DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/77

(2004/C 70 E/079)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2133/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(26. juni 2003)

Om: Ulovlig indvandring: det amerikanske udenrigsministerium mod Grækenland og Tyrkiet

Ifølge presseagenturet Reuters (12.6.2003) har det amerikanske udenrigsministerium opført Grækenland og Tyrkiet, henholdsvis en medlemsstat i og et ansøgerland til Den Europæiske Union, på den sorte liste over stater, der er medskyldige i den internationale indslusning af ulovlige indvandrere.

Efter den 1. oktober vil de amerikanske myndigheder kunne træffe sanktioner mod disse to stater.

Mener Europa-Kommissionen ikke, at ovenstående endnu en gang tydeligt viser Den Europæiske Unions manglende evne til effektivt at modvirke den ulovlige indvandring?

Hvilke presserende foranstaltninger agter den at træffe over for Grækenland og Tyrkiet, der klart letter den kriminelle indslusning af mennesker inden for Den Europæiske Union, særlig med de italienske kyster som mål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(5. august 2003)

Det amerikanske udenrigsministerium udgav sin tredje årlige rapport om menneskehandel i juni 2003, som foreskrevet i loven om beskyttelse af ofre for menneskehandel (Trafficking Victims Protection Act). Rapporten beskriver staternes indsats i bekæmpelse af alvorlige former for menneskehandel. Landene er inddelt i tre forskellige grupper. Der er 15 lande — herunder Tyrkiet og Grækenland — i gruppe 3. Det ærede medlem rejser i den forbindelse spørgsmål om EU's indsats i bekæmpelsen af ulovlig immigration og menneskesmugling.

Udtrykkene »menneskesmugling« og »menneskehandel« bruges ofte synonymt, selv om der bør skelnes, fordi de dækker vidt forskellige ting. Terminologien og definitionerne blev præciseret i forbindelse med FN-konventionen om grænseoverskridende organiseret kriminalitet og de to tilknyttede protokoller om menneskesmugling og menneskehandel, der blev undertegnet i Palermo den 12.-15. december 2001 (1). I EU er menneskehandel og menneskesmugling endvidere omfattet af forskellige juridiske instrumenter. Den 19. juli 2002 vedtog Rådet en rammeafgørelse om bekæmpelse af menneskehandel (2). Menneskesmugling er derimod omfattet af Rådets direktiv 2002/90/EF af 28. november 2002 om definition af hjælp til ulovlig indrejse og transit samt ulovligt ophold (3) og Rådets rammeafgørelse af 28. november 2002 om styrkelse af de strafferetlige rammer med henblik på bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse og transit samt ulovligt ophold (3).

Det fremgår tydeligt af både FN's og EU's definitioner, at menneskesmugling er forbundet med hjælp til ulovlig krydsning af grænser og ulovlig indrejse. Der er derfor pr. definition et grænseoverskridende element i menneskesmugling. Det samme er ikke nødvendigvis tilfældet med menneskehandel, der primært er karakteriseret ved udnyttelse. Ved menneskehandel er hensigten at udnytte en person, og denne hensigt er i princippet uafhængig af spørgsmålet om, hvordan ofret kommer frem til det sted, hvor udnyttelsen finder sted. Menneskehandel kan, i de tilfælde hvor der krydses grænser, omfatte lovlig og ulovlig indrejse i det land, der er bestemmelsessted. Ulovlig immigration kan således udgøre en del af menneskehandelen, men begrebet rækker videre og vedrører generelt de pågældende personers ulovlige indrejse eller ophold. Ulovlige immigranter er derfor ikke nødvendigvis ofre for menneskehandel (4).

EU's indsats og plan for fælles foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig immigration er beskrevet i tre handlingsplaner — en specifikt om ulovlig immigration, en om integreret grænseforvaltning og en om tilbagesendelsespolitik. Som forberedelse til Det Europæiske Råd i Thessaloniki den 19-20. juni 2003 gjorde Kommissionen status over situationen på området (5). Det Europæiske Råd i Thessaloniki beskrev desuden nøje den generelle plan for de igangværende aktiviteter i sine konklusioner. Kommissionen er meget opmærksom på ulovlig immigration ad søvejen, hvilket også fremgår af dens svar på den skriftlige forespørgsel E-3112/02 fremsat af Charles Tannock (6) og P-0291/03 fremsat af Giuseppe Pisicchio (7).

Med hensyn til menneskehandel præciseres det i artikel 5, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, at handel med mennesker er forbudt. Beskyttelse og hjælp til ofre er derfor kernen i enhver politik vedrørende menneskehandel. Det betyder først og fremmest, at alle, der er ofre for menneskehandel, skal opfattes og behandles som ofre. Bruxelles-konventionen, som var resultatet af den europæiske konference om forebyggelse og bekæmpelse af menneskehandel — Globale udfordringer i det 21. århundrede — af september 2002 er et vigtigt skridt fremad i EU's politik på området. Bruxelleserklæringen har til formål at videreudvikle det europæiske og internationale samarbejde, konkrete foranstaltninger, standarder, bedste praksis og mekanismer til at forebygge og bekæmpe menneskehandel. Erklæringen er allerede rettesnor for Kommissionens arbejde og vil danne grundlag for fremtidige forslag i EU eventuelt med udgangspunkt i en meddelelse og/eller en handlingsplan, der udarbejdes på grundlag af udtalelse fra en ekspertgruppe nedsat til formålet.

Alt dette skal bidrage til at forbedre situationen i alle medlemsstater og kandidatlande, både for så vidt angår menneskesmugling og menneskehandel.

(1) Det fremgår af artikel 3 i protokollen om bekæmpelse af smugling af migranter ad land-, sø- eller luftvejen, at »Smugling af migranter defineres som medvirken til en persons ulovlige indrejse i en stat, i hvilken den pågældende ikke er statsborger eller har fast opholdstilladelse, med henblik på direkte eller indirekte at opnå en økonomisk eller anden materiel fordel«. Det fremgår af artikel 3 i protokollen om forebyggelse, bekæmpelse og retsforfølgning af menneskehandel, at ved »menneskehandel« forstås det »at rekruttere, transportere eller overføre en person, holde en person skjult eller modtage en person ved brug af magt eller trusler om magtanvendelse eller anden form for tvang, bortførelse, bedrageri eller misbrug af magt eller udnyttelse af en sårbar stilling eller ydelse eller modtagelse af betaling eller fordele for at opnå samtykke fra en person, der har myndighed over en anden person, med det formål at udnytte vedkommende.«.

(2) EFT L 203 af 1.8.2002.

(3) EFT L 328 af 5.12.2002.

(4) KOM(2001) 672 endelig udg.

(5) KOM(2003) 323 endelig udg.

(6) EUT C 155 E af 3.7.2003, s. 92.

(7) EUT C 280 E af 21.11.2003, s. 46.