SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0987/01

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Dødsfald blandt hvaler

Hvert år dør der titusindvis af hvaler i fiskenet i de europæiske farvande. Ca. 4 % af den samlede population af hvaler, der befinder sig i havne, dør i fiskenet. Ifølge vurderinger fra IWC (den internationale konvention om hvalfangst) er der risiko for, at hvalerne med en dødsrate på 1 % på længere sigt vil forsvinde.

Under henvisning til, at princip nr. 15 fra topmødet i Rio (1992) samt årsrapporten fra UNEP (De Forenede Nationers Program for Miljøbeskyttelse) lægger stor vægt på gennemførelsen af multilaterale aftaler for at begrænse miljøskader, bedes Kommissionen besvare følgende: Hvad agter Kommissionen at gøre for at løse dette alvorlige problem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(8. juni 2001)

Alle hvalarter er specifikt beskyttet i medfør af naturtypedirektivet(1), idet medlemsstaterne skal træffe de fornødne foranstaltninger til etablering af et system, der skal beskytte truede arter, med henblik på at sikre en gunstig bevaringsstatus for hvalerne.

I henhold til direktivet og Konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter(2) (CITES) er enhver form for jagt på hvaler og handel med hvalarter forbudt i Fællesskabet.

Med hensyn til samspillet mellem disse arter og fiskeriaktiviteterne har Fællesskabet ved flere lejligheder drøftet tilfældig fangst af hvaler og vedtaget love på baggrund af såvel multilaterale som interne aftaler mellem EU-medlemsstater.

Den fælles fiskerilovgivning indeholder allerede grænser for størrelsen af drivgarn og foranstaltninger til forbud mod anvendelse heraf fra begyndelsen af 2002 med en forventet bedring af hvalbestandene(3) til følge.

På det multilaterale plan har Fællesskabet efter vedtagelse i Rådet siden 1. juni 1999 anvendt aftalen om det internationale program for bevarelse af delfiner(4). Siden har Fællesskabet gennemført reglerne i denne aftale med henblik på at beskytte hvaler i forbindelse med fiskeriet efter tun i Stillehavet(5).

I et bredere perspektiv er Kommissionen helt klar over, at der af hensyn til beskyttelsen af havmiljøet og dets biodiversitet er brug for en integreret strategi for at bekæmpe ødelæggelsen af havets levesteder. Udarbejdelsen af denne strategi har derfor høj prioritet(6). Herudover skal anvendelsen af selektive fangstredskaber(7), som nedbringer eller helt fjerner bifangst af ikke-målarter, vurderes under hensyntagen til Fællesskabets interesse i at fremme bæredygtigt fiskeri. I begge tilfælde er der behov for at forbedre koordineringen med medlemsstaterne og dialogen med internationale organisationer og andre interesserede lande.

(1) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, EFT L 206 af 22.7.1992.

(2) CITES er gennemført i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 3626/82 af 3. december 1982 om gennemførelse i Fællesskabet af Konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter, EFT L 384 af 31.12.1982.

(3) Rådets forordning (EF) nr. 1239/98 om ændring af forordning (EF) nr. 894/97 om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne, EFT L 171 af 17.6.1998.

(4) Rådets afgørelse 1999/386/EF af 7. juni 1999, EFT L 147 af 12.6.1999.

(5) Rådets forordning (EF) nr. 850/98 af 30. marts 1998 om bevarelse af fiskeressourcerne gennem tekniske foranstaltninger til beskyttelse af unge marine organismer, EFT L 125 af 27.4.1998.

(6) Kommissionens meddelelse om det sjette miljøhandlingsprogram for Det Europæiske Fællesskab, KOM(2001) 31 endelig udg.

(7) Meddelelse fra Kommissionen om handlingsplan for biodiversitet: Fiskeri, KOM(2001) 162 endelig udg.