ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Drøftelserne vedrørende forslaget om beskatning af energiprodukter er blevet intensiveret i Rådet i løbet af de senere måneder, og der er håb om, at det vil kunne vedtages inden for en overskuelig fremtid. Under drøftelserne vedrørende en mulig politisk aftale, der blev fremlagt af det danske formandskab i december 2002, så det ud til, at alle — på nær en — medlemsstat i princippet kunne gå ind for, at brændstof til ruteflyvning bør beskattes som enhver anden form for brændstof. Man bliver imidlertid nødt til at tage spørgsmålet om konkurrence med tredjelande med i overvejelserne og undgå konkurrenceforvridning med de deraf følgende socio-økonomiske følger. Det vil derfor være formålstjenligt at fortsætte drøftelserne vedrørende dette emne inden for rammerne af ICAO og træffe beslutning om, hvorvidt flybrændstof, der anvendes af internationale luftfartsselskaber, bør beskattes, hvis det tillades på internationalt niveau. Rådet kunne imidlertid tænkes at godkende bestemmelserne i Kommissionens forslag vedrørende medlemsstaternes frivillige anvendelse af et lavere beskatningsniveau på flybrændstof i forbindelse med indenrigsflyvning eller flyvninger mellem forskellige lande i Fællesskabet.
—

Den europæiske strategi for regionaludvikling, vedtaget i Potsdam i 1999, som lægger særlig vægt på nødvendigheden af at drage omsorg for, at alle regioner, herunder øer og fjerntliggende regioner, har passende adgang til transportinfrastruktur og -betjening.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/290

(2004/C 88 E/0297)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2280/02

af Emilia Müller (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juli 2002)

Om: Lempelse af foderforbuddet for kød- og benmel

Hvor store mængder kød- og benmel er der nøjagtigt oplagret i EU, og hvorledes fordeler disse lagre sig på de enkelte medlemsstater og disses regioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(25. september 2002)

Kommissionen foretog i marts 2001 en spørgeskemaundersøgelse, hvori der blev anmodet om oplysninger om bortskaffelsesveje, mængden af animalske biprodukter der bortskaffes ad de enkelte veje, og udgifterne hertil. Undersøgelsen blev udført for at måle stigningen i mængden af animalske biprodukter og virkningen heraf for især medlemsstaternes kapacitet til at oplagre og bortskaffe forarbejdede animalske proteiner, herunder kød- og benmel. Undersøgelsen viste bl.a., at der på daværende tidspunkt fandtes nedenstående lagre af forarbejdede animalske proteiner:

(tons) Medlemsstat Skønnet mængde forarbejdede animalske proteiner oplagret i marts 2001 Belgien 14 000 Danmark 56 000 Tyskland 27 453 Grækenland 5 000 Spanien 4 194 Frankrig 200 000 Irland 100 000 Italien 30 000 Luxembourg 0 Nederlandene 75 000 Østrig <1 000 Portugal 83 617 Finland 10 000 Sverige 12 600 Det Forenede Kongerige 436 000

Luxembourg sender alle sine animalske biprodukter til destruktion i Belgien og har derfor ingen lagre af forarbejdede animalske proteiner. Fire medlemsstater (Grækenland, Frankrig, Nederlandene og Portugal) og to delstater i Tyskland (Baden-Württemberg og Mecklenburg-Vorpommern) oplyste, at de mangler oplagringskapacitet.

Kommissionen har igen for nylig anmodet medlemsstaterne om oplysninger. I denne forbindelse blev hver medlemsstat bedt om at indsende deres officielle nugældende planer for håndtering, transport og lagring af kød- og benmel og bortskaffelsesplanerne for kød- og benmel. Disse oplysninger skulle være Kommissionen i hænde senest den 30. august 2002. Kommissionen vil aflægge beretning om svarene på spørgeskemaet og betydningen heraf, så snart det er muligt.
3.

Siden november 2002 har Kommissionen ikke fået meddelelser om særlige vanskeligheder for togrejsende. Kommissionen har heller ingen grund til at antage, at der for nylig var tale om bevidste provokationer ved EU's fremtidige ydre grænser med Hviderusland og Den Russiske Føderation. Endvidere skal fælleserklæringen fra topmødet EU-Rusland den 11. november 2002 og aftalen om gensidig trafik af borgere mellem Litauen og Rusland af 30. december 2002, der erstatter den tidligere bilaterale aftale mellem de to lande, medvirke til, at den bureaukratiske kontrol i fremtiden holdes på et minimum. I samarbejde med EU vil det vil nu være muligt for Litauen og Rusland at sikre, at transit af borgere mellem Kaliningrad og det øvrige Rusland sker så smidigt som muligt under hensyntagen til Litauens suverænitet og Litauens forpligtelse til at anvende fællesskabsbestemmelserne. Således skal togpassagerer, der rejser med en direkte forbindelse, fra den 1. januar 2003 ligeledes være i besiddelse af et yderligere rejsedokument. Udover et nationalt litauisk visum vil der fra 1. juli 2003 være mulighed for at få et forenklet jernbanetransitdokument udstedt af de litauiske myndigheder, som de rejsende kan anmode om, når de bestiller billet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2724/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(30. september 2002)

Om: Handelsbetegnelsen sardiner

WTO-panelets særlige gruppe har for nylig givet Peru medhold på EU's bekostning med hensyn til handelsbetegnelsen sardiner. Peru har fået lov til at markedsføre sardinops sagax en art, som findes ved Perus og Chiles kyster, men som adskiller sig fra sardina pilchardus, der findes i det nordvestlige Atlanterhav som sardiner i Fællesskabet. Dette vil skabe forvirring blandt de europæiske forbrugere, fordi der under betegnelsen sardin vil blive markedsført et produkt, som adskiller sig fra det, forbrugerne normalt forbinder hermed.

Hvilke skridt har Kommissionen taget for at forhindre dette?

Og hvilke foranstaltninger agter den at træffe?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(13. november 2002)

Verdenshandelsorganisationens (WTO) appelinstans har den 26. september 2002 offentliggjort sin rapport vedrørende handelsbetegnelsen sardiner i Fællesskabet. I denne rapport bekræfter appelinstansen en tidligere rapport fra WTO-panelet med en afgørelse til fordel for Peru, i henhold til hvilken Rådets forordning (EØF) nr. 2136/89 af 21. juni 1989 om fælles handelsnormer for sardinkonserves(1) er uforenelig med artikel 2.4. i aftalen om tekniske handelshindringer. Denne konklusion følger af, at fællesskabsforordningen ikke er baseret på den relevante internationale standard, dvs. Codex-normen for konserverede sardiner og sardinprodukter(2).

I henhold til panelets rapport, som bekræftedes af appelinstansen, forbydes i artikel 2 i fællesskabsforordningen markedsføringen af 20 fiskearter, herunder arten Sardinops sagax, under betegnelsen sardiner, selv når dette navn ledsages af en af de betegnelser, der er fastsat i Codex-normen. Der er derfor uoverensstemmelse mellem fællesskabsforordningen og den nævnte norm.

Appelinstansen anbefaler i sine konklusioner, at tvistbilæggelsesorganet anmoder Fællesskabet om at ændre forordningen, så den er i overensstemmelse med aftalen om tekniske handelshindringer.

Kommissionen er skuffet over WTO's afgørelse, eftersom den lægger stor vægt på at fremme markedets gennemsigtighed og produktkvalitet gennem tydelig mærkning af fødevarer. Kommissionen mener navnlig, at den betegnelse, hvorunder produktet sælges, skal være tilstrækkelig tydelig til, at køberen kender dets sande natur og kan skelne det fra andre produkter, som det kan forveksles med.

Kommissionen står fortsat fuldt ved sine internationale forpligtelser og vil aktivt arbejde for, at forordningen kommer i overensstemmelse med WTO's afgørelse, samtidig med at Fællesskabets markedsregler for sardinkonserves og andre fiskearter lever op til en høj standard for forbrugerbeskyttelse og undgår eventuelle risici for misforståelser. I denne forbindelse skal Kommissionen minde om, at Codex-normen fastsætter, at betegnelsen sardiner udelukkende er forbeholdt fisk af arten Sardina Pilchardus Walbaum. Handelsbetegnelsen for andre arter må kun indeholde betegnelsen sardin, hvis den ledsages af en passende forklarende term.

(1) EFT L 212 af 22.7.1989.

(2) Codex NORM 94-1981, Rev. 1-1985.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2453/02

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. august 2002)

Om: Løsladelse af de tyrkisk-cypriotiske journalister Sener Levent og Menduh Ener

De to tyrkisk-cypriotiske journalister Sener Levent og Menduh Ener, hvoraf førstnævnte er chefredaktør og sidstnævnte journalistisk medarbejder på den tyrkisk-cypriotiske avis Afrika (som har vakt regimets vrede, fordi de støttede en fredelig løsning af Cypern-spørgsmålet og Cyperns optagelse i Den Europæiske Union), blev idømt seks måneders fængsel for en artikel indeholdende en kritik af Raouf Denktash og den tyrkiske besættelseshær. På baggrund af, at situationen med hensyn til menneskerettighederne og de rettigheder, der vedrører ytringsfriheden, konstant forværres i de besatte områder, bedes Kommissionen besvare følgende: Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sørge for, at de to journalister løslades, og at de ovennævnte rettigheder respekteres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(11. oktober 2002)

Kommissionen beklager, at chefredaktøren og en journalist fra avisen Africa den 8. august 2002 blev idømt seks måneders fængsel for en artikel, der blev offentliggjort i juli 1999 og angiveligt havde indeholdt en fornærmelse af præsidenten.

Kommissionen mener, at ytringsfriheden udgør en af de grundlæggende rettigheder i et demokratisk samfund. Ytringsfriheden, som den garanteres af den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og fortolkes af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, omfatter ikke alene værdinormer, der opfattes som positive eller anses som uskadelige eller harmløse, men også ytringer, der er fornærmende, chokerende eller forstyrrende. Dette er helt normale krav i et pluralistisk, tolerant og åbent samfund, uden hvilke det ikke kan betragtes som demokratisk.

Disse principper er af særlig betydning, hvad pressen angår.

Den 9. oktober 2002 vil Kommissionen forelægge dette års regelmæssige rapport om Tyrkiets fremskridt i retning af tiltrædelse af Den Europæiske Union. Rapporten vil indeholde et afsnit, der omhandler situationen i den nordlige del af Cypern, og vil tage de begivenheder, som det ærede medlem henviser til, i betragtning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1373/02

af Heidi Hautala (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. maj 2002)

Om: Tiltrædelseslandene og EU's forpligtelse til at nå op på at investere 0,39 % af BNP i statslig udviklingsbistand inden 2006

På FN's Monterrey-konference om finansiering af udvikling bekræftede det spanske formandskab på de 15 medlemsstaters vegne, at EU i Barcelona havde forpligtet sig til senest i 2006 at nå op på at yde et EU-gennemsnit på 0,39 % af BNI i statslig udviklingsbistand. Formandskabet bekræftede også, at dette mål svarer til ydelsen af et beløb på yderligere 7 mia. USD senest i 2006, hvilket i et lavvækstscenarie vil betyde, at der vil blive stillet yderligere mindst omkring 20 mia. USD til rådighed i perioden 2000-2006.

Er Kommissionen enig i, at denne forpligtelse til at yde 0,39 % af BNI i statslig udviklingsbistand repræsenterer et bindende mål? Skal dette mål betragtes som gældende fællesskabsret i den forstand, at de nye tiltrædelseslande i sidste instans vil skulle følge trop?

Ved hjælp af hvilke foranstaltninger og inden for hvilken tidsramme agter Kommissionen at sikre, at forpligtelsen formelt inkorporeres i gældende fællesskabsret, således at dette spørgsmål kan tages op under de resterende forhandlinger med tiltrædelseslandene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(12. juni 2002)

I henhold til Rådets konklusioner besluttede medlemsstaterne den 15. marts 2002 at forhøje deres statslige udviklingsbistand (ODA), således at EU som helhed kunne nå op på et ODA/BNI-gennemsnit på 0,39 % i 2006. På grundlag af dette mål har samtlige medlemsstater givet tilsagn om som led i deres respektive budgetbehandlinger at søge at nå op på et ODA/BNI-forhold på mindst 0,33 % i 2006. Samtidig vil de medlemsstater, der allerede har nået det i De Forenede Nationer aftalte ODA/BNI-mål på 0,7 %, gøre en fornyet indsats for at forblive over målet.

Rådets konklusioner er ikke retligt bindende, men såvel deres specifikke karakter som den type beslutningsproces, der førte til Barcelona-afgørelsen, giver dem en betydelig politisk vægt. Dette er imidlertid ikke noget, som der skal forhandles om retligt og formelt før tiltrædelsen, men det vil indgå i den efterfølgende proces.

Mere generelt og med hensyn til målet på 0,7 % indeholder EF-traktatens artikel 177, stk. 3, en bestemmelse om, at Fællesskabet og medlemsstaterne respekterer de forpligtelser og tager hensyn til de målsætninger, som de har godkendt inden for rammerne af De Forenede Nationer og andre kompetente internationale organisationer. Når kandidatlandene bliver medlem af Unionen, skal de overholde EF-traktatens bestemmelser på lige fod med de nuværende medlemsstater. Efter Kommissionens opfattelse vil det derfor blive nødvendigt at føre forhandlinger om, hvorledes de nye medlemsstater bedst kan bidrage til Unionens indsats på dette område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2547/02

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(12. september 2002)

Om: Franske lovbestemmelser om rave parties

De franske lovbestemmelser vedrørende gratis undergrundsmusik- og technokoncerter er meget repressive. Som led i denne krig mod rave parties tog f.eks. underpræfekten i Limoux den 6. juli 2002 den tvivlsomme beslutning at forbyde en radiostation, Radio Ballade, at sende technomusik.

Mener Kommissionen, at disse lovbestemmelser er i overensstemmelse med de europæiske normer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(16. oktober 2002)

Kommissionen gør opmærksom på, at de spørgsmål vedrørende en række foranstaltninger i forbindelse med den offentlige orden, det ærede medlem stiller, udelukkende henhører under medlemsstaternes beføjelser.

Det er ligeledes umuligt at fastslå, om der er sket en grov og vedvarende krænkelse af grundlæggende rettigheder, jf. artikel 7 i traktaten om Den Europæiske Union.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3182/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(7. november 2002)

Om: Adgang til Kaliningrad

Kan Kommissionen bekræfte, at EU overvejer at yde støtte til gennemgående og forseglede tog, der skal forbinde Kaliningrad med det russiske hovedland, som en løsning på problemet om adgang, samtidig med at man respekterer Polens og Litauens betænkeligheder med hensyn til sikkerhed?

Har Kommissionen ført drøftelser med den russiske regering vedrørende muligheden af at anlægge civile og ikke militære havnefaciliteter ved Kaliningrads Østersøkyst med henblik på at forbedre de maritime forbindelser mellem Kaliningrad og havne i det russiske hovedland, og vil dette være et projekt, som EU er rede til at støtte?

Har Kommissionen sluttelig kendskab til planer om at ændre eksklavens navn, som er opkaldt efter Sovjetunionens første præsident, og mener Kommissionen i givet fald, at dette har nogen betydning for dens fremtidige politiske status?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(29. november 2002)

Kommissionen vil gerne minde om konklusionerne fra Rådets møde (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 30. september 2002 og 22. oktober 2002, der blev bekræftet på Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 25. oktober 2002.

Af disse konklusioner fremgår det klart, at EU i tæt samarbejde med Republikken Litauen bør undersøge muligheden for, at russiske statsborgere kan rejse uden visum med gennemgående tog mellem Kaliningrad-regionen og det øvrige Rusland, men at

der først vil kunne træffes beslutning herom af det udvidede EU på grundlag af en grundig evaluering af de politiske og juridiske aspekter, og først når de tekniske hindringer er blevet overvundet.

Det fremgår ligeledes af konklusionerne fra mødet den 22. oktober 2002, at

en beslutning om at lade uafhængige rådgivere indlede en feasibility-undersøgelse i 2003 vil blive truffet af EU med Litauens godkendelse, når der er enighed med Litauen om mandatet for undersøgelsen.

På denne baggrund står det klart, at det ikke er fastslået, om det teknisk, politisk og juridisk kan lade sig gøre at etablere sådanne togforbindelser. Derfor har Kommissionen ikke fremsat noget forslag og Rådet ikke drøftet mulighederne for EU-støtte til nogen form for transport mellem Kaliningrad og det russiske hovedland.

Der har ikke været drøftelser med Rusland om at omlægge militære havnefaciliteter til civile formål. Gennem det faglige bistandsprogram Tacis yder EU imidlertid løbende bistand til udviklingen af Kaliningrads havn med et projekt til 998 000 EUR, der skal styrke dens konkurrencedygtighed ved at tiltrække sig nationale og udenlandske investeringer.

Kommissionen har ikke kendskab til, at der skulle være planer om at give Kaliningrad Oblast et andet navn.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3352/02

af Baroness Sarah Ludford (ELDR) til Kommissionen

(19. november 2002)

Om: Andragende 566/2000

Kommissionen hævdede i skrivelse af 19. juni 2002, at det ikke var muligt at træffe effektive foranstaltninger i henhold til aftalen mellem EF og Norge af 1973. Det fremgår af denne aftales artikel 27, stk. 2 og 3, at de kontraherende parter i tilfælde af overtrædelse af artikel 23 skal give Den Blandede Komité alle nødvendige oplysninger, og at der skal træffes en afgørelse inden for en frist af tre måneder. Har EF i sin egenskab af kontraherende part handlet således? Hvad var resultatet i bekræftende fald, og hvad er i benægtende fald årsagen til, at EF ikke har handlet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(11. december 2002)

I det brev af 19. juni 2002, som det ærede medlem henviser til, redegøres der for det eventuelle resultat af, at en konkurrencesag vedrørende et norsk selskab indbringes for Den Blandede Komité Fællesskabet/Norge under frihandelsaftalen mellem Fællesskabet og Norge fra 1973.

Ifølge artikel 27 i nævnte aftale, som det ærede medlem også henviser til, kan imidlertid kun de kontraherende parter henvise en sag til den blandede komité. I den sag, der omhandles i andragende 566/2000, og som også er genstand for det ærede medlems spørgsmål, viste de forhold, som Kommissionen fastslog, ikke, at der var tale om overtrædelse af EØF-traktatens artikel 85 og 86, og sagen kræver således ikke anvendelse af artikel 27.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3728/02

af Giacomo Santini (PPE-DE) til Kommissionen

(19. december 2002)

Om: Nedlæggelse af togafgang 299

Det belgiske jernbaneselskab (SNCB) har meddelt, at afgang 299, der er et nattog, som også medtager køretøjer, nedlægges med virkning fra den 15. december 2002. Årsagen til denne beslutning er, at det ikke er lykkedes at nå til en aftale om fordelingen af driftsomkostningerne mellem de berørte landes jernbaneselskaber, dvs. Belgien, Luxembourg, Frankrig, Schweiz og Italien. Den omtalte togforbindelse har stor betydning for EU-borgere, som af geografiske, økonomiske eller sundhedsmæssige årsager ikke er i stand til at rejse med fly. Beslutningen om at nedlægge forbindelsen går imod EU's generelle transportpolitik, som støtter en udbygning af jernbanenettet, og er desuden til skade for EU-institutionerne, som har en direkte interesse i, at denne forbindelse opretholdes af hensyn til de EP-medlemmer, tjenestemænd og borgere, som benytter den.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvordan den vil søge oplysninger om årsagerne til denne beslutning, og hvilke foranstaltninger den vil træffe for at få bragt de nævnte lande til enighed? Vil Kommissionen forsøge at forhindre, at denne forbindelse indstilles måske bare for en enkelt dag?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(31. januar 2003)

Kommissionen har erfaret, at denne togafgang blev indstillet den 15. december 2002. Den beklager, at de pågældende jernbaneselskaber har besluttet at skære ned på internationale forbindelser, idet den dog samtidig erkender, at de har ret til at søge at optimere deres organisation, bl.a. ved at undgå tab på sådanne forbindelser, hvilket kræves i artikel 5 i Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner(1).

Kommissionen råder ikke over yderligere oplysninger om de nøjagtige grunde til denne beslutning. Den vil imidlertid gerne gøre opmærksom på, at hvis det rent finansielle aspekt er hovedårsagen, giver Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69(2) de kompetente nationale myndigheder i medlemsstaterne mulighed for at indgå en public service-kontrakt med et jernbaneselskab om togdrift på strækninger, som ikke er rentable uden finansiel støtte fra det offentlige.

Kommissionen agter inden udgangen af 2003 at forelægge et forslag til forordning om passagerers rettigheder og pligter i international jernbanetrafik samt et forslag til direktiv om muligheden for at styrke jernbaneselskabernes konkurrenceevne ved at lette disses adgang til markedet for international passagertrafik.

(1) EFT L 237 af 24.8.1991.

(2) Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjenesteydelse forbundne forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landevej samt ad sejlbare vandveje, EFT L 156 af 28.6.1969.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3461/02

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(6. december 2002)

Om: Indførelse af en europæisk offentlig anklager

Kommissionen bedes angive, hvilke af Det Forenede Kongeriges love der skulle ændres, såfremt den europæiske anklagemyndighed skulle kunne fungere tilfredsstillende.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(5. februar 2003)

Forslaget om oprettelse af en europæisk anklagemyndighed er for nylig blevet drøftet i grønbogen om strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og oprettelse af en europæisk anklagemyndighed(1). Grønbogen, som Kommissionen har udarbejdet, er et høringsdokument, der skal danne grundlag for en åben debat.

Efter Kommissionens mening bør den europæiske anklagemyndighed oprettes ved at indsætte en generel bestemmelse i den kommende forfatningstraktat for Den Europæiske Union, men bestemmelsen bør begrænses til, hvad der er nødvendigt for at oprette anklagemyndigheden og fastlægge dennes opgaver og primære funktion. Derefter vil Rådet og Europa-Parlamentet skulle vedtage de nærmere regler for dens virkemåde gennem efterfølgende afledt ret.

For at nå målene for en europæisk anklagemyndighed, som ifølge grønbogen skal beskytte Fællesskabets finansielle interesser og samtidig respektere nærhedsprincippet, vil det være nødvendigt, at denne anklagemyndighed inkorporeres i retssystemet i hver enkelt medlemsstat.

Kommissionen ønsker ligeledes at henlede det ærede medlems opmærksomhed på Corpus Juris-undersøgelsen(2), som består af komparative analyser udført af eksperter i strafferet fra alle medlemsstaterne. Den nævnte undersøgelse indbefatter en juridisk konsekvensvurdering for lovene i England, Wales, Skotland og Nordirland.

(1) KOM(2001) 715 endelig udg.

(2) Gennemførelse af Corpus Juris i medlemsstaterne, M. Delmas-Marty/J.A.E. Vervaele, Intersentia, Utrecht, 2000 (4 bind).