligheder inden for de seneste år(1).

Virksomhedernes ret til inden for EU at vælge den geografiske placering, som passer til deres specielle behov, er sikret gennem etableringsretten, som er nedfældet i traktaten om Det Europæiske Fællesskab. Det er en kompleks affære at beslutte at flytte en virksomhed, idet der skal tages hensyn til en række faktorer, f.eks. om der i virksomhedens overordnede strategier indgår planer om af effektivitetshensyn at omstrukturere, specialisere eller sammenlægge aktiviteterne.

EU har imidlertid en særlig interesse i de tilfælde, hvor et firma, der flytter, har fået offentlig støtte på grundlag af sin nuværende eller kommende beliggenhed. Når Kommissionen skal vurdere enkeltsager, tager den hensyn til alle forhold, bl.a. at virksomheden også kan vælge at flytte til et område uden for EU eller at lukke.

Et velfungerende indre marked er i vidt omfang afhængig af EU's konkurrencebestemmelser, især bestemmelserne om statsstøtte, som har til formål at hindre konkurrenceforvridninger og fremme fair konkurrence. I de retsakter, der for nylig er blevet vedtaget om statsstøtte og strukturfonde, har Kommissionen indføjet nogle særbestemmelser, som skal gøre det muligt at løse de problemer, der kan opstå i forbindelse med virksomhedsflytninger. F.eks. har Kommissionen i sine retningslinjer for statsstøtte reduceret den tilladte investeringsintensitet i de regioner, der officielt modtager støtte. Formålet med de nye begrænsninger er at gøre det muligt for mindre gunstigt stillede regioner at tiltrække nye let flyttelige investeringer ved hjælp af skatte- og afgiftsbegunstigelser, og samtidig forventes begrænsningerne at mindske risikoen for, at regionerne kommer i et konkurrenceforhold. Endelig fremgår det både af retningslinjerne og strukturfondsforordningen (Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(2)), at investeringer, hvortil der modtages støtte, ikke må flyttes, førend der er gået mindst fem år.

Der vil gælde de samme rettigheder og pligter for nye medlemsstater efter en udvidelse.

Kommissionen er især opmærksom på de større projekter, da den har til opgave enten at bekræfte eller ændre den støtte, som strukturfondene bevilger på individuel basis (investeringer på over 50 mio.). I sin analyse vurderer Kommissionen, hvilken virkning disse projekter har for beskæftigelsen på EU-niveau.

(1) F.eks. Kommissionens svar på de skriftlige forespørgsler E-1396/99, E-1446/99 og P-1805/99.

(2) EFT L 161 af 26.6.1999.