SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3754/02

af Jan Andersson (PSE) til Kommissionen

(20. december 2002)

Om: Schengentilpasning i Frankfurts lufthavn

En svensk medborger, som kom rejsende til Frankfurts lufthavn (i november måned 2002) fra et ikke-europæisk land, beretter, at der ved ankomsten stod tysk paspoliti og frasorterede alle rejsende med tysk pas, for senere at henvise disse til en separat kø gennem paskontrollen. Personerne med tysk pas kunne således passere betydeligt hurtigere gennem kontrollen end de personer med pas fra andre Schengenlande. Disse personer blev nemlig senere henvist til den almindelige kø, som konventionelt er opdelt for EU-borgere og ikke-EU-borgere, og disse køer var naturligvis meget længere.

Denne ovenfor beskrevne procedure begrunder spørgsmålet om, hvorledes man i Frankfurts lufthavn tilpasser principperne i Schengenkonventionen. Siden Amsterdam-traktatens ikrafttræden har Rådet haft ansvar for, at personkontroller ved Schengenområdets ydre grænser gennemføres på samme måde. Men fremgangsmåden i Frankfurts lufthavn, således om den beskrives ovenfor, antyder at dette ikke er tilfældet og i så fald udgør et eksempel på brud med de principper, som Schengenreglerne fastlægger.

Tillader den fælles håndbog for de ydre grænser den type af adskillelse mellem forskellige Schengenborgere, som den pågældende borger beskriver ovenfor?

I benægtende fald, hvilke foranstaltninger kan Kommissionen træffe for at komme til rette med denne særbehandling?

Begrunder dette en fremskyndelse af en revidering af håndbogen, som ifølge oplysningen er påkrævet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(10. februar 2003)

Som svar på de forhold, som det ærede medlem nævner, minder Kommissionen om følgende principper i fællesskabsretten:

- I henhold til Rådets afgørelse 1999/436/EF af 20. maj 1999(1) har de vigtigste bestemmelser i Schengen-reglerne vedrørende kontrol og overvågning af personers passage af de ydre grænser fået nyt retsgrundlag i EF-traktatens artikel 62. Det gælder navnlig Eksekutivkomitéens afgørelse om indførelse og anvendelse af Schengen-systemet i lufthavne og på flyvepladser(2). Fremover har Schengen-reglerne rang som fællesskabsret, og Kommissionen kan derfor udøve sin rolle som traktaternes vogter med henblik på at sikre, at reglerne overholdes.

- Ifølge Schengen-reglerne skal personkontrollen ved de ydre grænser bestå af en minimumskontrol for de personer, som er omfattet af fællesskabsretten. Formålet er at kontrollere identitetspapirer og rejsedokumenter. Til gengæld skal der foretages en grundig kontrol af rejsende fra tredjelande, som ikke er omfattet af fællesskabsretten. Denne kontrol begrænser sig ikke til en simpel kontrol af de rejsendes identitetspapirer eller rejsedokumenter.

- Hvad angår de praktiske forhold i lufthavnene, foreskriver Schengen-reglerne, at de korridorer, som benyttes af personer, der er omfattet af fællesskabsretten, adskilles fra de korridorer, som passagerer fra tredjelande benytter. Denne adskillelse af korridorerne har til formål at mindske ventetiden mest muligt ved de ydre grænser for personer, som er omfattet af fællesskabsretten. Desuden giver adskillelsen grænsevagterne bedre muligheder for at foretage en grundig kontrol af rejsende fra tredjelande.

- Adskillelsen af korridorerne som fastsat i Schengen-reglerne er i overensstemmelse med fællesskabsretten med hensyn til fri bevægelighed for Unionens borgere. Dette giver ikke anledning til nogen forskelsbehandling, hverken mellem de personer, som er omfattet af fællesskabsretten, eller mellem de medlemsstater, som fuldt ud anvender Schengen-reglerne, og de medlemsstater, som ikke anvender reglerne. Hvis de forhold, som det ærede medlem nævner, viser sig at være en kendsgerning, vil de til gengæld være i strid med Schengen-reglerne og med fællesskabsprincippet om forbud mod forskelsbehandling af EU-borgere.

- Helt generelt, hvad angår kontrollen af, at medlemsstaterne anvender Schengen-reglerne korrekt, er den ordning med evalueringsbesøg, som blev indført under det mellemstatslige samarbejde(3), nu blevet integreret i EU-institutionerne. Ordningen har fået dobbelt retsgrundlag, nemlig i EF-traktatens artikel 66 samt i artikel 30 og 31 i traktaten om Den Europæiske Union(4). I denne forbindelse erklærede Kommissionen, at Det Stående Udvalg for Schengen-konventionen () på ingen måde berører de beføjelser, som traktaterne har givet den, og navnlig dens ansvar som traktaternes vogter.

- Kommissionens ansvar på dette område illustreres i øvrigt af det faktum, at den er ved at forberede et lovgivningsforslag til omarbejdelse af Den Fælles Håndbog om Kontrol ved de Ydre Grænser i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Sevilla og med den plan for forvaltning af medlemsstaternes ydre grænser, som blev vedtaget af Rådet (retlige og indre anliggender) den 13. juni 2002. Omdannelsen af de væsentligste bestemmelser i Den Fælles Håndbog til en EF-forordning giver ikke anledning til nogen uklarheder, hvad angår reglernes bindende karakter for medlemsstaterne.

(1) 1999/436/EF: Rådets afgørelse af 20. maj 1999 om fastsættelse, i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og traktaten om Den Europæiske Union, af retsgrundlaget for hver af de bestemmelser og afgørelser, der udgør Schengen-reglerne, EFT L 176 af 10.7.1999.

(2) Eksekutivkomitéens afgørelse af 22. december 1994 (SCH/Com-ex (94) 17, rev. 4), offentliggjort i EFT L 239 af 22.9.2000.

(3) Eksekutivkomitéens afgørelse af 16. september 1998 (SCH/Com-ex (98) 26 endelig udg.), offentliggjort i EFT L 239 af 22.9.2000.

(4) Rådets afgørelse 1999/436/EF, offentliggjort i EFT L 176 af 10.7.1999.