SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2383/01

af Pat Gallagher (UEN) til Kommissionen

(3. august 2001)

Om: Risikovurderingsrapport fra Det Fælles Forskningscenters Kemikaliekontor (ECB) zink og zinkkemikalier

Det Fælles Forskningscenters Kemikaliekontor (ECB) har oplyst, at det er hensigten at afholde de afsluttende dybtgående drøftelser om risikovurderingsrapporten for zink og zinkkemikalier på det tekniske møde (Technical Meeting 3) den 17. september 2001, selv om der i øjeblikket udføres et vigtigt forskningsarbejde på dette område, og de relevante forskningsresultater først vil foreligge ved udgangen af 2002.

Er Kommissionen enig i, at dette forskningsarbejde kan få betydelige konsekvenser for risikovurderingsrapportens konklusioner, både hvad angår sundheds- og miljøspørgsmål? Er Kommissionen enig i, at det ville være rimeligt at afvente de nyeste forskningsresultater, som på en række vigtige punkter allerede vil foreligge ved udgangen af det første kvartal af 2002, inden man færdiggør risikovurderingsrapporten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(8. oktober 2001)

Det første udkast til risikovurderingsrapport om zink og zinkforbindelser blev forelagt for Fællesskabets tekniske møde af de nederlandske myndigheder, der fungerer som referentmedlemsstat, i december 1999. I den seneste halve snes år har der været indgående drøftelser mellem referenten og zinkindustrien, og resultaterne heraf indgår i rapporterne. Der har været god tid til at sikre en afbalanceret videnskabelig enighed. Bl.a. blev der i januar 2001 afholdt en særlig todags workshop i London udelukkende om risikovurderingsmetoder for metaller.

Siden da er hver enkelt del af risikovurderingsrapporterne drøftet indgående på en række tekniske møder, nemlig i juni 2000, december 2000 og marts 2001. På det seneste møde (i marts 2001) nåede alle medlemsstaterne og Norge, trods industriens indvendinger, til enighed om den nugældende udgave af risikovurderingsrapporten og antydede dermed, at de ikke var overbevist om, at igangværende forskning kunne ændre væsentligt på rapportens konklusioner. Alligevel foreslog Det Europæiske Kemikaliekontor (arbejdsområde eksisterende kemikalier), som styrer alle tekniske møder og har formandskabet, at tilgodese industriens hensyn ved at supplere den normale procedure med en skriftlig procedure, hvor yderligere bemærkninger kunne fremsættes, og et endeligt møde i september 2001. Det tekniske møde vedtog dette forslag enstemmigt. En sådan procedure skulle sikre en effektiv drøftelse af de punkter, hvor der stadig var uenighed mellem referenten Nederlandene og industrien.

Zinkbranchens igangværende bestræbelser på at sætte nye videnskabelige undersøgelser i gang fortjener påskønnelse. Men dette forskningsprogram kunne principielt være påbegyndt langt tidligere, eftersom zinksagen startede i 1995.

Der er tale om et helt almindeligt dilemma, som alle forskningsbaserede forskriftsudvalg står over for, nemlig at der på et tidspunkt må træffes en beslutning, selv om der hele tiden fremkommer nye forskningsresultater. Beslutningen om at afslutte drøftelserne af zink på næste tekniske møde er truffet ud fra hensynet til effektiv udnyttelse af mødetid og ressourcer. Hvis man hele tiden afventede nye resultater, ville diskussionerne af andre prioriterede stoffer blive forsinket. Det er ikke acceptabelt, hvis sen indgivelse af oplysninger fra industriens side udsætter færdiggørelsen af risikovurderingen.

Dertil kommer, at risikovurderingsrapporterne, når det tekniske møde har afsluttet sit arbejde, bliver genstand for et peer-review i Den Videnskabelige Komité for Toksikologi, Økotoksikologi og Miljø (CSTEE), inden resultaterne forelægges for et forskriftsudvalg. Skulle resultaterne af igangværende forskning ændre væsentligt på rapporternes konklusioner, vil referenten under alle omstændigheder kunne tage dem med i et senere addendum til risikovurderingsrapporten.