ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0398/00

af Hartmut Nassauer (PPE-DE) til Kommissionen

(15. februar 2000)

Om: Den Europæiske Unions tiltrædelsesforhandlinger med Den Tjekkiske Republik

I udtalelsen om Polens tiltrædelsesansøgning anførte Kommissionen, at Polen måtte afslutte proceduren for erstatning til dem, hvis ejendom blev beslaglagt.

Kan Kommissionen oplyse, om den har stillet lignende krav til Den Tjekkiske Republik? I Den Tjekkiske Republik er der endnu ikke sket nogen godtgørelse for tilsvarende beslaglæggelser.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Gunter Verheugen på skriftlige forespørgsler E-0293/00, E-0294/00, E-0295/00, E-0296/00, E-0297/00, E-0298/00, E-0299/00, E-0300/00, E-0301/00, E-0302/00, E-0303/00 og E-0398/00

(20. marts 2000)

Tiltrædelsesforhandlingerne med Den Tjekkiske Republik vedrører især dens godkendelse af og tilpasning til Den Europæiske Unions regelværk samt dens evne til at opfylde de betingelser for medlemskab, som Det Europæiske Råd har opstillet. Som medlem af EU vil Den Tjekkiske Republik være nødt til at vedtage og gennemføre fællesskabsbestemmelserne og -politikkerne på alle områder, herunder principperne om fri bevægelighed for personer og fri etableringsret. Det af det ærede medlem rejste spørgsmål skal først og fremmest betragtes i denne sammenhæng, men naturligvis spiller også de politiske kriterier, der blev fastlagt i København, en vigtig rolle, eftersom de vedrører beskyttelsen af menneskerettighederne og af mindretallenes rettigheder. Kommissionen overvåger nøje udviklingen på disse områder i alle ansøgerlande.

Det er imidlertid vigtigt at bemærke, at det tema, der berøres i forbindelse med disse spørgsmål, vedrører begivenheder, der fandt sted, inden EF-traktaten trådte i kraft. De såkaldte Benesch-dekreter vil derfor ikke spille nogen rolle under tiltrædelsesforhandlingerne. Desuden fastslås det i EF-traktatens artikel 295 (tidligere artikel 222), at de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne ikke berøres af denne traktat. Kommissionen er derfor ikke i stand til at gribe ind i spørgsmål vedrørende tilbagegivelse af ejendom i nuværende eller kommende medlemsstater.

Den Tjekkiske Republik har siden 1992 været kontraherende part i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Det er Europarådet, der er ansvarligt for gennemførelsen af denne konvention, og derfor bør spørgsmål om emner, der henhører under denne konvention, rettes til Europarådet.

Desuden kan Kommissionen henvise det ærede medlem til de relevante bestemmelser i den tjekkisk-tyske erklæring om de gensidige forbindelser, der blev vedtaget den 21. januar 1997.

Af de forskellige ovenfor anførte grunde anser Kommissionen det for vanskeligt at tage stilling i de særlige sager, som det ærede medlem har rejst.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0541/00

af Minerva Malliori (PSE) til Kommissionen

(21. februar 2000)

Om: Mental sundhed

På baggrund af Rådets resolution om fremme af den mentale sundhed, der blev enstemmigt vedtaget den 18. november 1999 under samlingen i Rådet (sundhedsministre), konklusionerne fra den europæiske konference, der blev afholdt under det finske formandskab, samt erklæringerne fra kommissionsmedlemmet Byrne om iværksættelse af foranstaltninger på området for mental sundhed, bedes Kommissionen oplyse følgende: Agter Kommissionen på dette område at træffe foranstaltninger og i givet fald hvilke i betragtning af, at både kvalitative og kvantitative indikatorer viser, at psykiske forstyrrelser på mange forskellige måder griber ind i EU-borgernes dagligliv?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(22. marts 2000)

Kommissionen er i øjeblikket ved at udvikle en sundhedsstrategi, som vil omfatte mental sundhed. Denne strategi vil tage hensyn til den resolution om mental sundhed, som Rådet (sundhedsministrene) har vedtaget, og til konklusionerne fra den konference, der blev afholdt under det finske formandskab.

Der sker allerede en stor udvikling inden for mental sundhed under Fællesskabets handlingsprogrammer om fremme af sundhed og sundhedsovervågning. Som et resultat af et projekt er der for nylig blevet offentliggjort en rapport om fremme af børns mentale sundhed.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0130/00

af Jens-Peter Bonde (EDD) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Administrativ forvaltning i OLAF

Vil Kommissionen sikre, at embedsmænd ikke udtaler sig offentligt om skyldsspørgsmål, når en national anklagemyndighed har besluttet at opgive efterforskningen i en sag, som er foranlediget rejst af UCLAF/OLAF?

Vil Kommissionen sikre, at der ikke kan tilbageholdes midler til bevilligede projekter, fordi Kommissionen mener at have krav fra andre projekter, når der ikke er indledt retssag om at få kravet indfriet?

Baggrunden for de to spørgsmål er Kommissionens adfærd i en sag mod Nordvestjysk Folkecenter for Vedvarende Energi, hvor centret offentligt stemples som svindler af en tjenestemand i Kommissionen, selvom bagmandspolitiet i Danmark er nået frem til, at der ikke er belæg for beskyldningerne om kriminalitet.

Kommissionen har endvidere blokeret for udbetaling af et tilskud til en kreds af modtagere, hvor Nordvestjysk Folkecenter blot er en enkelt kontraktdeltager, og straffer dermed foretagender, der ikke har det mindste ansvar i den igangværende sag.

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(27. april 2000)

Kommissionen er ikke bekendt med, at en af dens tjenestemænd skulle have udtalt sig offentligt om skyldsspørgsmålet i den sag, som det ærede medlem omtaler.

Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) har dog oplyst over for Kommissionen, at en af OLAF's tjenestemænd har fremsat en erklæring om, at anklagemyndighedens beslutning om ikke at rejse tiltale i denne sag er indbragt for statsadvokaten i overensstemmelse med bestemmelserne i dansk strafferetspleje.

Kommissionen skal bemærke, at spørgsmålet om udbetalinger til støttemodtagere naturligvis vurderes under hensyntagen til beskyttelsen af Fællesskabernes finansielle interesser.

Yderligere udbetalinger til støttemodtagere, der er involveret i sager, hvor der er konstateret uregelmæssigheder, kan om nødvendigt suspenderes, eller der kan træffes beslutning om inddrivelse ved modregning, jf. bestemmelserne i finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, gennemførelsesbestemmelserne hertil(1) og de interne procedurebestemmelser om inddrivelse af fordringer, der følger af EF-traktaten og EKSF-traktaten.

Der er ikke på nuværende tidspunkt truffet endelig afgørelse om dette i den sag, det ærede medlem omtaler.

(1) Kommissionens forordning (Euratom, EKSF, EF) nr. 3418/93 af 9. december 1993 om gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i finansforordningen af 21. december 1977, EFT L 315 af 16.12.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0505/00

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(28. februar 2000)

Om: Betaling af kontrahenter og leverandører

Hvilke retningslinjer har Kommissionen fastlagt for, hvornår den skal betale sine egne kontrahenter og leverandører? Hvor lang tid må der i henhold til Kommissionens retningslinjer gå mellem leverancerne eller faktureringen og betalingen, og hvilke foranstaltninger er der eventuelt truffet for at kontrollere, om disse tidsfrister overholdes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(4. maj 2000)

Kommissionen undersøger med jævne mellemrum, hvor god dens tjenestegrene er til at overholde betalingsfristerne.

Allerede i 1991 satte Kommissionen sig det mål, at betalinger skulle være foretaget inden for en frist på 60 dage, efter at dens tjenestegrene havde modtaget en korrekt udstedt betalingsanmodning. Ud af de 60 dage var de 40 afsat til den anvisningsberettigede tjenestegren (til fastsættelse af betalingsbeløbet og betalingsanvisning) og de 20 til de tværgående tjenestegrene (påtegning hos finanskontrollen, bekræftelse af den frigørende kvitterings gyldighed hos regnskabsføreren, effektuering af bankbetalingen).

I 1995 fastsatte Kommissionen som mål for tjenestegrenene, at 95 % af transaktionerne skulle være afsluttet inden for 60 dage. Endelig ændrede Kommissionen i 1997 sin aftalepolitik, således at dens kreditorer fik ret til at kræve morarenter i tilfælde af for sen betaling.

De statistikker, der findes for 1999, viser, at den gennemsnitlige betalingsfrist for alle tjenestegrene (regnet fra datoen for fakturaens modtagelse indtil debitering af Kommissionens bankkonto) var på 54,1 dage. Men kun 65,1 % af betalingerne er blevet effektueret inden for de 60 dage.

En tværgående arbejdsgruppe sammensat af repræsentanter for de forskellige generaldirektoraters finanskontorer er i øjeblikket ved at undersøge, hvad der ligger til grund for forsinkelserne og vil fremsætte forslag til at nedbringe dem.

I handlingsplanen i del 2 i Kommissionens hvidbog om reformen(1) bekræftes det således, at et af målene med reformen er inden 2002 at nå op på, at 95 % af betalingerne er effektueret inden for de 60 dage (aktion 10: tjenestegrenene vil blive opfordret til at opstille deres egne mål for opfyldelsen af det mål, der er sat for Kommissionen som helhed, nemlig betaling inden for 60 dage for 95 % af fakturaerne i 2002, og at aflægge beretning om de trufne foranstaltninger og resultaterne i deres årlige aktivitetsrapport. Kommissionen vil tage hensyn til denne indikator ved vurderingen af tjenestegrenenes output).

Endvidere vil Kommissionen oprette et centralt fakturaregister, som gør det muligt at følge bedre op på behandlingen af fakturaerne (hvidbogens aktion 11).

(1) KOM(2000) 200 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1622/00

af Karin Riis-Jørgensen (ELDR) til Kommissionen

(16. maj 2000)

Om: Fejl ved godkendelse af medicinsk udstyr

På verdensmarkedet er der to producenter, der fremstiller et produkt, som bevirker, at kræftpatienter i kemobehandling kan beholde håret. Der er det dansk-svenske Dignitana og det engelske Paxman.

For at få lov til at sælge medicinsk udstyr inden for EU skal udstyret igennem en særlig godkendelsesprocedure. Jo højere sundhedsrisiko, desto større er kravene om tests, dokumentation og sikkerhedsforanstaltninger.

Paxmans produkt er registreret i den laveste klasse 1, hvorimod Dignitanas produkt er registreret i klasse 2a. Dette betyder, at der er markant færre krav til godkendelse af Paxmans produkt. Det engelske Medical Devices Agency har erkendt, at Paxmans produkt er fejlklassificeret, men alligevel har Paxman kunnet fortsætte med at producere og sælge sit produkt i EU.

Hvorledes forholder Kommissionen sig til fejlklassificering af medicinske produkter? Finder Kommissionen, at fejlklassificering af medicinske produkter er konkurrenceforvridende? bør identiske produkter ikke vurderes i samme klasse? Hvilket hensyn vægtes højest, varernes fri bevægelighed eller patienternes sikkerhed? Mener Kommissionen, at det fejlklassificerede produkt bør trækkes tilbage fra markedet, indtil det har været gennem en korrekt godkendelsesprocedure?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(16. juni 2000)

Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinske anordninger(1) fastsætter kriterier for klassificering af medicinske anordninger, der er udviklet for at sikre en høj sundhedsbeskyttelse. Undertiden opstår der imidlertid fortolkningsproblemer. Kommissionen er klar over, at en korrekt klassificering af anordninger er vigtig af hensyn til sikkerheden og for at kunne sikre loyal konkurrence og frie varebevægelser. Der findes flere forskellige mekanismer til at løse problemer med klassificeringen.

Opstår der en tvist mellem producenten og det bemyndigede organ, forelægges sagen for den kompetente nationale myndighed. Desuden har Kommissionen, medlemsstaternes myndigheder, de bemyndigede organer, sektoren og andre berørte parter i fællesskab fastlagt retningslinjer for klassificeringen. Retningslinjerne ajourføres efter behov. De bemyndigede organer holder jævnligt møder, hvor man drøfter spørgsmål i forbindelse med klassificeringen. Derudover afholder Kommissionen jævnligt klassificeringsmøder med alle berørte parter, hvor man i fuld enighed fastlægger en fælles tilgang til bestemte anordninger. Er en anordning alligevel blevet klassificeret ukorrekt, bestemmer direktivet, at medlemsstaterne skal pålægge producenten (eller dennes repræsentant) at berigtige klassificeringen (herunder mærkning og procedurerne for overensstemmelsesvurdering) eller på anden måde begrænse eller forbyde markedsføring af anordningen og trække den tilbage fra markedet.

I den konkrete sag, som det ærede medlem henviser til, bør producenten, når han mener, at han har fået en forkert klassificering, anmode den nationale myndighed om at gribe ind.

(1) EFT L 169 af 12.7.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1444/00

af Carmen Cerdeira Morterero (PSE) til Kommissionen

(10. maj 2000)

Om: Særdirektiv om bekæmpelse af forskelsbehandling af handicappede

Som led i gennemførelsen af Amsterdam-traktatens artikel 13 om bekæmpelse af forskelsbehandling har Kommissionen netop forelagt en pakke af foranstaltninger, som omfatter tre direktiver. Imidlertid, og selv om at handicap er medtaget som en af de former for forskelsbehandling, som artikel 13 skal bekæmpe, indeholder denne pakke af foranstaltninger ikke noget særdirektiv om bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af handicap.

Hvilken holdning har Kommissionen til en eventuel udarbejdelse af et særdirektiv om bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af handicap?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(27. juni 2000)

Med henblik på gennemførelsen af artikel 13 i EF-traktaten har Kommissionen valgt en etapevis metode, som først og fremmest er baseret på EF-lovgivningen om ligebehandling af mænd og kvinder, der udgør en overbevisende præcedens. Arbejde og beskæftigelse er ligeledes nøglen til social integration og fuld deltagelse i det økonomiske, kulturelle og sociale liv. Dette er årsagen til, at bekæmpelse af diskriminering på området for beskæftigelse og arbejde er blevet prioriteret og anses for formålstjenlig, bl.a. når det gælder subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet. Kommissionen vil imidlertid undersøge mulighederne for på et senere tidspunkt at udvide området for bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af handicap til at omfatte andre områder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1244/00

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(14. april 2000)

Om: Ministeriums tildeling af frekvenser på radiorelæer

De italienske aktører inden for specialiserede radiorelæer, en form for telekommunikation, som bl.a. politiet, provinserne, skovvæsenet og nødtjenester benytter sig af, har i længere tid klaget over de omstændelige og bureaukratiske procedurer, som det italienske kommunikationsministerium benytter i forbindelse med tildeling af frekvenser, som der ofte må ventes på i to eller flere år.

Ud over disse besværligheder skal afgifterne for tildeling af frekvenser være steget næsten til det tredobbelte, hvilket virker paradoksalt, da markedsmekanismerne og de seneste liberaliseringer ellers tvært imod har presset priserne nedad.

Kan Kommissionen oplyse, om den italienske lovgivning på området er i overensstemmelse med EU's konkurrenceregler, og om afgiftsforhøjelsen, der tankevækkende nok har fundet sted samtidig med mobiltelefonernes udbredelse, på nogen måde kan føres tilbage til en mere eller mindre synlig kartelvirksomhed blandt mobiltelefoni-aktører?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(8. juni 2000)

De italienske aktører i sektoren har rent faktisk klaget til Kommissionen over forsinkelserne i sagsbehandlingen og over de afgifter, som det italienske kommunikationsministerium kræver for tildeling af frekvenser til radiomobiltjenester for lukkede brugergrupper.

Den italienske lovgivning behandler teletjenester leveret til offentligheden og teletjenester leveret til lukkede brugergrupper forskelligt, selv om Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester(1) ikke indeholder en sådan sondring. I henhold til dette direktiv skal medlemsstaterne træffe de fornødne foranstaltninger til at garantere enhver økonomisk beslutningstagers ret til at levere disse teletjenester. Desuden indeholder direktivet en bestemmelse om, at så længe der står frekvenser til rådighed, må en medlemsstat ikke nægte at tildele dem. Denne forpligtelse er så meget desto lettere for radiomobiltjenesterne for privat anvendelse at leve op til, som disse tjenester i almindelighed ikke kræver tildeling af eksklusive frekvenser.

De italienske myndigheder har oplyst, at de agter at udstede en forordning, der kan løse de foreliggende problemer. Denne forordning er imidlertid endnu ikke udstedt. Kommissionen har gentagne gange rettet henvendelse til de italienske myndigheder herom, senest ved en skrivelse, der blev fremsendt i marts 2000. Hvis der ikke sker fremskridt, vil Kommissionen være nødsaget til at rette en formel henstilling til den italienske regering.

Kommissionen ligger ikke inde med oplysninger, der tyder på, at forhøjelsen af frekvensafgifterne kan have til formål at favorisere operatørerne af GSM-net.

(1) EFT L 192 af 24.7.1990.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0908/00

af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Rådet

(24. marts 2000)

Om: Folkeafstemningen i Vestsahara

Den 29. februar 2000 vedtog FN's Sikkerhedsråd en resolution om Vestsahara i forbindelse med den fredsplan, der er udarbejdet for området og accepteret og undertegnet af de berørte parter, Kongeriget Marokko og Den Demokratiske Arabiske Republik Sahara, og som indeholder bestemmelser om afholdelse af en folkeafstemning, der skal tage stilling til områdets fremtid.

Spørgsmålet om Saharas fremtid kan få direkte betydning for visse områder i Den Europæiske Union. Påtænker Rådet gennem sin højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik på den baggrund at medtage deltagelse i kontrol og opfølgning af spørgsmål, der berører Saharas fremtid, herunder navnlig folkeafstemningen, i sit arbejdsprogram?

Svar

(10. juli 2000)

Rådet følger nøje spørgsmålene vedrørende Vestsaharas fremtid. Det støtter fuldt ud de bestræbelser, som FN's generalsekretær, hans særlige repræsentant for Vestsahara og hans personlige udsending, James Baker, udfolder med hensyn til Vestsaharas fremtid. Rådet ønsker at bidrage til denne proces og medvirke til at skabe et klima af tillid mellem de berørte parter for således at bane vejen for en løsning, der kan accepteres af alle i regionen, og som bygger på respekten for menneskerettighederne og de demokratiske principper.

Rådet noterer sig, at det i den seneste rapport fra De Forenede Nationers generalsekretær fremhæves, at den tidsplan, man havde regnet med, ikke længere gælder, og at datoen for folkeafstemningen endnu ikke kan fastsættes med sikkerhed. Rådet noterer sig med tilfredshed, at FN's generalsekretær agter at anmode sin personlige udsending om at undersøge, hvordan man kan finde en hurtig og varig forhandlingsløsning på konflikten. Rådet støtter i øvrigt James Bakers initiativ med henblik på direkte forhandlinger og noterer sig med tilfredshed, at første møde fandt sted i London den 14. maj.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0585/00

af Mark Watts (PSE) til Kommissionen

(29. februar 2000)

Om: En bæredygtig europæisk transportpolitik

Kommissionen bedes oplyse, hvordan den kan styrke miljøvurderingen i forbindelse med politiske initiativer, navnlig for så vidt angår CO2-emissioner og spørgsmål vedrørende klimaændringer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(12. april 2000)

Eftersom spørgsmålet henhører under transportpolitik, er svaret centreret herom. Spørgsmålet kunne også ses i en mere generel sammenhæng, da der også fra andre områder tages politiske initiativer, der indvirker på klimaændringer.

Emissionen af carbondioxid (CO2) fra transport skal betragtes som blot en del af hele transport- og miljøområdet. En overordnet tilgang er vigtig, så man undgår suboptimale løsninger, der kan medføre tilbagegang på andre miljøområder (f.eks. vil erstatning af benzin med diesel uden ledsageforanstaltninger nedbringe CO2-emissionen, men sandsynligvis øge partikelemissionen). Kommissionen har fået støtte til sit arbejde på et miljømæssigt bæredygtigt transportsystem fra en fælles transport- og miljøekspertgruppe, der består af sagkyndige fra medlemsstaternes transport- og miljøministerier. Gruppen er fremkommet med henstillinger, der var en værdifuld støtte bag det finske formandskabs udarbejdelse af transportrådets integrationsstrategi af 6. oktober 1999. Gruppen er nu i gang med opfølgning af denne strategi og forberedelserne til en revision heraf.

Udover disse integrationsaktiviteter, der omhandler alle miljøaspekter af transport, herunder klimaændringer, har Kommissionen nu vedtaget en meddelelse om EU's politikker og foranstaltninger til reduktion af drivhusgasemissionerne: Mod et europæisk klimaændringsprogram(1). Meddelelsen indeholder en liste over mulige EU-politikker og -foranstaltninger, hvilket miljørådet bad om i oktober 1999, og de skal udformes under dette klimaændringsprogram. Transport har stor betydning i denne sammenhæng. Hvordan transport skal bidrage til programmet er man at se nærmere på.

Ovennævnte aktiviteter får betydning i forbindelse med den revision af den fælles transportpolitik, der efter planen skal finde sted i sidste halvår af 2000, og for den planlagte grønbog om bytransport.

(1) KOM(2000) 88 endelig udgave.