SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0947/02

af Marie Isler Béguin (Verts/ALE) til Kommissionen

(9. april 2002)

Om: Sikkerhed til søs

Olietankeren Erikas forlis den 12. december 1999, hvor 28 000 t svær brændselsolie strømmede ud langs Bretagnes kyst, har forårsaget uoprettelige skader på havets flora og fauna og ødelagt den økonomiske struktur i tilknytning til hav- og kystressourcerne.

Forurening i forbindelse med ulykker som f.eks. Erikas forlis udgør på trods af deres spektakulære karakter og umiddelbare omfang kun en marginal del af olieudledningerne i havet. Hovedparten af udledningerne eller dumpningerne af kulbrinter og andre skadelige og forurenende produkter i havenes miljøer og økosystemer sker som led i forsætlige og dermed kriminelle handlinger under påskud af at ville spare tid eller udgifter til rensning af tankene. Det forlyder, at der hvert år uden tilladelse, men stort set ustraffet udledes 2 millioner tons kulbrinter i havet. Officielt anslår den franske Nationalforsamling denne rutinemæssige forurening til 600 000 t om året alene for Middelhavets vedkommende, hvilket i omfang svarer til, at der hver uge! sker en økonomisk og økologisk skade og et overgreb mod kommende generationer af samme omfang som i forbindelse med Erikas forlis.

Kan Kommissionen udarbejde en detaljeret oversigt over etableringen af havneanlæg og infrastrukturer til udledning i medlemsstaterne og kandidatlandene samt over de nødvendige netværker til kontrol med og overvågning af de fartøjer, der skal sikre disse installationers effektivitet?

Vil Kommissionen redegøre for anvendelsen af strenge automatiske opbringningsforanstaltninger over for fartøjer, der gribes i eller mistænkes for at foretage ulovlig udledning, samt for indførelse af en ordning, der kræver, at der stilles en kaution, før sådanne fartøjer kan forlade Fællesskabets farvande, således at det sikres, at disse forsætlige miljøforseelser retsforfølges?

Er Kommissionen overbevist om nødvendigheden af en ordning, der gør det muligt at spore produkter, især forurenende stoffer, der transporteres ad søvejen, og som samtidig er i stand til at afsløre forseelser og sikre, at ophavsmændene kan identificeres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(29. maj 2002)

Kommissionen deler det ærede medlems betænkeligheder vedrørende driftsmæssig forurening fra skibe, herunder rensning af tanke i EU's vande. Kommissionen mener, at der ud over de internationale foranstaltninger er behov for yderligere foranstaltninger for at standse udledning af olie og andre stoffer i havet. Det forelagde derfor i 1998 et forslag til direktiv om modtagefaciliteter i havne til driftsaffald og lastrester fra skibe. Direktivet, som blev vedtaget af Parlamentet og Rådet i november 2001(1) skal implementeres af medlemsstaterne senest den 28. december 2002.

Direktivet sikrer i store træk, at der foreligger tilstrækkelige modtagefaciliteter til affald i alle EU's havne og gør det obligatorisk for skibe at aflevere deres affald i havne. Direktivet gør det også obligatorisk for skibe at give havnen besked om mængderne af affald, før skibet ankommer. Når dette forbindes med havnebaseret kontrol og hensigtsmæssige sanktioner forbedres muligheden for at kontrollere overholdelse af de internationale bestemmelser. På dette tidlige stadium råder Kommissionen dog ikke over de konkrete tal, som det ærede medlem beder om, da direktivet endnu ikke er blevet omsat til national ret af medlemsstaterne.

Hvad angår en indsats mod skibe, der foretager eller mistænkes for at foretage ulovlige udledninger til søs, kræver direktivet, idet det etablerer et fællesskabsomfattende overvågnings- og informationssystem (ERIKA II-pakken), at medlemsstaterne udveksler oplysninger om skibe, for hvilke der foreligger bevis for eller formodet bevis for forsætlig udledning af olie og udføre passende inspektion om bord på sådanne skibe, når de anløber en fællesskabshavn. Indførelse af et system omfattende kaution eller opbringning af fremmede skibe på havet vil dog medføre mange juridiske, politiske og økonomiske vanskeligheder og overvejes derfor ikke på nuværende tidspunkt af Kommissionen.

Kommissionen forpligter også i ovennævnte direktiv om overvågning skibe til at give oplysninger om observerede olieudslip, og myndighederne er også forpligtede til at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger(2). Dette direktiv forventes formelt vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet i de kommende måneder.

Kommissionen undersøger også for øjeblikket andre måder, hvorpå man kan oprette et system til overvågning af olieudslip, inkl. sporing af olie på grundlag af overvågning og sporing.

Endelig fastsætter Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2850/2000/EU af 20. december 2000 EF-rammebestemmelser for samarbejde i tilfælde af utilsigtet eller forsætlig havforurening(3). Denne ramme muliggør navnlig udvikling af fælles initiativer, f.eks. workshops eller uddannelseskurser med henblik på at forbedre teknikker til at identificere fartøjer, der overtræder bestemmelserne. Den forbedrer også informationsudveksling og det forfølgelsessystem, der anvendes i forskellige medlemsstater. Der skabes hermed synergier på fællesskabsniveau, hvilket i sidste ende skulle muliggøre gennemførelse af afskrækkende sanktioner mod de parter, der har ansvaret for sådanne kriminelle handlinger.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/59/EF af 27. november 2000 om modtagefaciliteter i havne til driftsaffald og lastrester fra skibe (EFT L 332 af 28.12.2000).

(2) Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om oprettelse af et europæisk overvågnings-, kontrol- og informationssystem for skibsfarten (EFT C 120 E af 24.4.2001).

(3) EFT L 332 af 28.12.2000.