SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0567/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (25. februar 1997)

Om: Italien i OEMU

De seneste dage har den italienske presse atter taget debatten op om Italiens konkrete muligheder for at komme med i den fortrop af stater, der den 1. januar 1999 skal indlede OEMU's tredje fase. Anledning til debatten har naermere bestemt vaeret nogle temmelig maerkelige, for ikke at sige upassende erklaeringer fra tyske bankfolk.

Ganske vist har en stor del af debatten vaeret koncentreret om muligheden og tidspunktet for deltagelsen, men det, der taeller, er foerst og fremmest, HVORLEDES deltagelsen skal ske.

I hvor hoej grad mener Kommissionen i den forbindelse, at foelgende tre betingelser for, at Maastricht-systemet kan bidrage til Europas oekonomiske og samfundsmaessige udvikling, er opfyldt:

1. harmonisering af beskatningen (ikke blot beskatning af vaerdipapirer);

2. overensstemmelse mellem udviklingens krav og de maal, som den monetaere politik skal baseres paa; det er foruroligende, at Det Europaeiske Monetaere Institut (EMI) ikke har foreslaaet mulige loesninger paa dette problem, men har givet det videre til Den Europaeiske Centralbanks direktion;

3. en klart defineret vekselkurspolitik for euroen i forhold til de staerke valutaer, saasom dollar og yen; her naevner traktaten ikke nogen overdragelse af befoejelser til Det Europaeiske Centralbanksystem, men det er fastsat, at en del af de nationale officielle valutareserver stilles til raadighed for Den Europaeiske Centralbank, som vil kunne gribe ind i euroens vekselkurs og rent faktisk bestemme, hvilke vekselkursbetingelser Europa maa leve med (styret flydning)?

Der ville altsaa kunne opstaa konflikter mellem regeringer og centralbanker, hvilket ville lamme den monetaere politik.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy (11. april 1997)

1. Harmoniseringen af beskatningssystemet er ikke en forudsaetning for en faelles monetaer politik for euro-omraadet. Hvad angaar de monetaere spoergsmaal, vil der ske en harmonisering af de monetaere instrumenter paa pengemarkedet, futures-markedet og obligationsmarkedet. Det vil foroege gennemsigtigheden og vil kunne resultere i en yderligere harmonisering paa skatteomraadet.

2. I artikel 105 i EF-traktaten fastsaettes maalsaetningerne for det europaeiske system af centralbanker (ESCB) og de opgaver, der skal udfoeres af ESCB. Hovedmaalet for ESCB er at fastholde prisstabilitet. Uden at dette maal beroeres, skal ESCB stoette Faellesskabets overordnede oekonomiske politikker med henblik paa at fremme virkeliggoerelsen af Faellesskabets maal i henhold til EF-traktatens artikel 2. De omfatter fremme af en harmonisk og afbalanceret udvikling af den oekonomiske virksomhed i Faellesskabet som helhed, en baeredygtig og ikke-inflationaer vaekst, som respekterer miljoeet, en hoej grad af konvergens med hensyn til de oekonomiske resultater, et hoejt beskaeftigesesniveau, et hoejt socialt beskyttelsesniveau, hoejnelse af levestandarden og livskvaliteten, oekonomisk og social samhoerighed samt solidaritet mellem medlemsstaterne«.

I henhold til artikel 109 F, stk. 3, i EF-traktaten skal Det Europaeiske Monetaere Institut (EMI) senest den 31. december 1996 fastlaegge de vedtaegtsmaessige, organisationsmaessige og logistiske rammer, der er noedvendige for, at ESCB kan udfoere sine opgaver i tredje fase. I overensstemmelse hermed har EMI forelagt sin beretning »The single monetary policy in stage three: specification of the operational framework«. I denne beretning reduceres optionerne for en strategi for den monetaere politik til fastsaettelse af monetaere maal og inflationsmaal. Valget mellem disse to optioner overlades til Den Europaeiske Centralbanks (ECB) Styrelsesraad. Det er i overensstemmelse med artikel 12 i statutterne for ESCB og ECB, som overdrager opgaven med at formulere den monetaere politik, herunder beslutninger vedroerende hovedmaalene paa dette omraade, til ECB's Styrelsesraad, og opgaven med at gennemfoere politikken til ECB's direktion.

3. Valutakurspolitikken defineres inden for rammerne af et naert samarbejde mellem den monetaere myndighed og de oekonomiske beslutningstagere. I henhold til EF-traktaten (artikel 109) organiseres samarbejdet om valutakurspolitikken paa tre niveauer:'

- definition af et valutakurssystem og forhandling af internationale aftaler om penge- og valutakurspolitikken hoerer under de politiske myndigheders kompentenceomraade

- retningslinjerne for valutakurspolitikken, hvis der ikke findes et fast valutakurssystem, kan formuleres af de politiske myndigheder

- ivaerksaettelse af valutakurspolitikken (interventioner, daglig styring af valutareserverne), som ECB alene er ansvarlig for.

Maalene for valutakurspolitikken og den monetaere politik er noeje defineret i traktaten. Traktaten fastsaetter, at medlemsstaternes og Faellesskabets aktiviteter skal omfatte »... formulering og gennemfoerelse af en faelles monetaer politik og en valutakurspolitik, hvis hovedmaal er at fastholde prisstabilitet, og, uden at beroere dette maal, stoette til Faellesskabets generelle oekonomiske politikker...«. Artikel 109 indeholder endvidere bestemmelser om etablering af den dialog, der er noedvendig for at loese potentielle konflikter.

Artikel 109 gaelder kun for de medlemsstater, der deltager i euro-omraadet. I traktaten tales der ogsaa om samarbejde om valutakurspolitikken med de medlemsstater, der ikke deltager. I henhold til artikel 109 M skal disse medlemsstater behandle deres valutakurpolitik som et spoergsmaal af faelles interesse.