ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1007/01

af Yasmine Boudjenah (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Eurobarometre

De seneste resultater af eurobarometrene giver et interessant billede af offentlighedens holdning til de europæiske udfordringer. Der stilles en lang række spørgsmål om den fælles valuta, beskæftigelsessituationen, EU's udvidelse og den fælles udenrigspolitik. Med jævne mellemrum ændrer eller tilpasser Kommissionen de stillede spørgsmål.

Er Kommissionen rede til at tilføje et spørgsmål, som kan blive en central indikator i forbindelse med stemmeret til alle udlændinge (EU- og ikke-EU-borgere) ved lokalvalg og valg til Europa-Parlamentet? Resultaterne og udfaldet af disse spørgsmål kan bidrage til iværksættelsen af kampagne til fordel for udlændinges stemmeret i overensstemmelse med Europa-Rådets henstilling fra 1992.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(7. juni 2001)

Som det ærede medlem ved, har Unionens borgere i deres bopælsstat stemmeret til kommunevalg og valg til Europa-Parlamentet, og det er en ret, der er garanteret af fællesskabsretten (EF-traktatens artikel 19 (tidligere artikel 8 B).

For så vidt angår tredjelandsstatsborgere er Kommissionen i besiddelse af oplysninger, der ikke nødvendigvis er ajourførte, eftersom medlemsstaterne ikke er forpligtede til at underrette Kommissionen om ændringer i deres valglove, dersom de ikke vedrører unionsborgere. Med dette forbehold er de oplysninger, Kommissionen har, følgende: Danmark, Irland, Nederlandene, Finland og Sverige indrømmer tredjelandsstatsborgere stemmeret; Portugal og Det Forenede Kongerige kun visse udlændinge. I Frankrig og Belgien drøftes det i øvrigt for øjeblikket, om man kan udvide stemmeretten til tredjelandsstatsborgere.

Da budgetmidlerne er begrænsede, koncentrerer Kommissionen hovedparten af sine udgifter til undersøgelser på områder, der henhører under dens beføjelser. Eftersom stemmeret for tredjelandsstatsborgere udelukkende henhører under medlemsstaternes beføjelser, agter Kommissionen ikke umiddelbart at stille spørgsmål herom i Eurobarometret.

Vi skal dog minde om, at rammeaftalen om Eurobarometret, der drives af Europa-Kommissionen, står åben for samtlige institutioner i Den Europæiske Union, hvilket betyder, at Europa-Parlamentet kan foreslå, at der heri på dets bekostning og ansvar indføjes bestemte spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1133/01

af Nirj Deva (PPE-DE) til Kommissionen

(10. april 2001)

Om: Zimbabwe

Er det korrekt, at formanden for Zimbabwes Røde Kors er dr. Swithum Mombeshora, som ligeledes er Zanu/PF-energiminister i Mugabes regering?

Er det ligeledes korrekt, at der findes Røde Kors-strukturer i hele Zimbabwe som f.eks. i Mberenqua East, hvis fungerende formand er Shiri, en lærer i Zuishava i Mberenqua East, der udøver vold over for MDC-medlemmer, og som ligeledes har været fængslet og anklaget, men nu nyder godt af Mugabes amnesti og atter agiterer for vold under forberedelserne af de forestående præsidentvalg?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(31. maj 2001)

Swithun Mombeshora er minister for transport og formand for Zimbabwes Røde Kors.

Shiri er viceskoleinspektør for en skole på sekundærtrinnet i Mberengwa District. Han blev tilbageholdt af politiet i forbindelse med politisk vold, der blev udøvet på vegne af det styrende parti i Mberengwa i tidsrummet op til valget, men blev snart sat på fri fod, og der har ikke været nogen opfølgning heraf. Shiri var medlem af Mberengwas Røde Kors-udvalg, som blev opløst, indtil valget havde fundet sted.

Det er ikke Kommissionens opgave at tage stilling til individuelle udnævnelser, som Zimbabwes Røde Kors foretager på lokalt og nationalt plan. Jeg foreslår, at Deres forespørgsel rettes til Den Internationale Sammenslutning af Røde Kors og Røde Halvmåne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2227/01

af Herman Schmid (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. juli 2001)

Om: Europæiske politiske partiers økonomiske midler

Under forårssessionen stillede jeg et spørgsmål om europæiske politiske partiers økonomiske forhold (spørgsmål H-0460/01(1)) og fik den 13. juni et svar fra Kommissionen, som var ufuldstændigt og utilfredsstillende.

Baggrunden for mit spørgsmål er, at det nye koncept europæiske politiske partier er vanskeligt at omsætte til praksis, idet de skal være adskilt fra nationale politiske partier og samtidig er noget andet end de politiske grupper i Parlamentet, som i dag allerede i varierende grad fungerer som europæiske politiske partier. Kan man forestille sig et andet virkefelt for de europæiske politiske partier end medlemslandenes politiske territorier?

Med Kommissionens svar forblev mit spørgsmål praktisk taget ubesvaret.

Jeg må derfor vende tilbage til sagen og spørger:

- Hvad indebærer udtrykket egne midler i Kommissionens svar? Kan de f.eks. stamme fra nationale partiers kasse? Må europæiske partier modtage omfattende økonomisk støtte fra nationale partier?

- Må en del af de resterende 75 % komme fra nationale partier (hvis Kommissionen ikke skulle kunne betale hele beløbet)?

- Jeg kan forstå, at der skal foretages nøje budgetkontrol, og netop derfor vil jeg gerne vide, hvilke regler der gælder: Må europæiske partier anvende deres midler til virksomhed i medlemslandene, eller vil dette være udelukket i henhold til reglerne?

(1) Skriftligt svar af 13.6.2001.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(3. august 2001)

Kommissionen fremsatte sit oprindelige forslag den 13. februar 2001, og som følge af Europa-Parlamentets udtalelse af 17. maj 2001 fremlagde den et ændret forslag, hvori den medtog nogle af Europa-Parlamentets ændringsforslag.

Forslaget behandles på nuværende tidspunkt i Rådet, hvor der kræves enstemmighed for at vedtage det. Der kan ikke forventes en endelig afgørelse inden oktober 2001.

I Kommissionens forslag fastsættes, at mindst 25 % af midlerne på partiernes budgetter skal stamme fra egne midler, dvs. fra andre kilder end Fællesskabets budget. Disse egne midler kan stamme fra bidrag eller kontingent fra nationale partier eller fra enkeltpersoner eller organisationer.

Det samlede beløb, et parti kan modtage fra Fællesskabets budget, afhænger af de midler, budgetmyndigheden stiller til rådighed, og anvendelsen af bestemmelserne vedrørende fordelingen i artikel 7, litra a) og b), i udkastet til forordning. Dette beløb kan udgøre mindre end 75 % af et partis samlede budget.

Kontrollen med finansieringen af partierne i medfør af denne forordning vil blive foretaget i overensstemmelse med finansforordningen og gennemførelsesbestemmelserne samt på grundlag af en årlig kontrol foretaget af en ekstern, uafhængig revisor.

Europæiske politiske partier kan ikke med midler fra Fællesskabets budget yde økonomisk støtte til rent nationale politiske aktiviteter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1420/01

af Luciano Caveri (ELDR) til Kommissionen

(17. maj 2001)

Om: Bilaterale aftaler mellem Den Europæiske Union og Det Schweiziske Forbund

De bilaterale aftaler mellem Den Europæiske Union og Det Schweiziske Forbund er et vigtigt referencepunkt for forbindelserne mellem de to parter og vedrører mange forskellige spørgsmål.

Hvornår træder de enkelte aftaler i kraft og gennem hvilken procedure?

Hvilke andre drøftelser er der i mellemtiden indledt mellem de to parter, og hvilke områder vedrører de med henblik på øget integration?

Svar afgivet på Kommissiones vegne af Christopher Patten

(26. juli 2001)

De syv aftaler, der blev undertegnet med Schweiz den 21. juni 1999, træder alle i kraft, når de er blevet ratificeret. Aftalen om personers frie bevægelighed, der er én af dem, skal ratificeres af samtlige medlemsstater. Ratificeringerne er endnu ikke afsluttet. Kommissionen håber, at alle ratificeringer vil være afsluttet sidst på året eller i begyndelsen af næste år.

I løbet af foråret har Kommissionen haft sonderende drøftelser med Schweiz om yderligere følgende otte områder: schweizisk deltagelse i Det Europæiske Miljøagentur, samarbejde om statistiske oplysninger, samarbejde om svig, handel med forarbejdede landbrugsprodukter, handel med tjenesteydelser, schweizisk deltagelse i EU-programmer (medier, ungdom, undervisning, uddannelse), beskatning af renteindtægter samt spørgsmål, der henhører under Schengen-reglerne og Dublin-konventionen. For de fire førstnævnte områder har Rådet givet Kommissionen forhandlingsdirektiver eller er i færd med at gøre det. På disse områder kan forhandlingerne påbegyndes, så snart der på schweizisk side er vedtaget forhandlingsmandater. De sonderende drøftelser på de andre områder er knap så fremskredne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0067/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(22. januar 2001)

Om: Møde mellem kommissær Franz Fischler og premierministeren og andre medlemmer af den marokkanske regering om fiskeriaftalen mellem EU og Marokko

På landbrugs- og fiskerikommissærens møde den 3.-4. januar med premierministeren og andre medlemmer af den marokkanske regering var Kommissionens holdning, som det har været tilfældet på andre møder i de seneste måneder mellem andre ansvarlige myndigheder, tilsyneladende at opnå en aftale, der selv om den starter det første år på betingelser, som kan anses for acceptable, om end på meget dårligere betingelser end med den den aftale, der var gældende i perioden 1995-1999, i løbet af meget få år åbner døren for en hurtig og fuldstændig tilintetgørelse af fiskerflåderne fra Galicien, Andalusien og De Kanariske Øer samt den portugisiske flåde, som plejede at fiske ved Marokkos og Saharas kyster. Alle, der er interesseret i dette alvorlige problem, har imidlertid det indtryk, at Kommissionen muligvis med de berørte staters medvirken og imod redere og fiskere forhandler, som om den vil trække sig fuldstændigt ud af disse farvande, uden at sætte hele Den Europæiske Unions forhandlingskapacitet ind i samtalerne med Marokko og dermed uden at leve op til det ansvar for EU-fiskeriet, som den har fået overdraget.

1. Er dette, sådan som det ser ud til, Kommissionens forhandlingsposition? Hvad er under alle omstændigheder Kommissionens forhandlingsposition, hvis det ikke er sådan?

2. Mener Kommissionen ikke, at de berørte redere og fiskere samt Europa-Parlamentets medlemmer burde vide, hvad det er Kommissionen er ved at lave?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(1. marts 2001)

Kommissionen har indtaget en konstant holdning under sine kontakter med Marokko, og denne holdning afspejler det mandat, som Rådet godkendte i oktober 1999.

En ny fase skal indledes i forbindelserne med Marokko, og dette illustreres bedst ved Kommissionens konkrete forslag om at støtte væksten og udviklingen af den marokkanske fiskerisektor så vel som at forsvare EF's legitime interesser.

Alle bestræbelser i de seneste måneder på parternes møder på teknisk og politisk plan i snævert samarbejde med de mest berørte medlemsstater er koncentreret om udstikning af en ny ramme for fiskeripartnerskab, der skal gavne begge parter og være i balance.

Kommissionen vil fastholde den holdning på linje med Rådets retningslinjer.

Kommissionen gentager sit tilsagn om regelmæssigt og fuldt ud at informere Rådet, Parlamentet og alle personer, der berøres af udviklingen på dette hovedområde, i de kommende uger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1407/01

af Lord Inglewood (PPE-DE) til Kommissionen

(11. maj 2001)

Om: Virkningen af mund- og klovsyge m.h.t. anvendelsen af EU-midler

Vil Kommissionen tillade, at EU-penge, der er afsat til risikospredning, anvendes til genetablering af virksomheder, der har været alvorligt ramt af virkningerne af mund- og klovsyge?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(19. juli 2001)

De finansielle midler til diversificering under Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(1) går til to foranstaltninger:

- Investering i landbrugsbedrifter (artikel 4) og

- diversificering af aktiviteterne på landbrugsområdet og områder med nær tilknytning hertil, så der skabes flere eller alternative beskæftigelses- og indkomstmuligheder (artikel 33).

Det har været medlemsstaternes opgave at tildele finansielle midler til disse to foranstaltninger under forberedelsen af deres Programmer for Udvikling af Landdistrikterne og eventuelt i deres strukturfondsprogrammer under mål 1 og 2. Desuden er de nærmere detaljer og støttetyperne afhængigt af kravene i forordning (EF) nr. 1257/1999 forskellige for hvert program, da programmerne er baseret på de respektive nationale og regionale forhold og prioriteter. Medlemsstaterne har en væsentlig grad af frihed til at ændre disse programmer af hensyn til nye begivenheder og eventuelle strategiske behov på længere sigt. For nogle ændringers vedkommende kræver forordningerne dog, at medlemsstaterne forelægger Kommissionen forslag til godkendelse.

Graden af frihed skal dog ligge inden for det spillerum, som Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 giver. Det ville derfor i forbindelse med disse foranstaltninger være muligt at støtte genetablering af virksomheder via diversificering og andre investeringer for enten at nedsætte produktionsomkostningerne eller forbedre og omlægge produktionen. Men det er f.eks. ikke muligt at bruge denne støtte til at opbygge en ny besætning på bedrifter, hvor kvæget blev destrueret.

Ovennævnte forordning omfatter en bestemmelse for andre strukturforanstaltninger, der kan tjene som støtte til virksomheder, der er vanskeligt stillet som følge af mund- og klovsyge. Disse foranstaltninger omfatter støtte til forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, uddannelse, infrastrukturer for landbruget, basale servicefaciliteter for erhvervslivet og befolkningen i landdistrikterne, renovering og udvikling af landsbyer, turisme og håndværk. Det vil

være op til medlemsstaterne at afgøre, hvordan disse ting bedst kan udnyttes (inkl. omfanget af tildelte midler), som en del af løsningen på krisen på kort eller længere sigt. Kommissionen er klar over de beslutninger, som Programovervågningsudvalgene har truffet eller overvejer for de løbende strukturfondsprogrammer for hurtigt at opspore projekter for turisme, salgsfremstød eller marketing, virksomhedsstøtte og andre relevante planer for at hjælpe de hårdest ramte områder til at overvinde deres vanskeligheder.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0950/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(28. marts 2001)

Om: Brug af bisphenol A

Er Kommissionen sikker på, at den nuværende brug af bisphenol A er forenelig med forbrugersikkerheden? Vil den bekræfte, at der nu er videnskabelig vidnesbyrd om, at det niveau, mennesker for øjeblikket udsættes for, er omtrent, det samme niveau, som det der forvolder skade på forplantningssystemet hos mus, samt at bisphenol A er kendt som et hormonforstyrrende stof? Vil den fremlægge en oversigt over de nuværende anvendelser af bisphenol A, som den har kendskab til og bekræfte, at stoffet anvendes til beskyttelseslag i konservesdåser, i hvide tandfyldninger og i plastikflasker af polycarbonat? Har Kommissionen kendskab til alternative produkter, som kunne anvendes med de samme egenskaber uden at have de samme bivirkninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. juni 2001)

De mulige farer for sundheden og miljøet forårsaget af bisphenol A er under vurdering inden for rammen af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 af 23. marts 1993 om vurdering af og kontrol med risikoen ved eksisterende stoffer(1).

Bisphenol A anvendes ved fremstilling af polykarbonater og epoxyharpiks, som har en række anvendelser i forbrugsvarer, f.eks. beholdere til madvarer og drikkevarer, som er belagt indvendigt med epoxyharpiks samt service og flasker, f.eks. til anvendelse til spædbørnemælk. En anden eksponeringskilde for forbrugeren er dets anvendelse til at forsegle tandrevner.

Risikovurderingen har identificeret nogle sundhedsbetænkeligheder (irritation af øjne og luftvejene, hudoverfølsomhed, påvirkning af lever og frugtbarhed) under bestemte erhvervsmæssige eksponeringsscenarier, og vedrører også farer for miljøet ved specifikke anvendelser. Man har ikke defineret nogen anledning til bekymring for forbrugereksponering i forbindelse med ovennævnte virkninger. Der foregår stadig drøftelser vedrørende udviklingstoksicitet og betydningen af resultaterne hos mus ved meget lave doser.

Resultaterne af risikovurderingerne bliver resumeret i en henstilling fra Kommissionen, der offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Hvis der identificeres uacceptable farer, overvejer Kommissionen farenedskæringsforanstaltninger, alt efter tilfældet, i de områder, hvor der er blevet givet udtryk for bekymring. I denne forbindelse tages der også hensyn til spørgsmålet om alternative produkter.

(1) EFT L 224 af 3.9.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1224/01

af Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) og Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(26. april 2001)

Om: Registrering af motorkøretøjer

I betragtning af de vitale regioner, der findes i alle EU-medlemsstaterne, og i betragtning af, at mange af disse medlemsstaters struktur er baseret på disse regioner, ville det måske være en god ide, hvis disse kunne identificeres via EU-nummerpladerne.

Den Europæiske Union bør foreslå at harmonisere en EU-nummerplade, således at regionerne kommer til at fremgå af disse.

Vil Kommissionen vedtage dette forslag i erkendelse af den europæiske virkelighed?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio på skriftlige forespørgsler E-1211/01 og E-1224/01

(21. juni 2001)

De nærmere regler om nummerplader til biler henhører hovedsagelig under medlemsstaternes kompetence, som anvender deres egen lovgivning inden for rammerne af Wien-konventionen fra 1968 om vejtrafik, indgået i regi af De Forenede Nationers Økonomiske Kommissionen for Europa. I denne konvention hedder det, at i den internationale trafik skal hvert motorkøretøj på bagsiden, ud over et registreringsnummer, bære et tegn, der viser, hvilken medlemsstat det er registeret i (f.eks.: E for Spanien).

Som følge af nærhedsprincippet griber Fællesskabet kun ind på dette område, hvis det er nødvendigt for at sikre fri bevægelighed for varer og personer i Fællesskabet.

I de seneste år har en række medlemsstater indført en standardnummerplade, som yderst til venstre indeholder et blåt felt med 12 gule stjerner, der repræsenterer det europæiske flag, samt registreringsmedlemsstatens kendingsbogstaver, den såkaldte europlade.

Da ikke alle medlemsstaterne anerkendte kendemærket på europladen, vedtoges Rådets forordning (EF) nr. 2411/98 af 3. november 1998 om gensidig anerkendelse af registreringslandets kendingsbogstaver for motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil ved kørsel inden for Fællesskabet(1). Formålet med forordningen er at give kendemærkerne på europladerne og de i Wien-konventionen foreskrevne kendemærker samme status ved kørsel inden for Fællesskabet.

Dette er den eneste fællesskabslovgivning, der vedrører nummerplader. I betragtning af de gode erfaringer med Wien-konventionen har Kommissionen ikke planer om at foreslå lovgivning med henblik på at harmonisere de nationale nummerplader og derfor tage stilling til, om de bør indeholde regionale eller andre kendemærker.

(1) EFT L 299 af 10.11.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0289/01 af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen. Promeuro.



EF-Tidende nr. 340 E af 04/12/2001 s. 0018 - 0018



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0289/01 af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen (9. februar 2001) Om: Promeuro Kan Kommissionen stille kopier af det materiale, der produceres af Promeuro med EU-støtte, til rådighed for Europa-Parlamentets bibliotek? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira (2. april 2001) Kommissionen vil naturligvis gerne stille kopier af det materiale, der produceres af Promeuro med EU-støtte inden for rammerne af Prince-programmet, til rådighed for Europa-Parlamentets bibliotek.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1485/01

af Robert Goebbels (PSE) til Rådet

(21. maj 2001)

Om: Identitetskontrol i Charles de Gaulle-lufthavnen

Et af de store fremskridt for Borgernes Europa er Schengen-traktaten og dens indarbejdelse via den protokol, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Amsterdam, i det regelværk, som Den Europæiske Union er baseret på. Et af de vigtigste elementer i borgernes frie bevægelighed inden for Unionen er, at EU-borgere ikke udsættes for systematisk identitetskontrol i Schengen-området. Dette princip overtrædes for øjeblikket i Charles de Gaulle-lufthavnen i Roissy i Frankrig. Flyselskabet Air France lader et vagtselskab foretage identitetskontrol af alle passagerer, der rejser til en destination inden for EU, før de gives adgang til afgangshallen. Der er dermed tale om en obligatorisk sikkerhedskontrol.

Hvilke foranstaltninger vil Rådet iværksætte over for denne nye hindring af den frie bevægelighed?

Svar

(27. september 2001)

Rådet kan meddele det ærede parlamentsmedlem, at med Amsterdam-traktatens ikrafttræden hører spørgsmål om visum, asyl og indvandring, herunder grænsekontrol, under Fællesskabets kompetence i henhold til afsnit IV i TEF. Det er altså Kommissionen, der som traktaternes vogter skal holde øje med, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser i forbindelse med disse spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1638/01 af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen. Beslutning truffet af Økofin-Rådet i Versailles.



EF-Tidende nr. 350 E af 11/12/2001 s. 0205 - 0205



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1638/01 af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen (12. juni 2001) Om: Beslutning truffet af Økofin-Rådet i Versailles I deres afvisning af alle ønsker om at forsyne befolkningen med euro inden den 1. januar 2002 forskanser Kommissionen, Rådet og Den Europæiske Centralbank sig til stadighed bag den såkaldte beslutning, som Økofin-Rådet på sit møde i Versailles traf om at forbyde, at euro-sedler bringes i omløb før den 1. januar 2002. Økofin-Rådet i Versailles var imidlertid et uformelt møde mellem økonomi- og finansministrene, og sådanne rådsmøder har ikke ifølge traktaten nogen beslutningsbeføjelse. Hvilken retsgyldighed har på denne baggrund den beslutning, som Kommissionen, Rådet og Den Europæiske Centralbank henholder sig til, når de modsætter sig, at den brede offentlighed i et passende omfang forsynes med små sedler inden den 1. januar 2002? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira (20. juli 2001) De erklæringer, der offentliggøres efter et rådsmøde (økonomi- og finansministrene) uanset om dette er formelt eller uformelt udgør politiske forpligtelser. En beslutning om på forhånd at forsyne den brede offentlighed med pengesedler er en politisk handling, der forudsætter enighed i Rådet og samtykke fra ECB, der er ansvarlig for indførelse og ibrugtagning af sedlerne. Det uformelle rådsmøde (økonomi- og finansministrene) udgør en passende ramme for den slags drøftelser, fordi alle berørte myndigheder deltager. Versailles-beslutningen blev truffet efter en lang drøftelse på dette uformelle rådsmøde.