SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0683/98 af Umberto Bossi (NI) til Kommissionen (2. marts 1998)

Om: Den italienske nationalbanks guldbeholdning og det offentlige underskud i Italien

Den italienske nationalbanks salg af guld til den italienske valutacentral (UIC) foejer endnu en sag til den lange raekke af skandaler, hvor Italien har gjort sig uheldigt bemaerket i sine fortvivlede forsoeg paa at naa Maastricht-kriterierne.

Kommissionen har for nylig godkendt et dokument, hvoraf det fremgaar, at sagen vil blive forelagt Raadet, og at Eurostat er i faerd med en kritisk gennemgang af den. I dokumentet redegoeres der for, hvordan den italienske nationalbank for at imoedegaa spekulationen mod liren i 1974 opnaaede et laan paa 2 mia USD hos den tyske Bundesbank. Som garanti for laanet stillede valutacentralen 543 t guld, som den koebte af den italienske nationalbank. Laanet blev betalt tilbage i september 1978, men guldet forblev opfoert paa valutacentralens regnskab. Beholdningens vaerdi blev opskrevet i aarenes loeb, men vaerdiforoegelsen blev aldrig beskattet, fordi vaerdiforoegelser efter de italienske skattebestemmelser foerst beskattes, naar de realiseres. I juli 1997 solgte valutacentralen, der i oevrigt er ved at blive afviklet, guldet tilbage til nationalbanken. Handlen indbragte valutacentralen en fortjeneste paa ca. 7.600 mia ITL, hvoraf der blev opkraevet 4.000 mia i skat. Stoerstedelen af dette beloeb (3.400) blev betalt i november 1997. Paa denne maade fandt man 3.400 mia ITL i statskassen, som paa saedvanlig vis blev modregnet i underskuddet, der herved naaede op paa 2,7% af BNP ved udgangen af 1997, dvs. under den skaebnesvangre taerskel paa 3%, der er et af Maastricht-kriterierne.

Vil Kommissionen klart tilkendegive sin mening om denne transaktion?

Vil Kommissionen klart tilkendegive, om den finder det i sin orden, at denne slags indtaegter indregnes i de offentlige underskud?

Deler Kommissionen i benaegtende fald den opfattelse, at den aktuelle sag blot endnu en gang beviser, at Italien ikke har aendret sig, og at det forsoeger at haegte sig paa Europa ved hjaelp af ynkeligt sminkede regnskaber?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy (17. marts 1998)

Kommissionen har altid i forbindelse med de overvaagningsprocedurer, som blev indfoert ved EF-traktaten, saasom den multilaterale overvaagningsprocedure (artikel 103) og proceduren vedroerende uforholdsmaessigt store offentlige underskud (artikel 104 C), grundigt undersoegt omfanget og karakteren af de budgetmaessige og makrooekonomiske tilpasninger, som medlemsstaterne har foretaget, og Kommissionen har noeje skelnet mellem midlertidige og strukturelle foranstaltninger. Ved samme lejlighed har Kommissionen forsikret sig om, at samtlige medlemsstaters regnskabssystemer er gennemsigtige og noejagtige.

Angaaende netop den transaktion, som naervaerende skriftlige forespoergsel omhandler, har Kommissionen allerede analyseret dens karakter og fastsat, at den er bogfoert korrekt i henhold til det europaeiske nationalregnskabssystem (ENS 79). Eurostat har i sin beslutning nr. 5/98 af 27. januar 1998 specielt besluttet at behandle denne betaling som en finansiel transaktion, der ikke paavirker udregningen af det offentlige underskud, som det defineres i proceduren vedroerende uforholdsmaessigt store offentlige underskud. Denne transaktion vil med andre ord ikke mindske underskuddet i henhold til den definition, som gaelder for tiltraedelsen af Den OEkonomiske og Monetaere Union (OEMU), det vil sige de offentlige myndigheders nettofinansieringsbehov.

I konvergensberetningen, som offentliggoeres den 25. marts 1998, vil Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 109 J, stk. 1, give sin vurdering af, om den offentlige budgetstilling i Italien og de andre medlemsstater er holdbar.