SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3929/00

af Béatrice Patrie (PSE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: Anvendelse af landbrugsprodukter til nonfood-formål

Der er i dag et enormt potentiale for EU i udviklingen af nye anvendelsesmuligheder for fornyelige landbrugsråvarer inden for nonfood-sektoren. Derigennem kan det blive muligt på en gang at mindske vore CO2-emissioner, at gøre os mindre afhængige af olie og at reducere det europæiske underskud af vegetabilske proteiner. Og det kan ikke mindst blive muligt at erstatte enorme mængder af forurenende produkter af mineralsk oprindelse med produkter af vegetabilsk oprindelse (smøremidler, opløsningsmidler, blæk, biobrændstoffer, pesticider osv.), der har den fordel, at de er biologisk nedbrydelige, ugiftige og fornyelige.

Det må imidlertid konstateres, at man i Agenda 2000 helt har overset denne sektor. Kommissionen har ganske vist allerede taget initiativer til at udvikle anvendelsesmuligheder for de fornyelige ressourcer inden for nonfood-sektoren, men der mangler en samlet strategi for disse initiativer og en koordinering mellem de forskellige generaldirektorater.

Regionsudvalget har for nylig i sin udtalelse 2000/C226/06 i lighed med mange økonomiske og sociale repræsentanter for sektoren for fornyelige ressourcer anmodet Kommissionen om hurtigst muligt at oprette en taskforce for nonfood-sektoren, hvorved det ville blive muligt at få et strategisk overblik over dossieret og føre en sammenhængende politik.

Hvordan vil Kommissionen reagere på denne fælles anmodning fra Regionsudvalget og den berørte sektor? Agter Kommissionen på kort eller mellemlang sigt at oprette denne taskforce? Er der for øjeblikket forslag til retsakter vedrørende anvendelse af produkter af vegetabilsk oprindelse til nonfood-formål til behandling i de ansvarlige tjenestegrene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. februar 2001)

Kommissionen har ikke for tiden anset det for hensigtsmæssigt og nyttigt at oprette en særlig taskforce for nonfood-sektoren. I FN's konvention om klimaændringen, Kyoto-protokollen, der blev undertegnet i december 1997, er det fastsat, at der inden 2005 skal opnås fremskridt om omfanget af nedsættelsen af drivhusgasemissionerne i alle økonomiens sektorer. Fællesskabet har i denne forbindelse givet tilsagn om i perioden 2008-2012 at nedsætte emissionerne med 8 % i forhold til niveauet i 1990.

For at opfylde dette tilsagn vedtog Kommissionen det europæiske klimaændringsprogram, der er indeholdt i dens meddelelse om politikker og foranstaltninger til reduktion af drivhusgasemissionerne(1). Kommissionen gik i sin meddelelse ind for oprettelse af tematiske arbejdsgrupper om alle økonomiens hovedsektorer. I denne forbindelse er der allerede blevet nedsat en særlig gruppe om landbruget samt en anden om skovproblematikken. Disse arbejdsgrupper er sammensat af repræsentanter for alle de berørte sektorer, dvs. bl.a. Kommissionen, medlemsstaternes eksperter, industriens repræsentanter og erhvervsorganisationer. De drøfter fornyelige energikilder og dermed også nonfood-brug af landbrugsprodukter.

Disse grupper har således til formål at identificere og uddybe de vigtigste punkter i de forskellige EF-politikker, der er nødvendige for at opfylde Kyoto-protokollen. Resultaterne af temagruppernes arbejde kan danne grundlag for Kommissionens konkrete forslag til de forskellige politikker. Disse forslag kan omfatte tilpasninger eller ændringer af EF's lovgivning for at formindske emissionen af drivhusgasser.

Desuden skabte Kommissionen ved oprettelsen af en permanent gruppe for fornyelige energikilder (1999) et forum, hvor industriledere, producenter og erhvervsorganisationer regelmæssigt kan udveksle oplysninger med dens tjenestegrene.

Resultaterne af Agenda 2000 betyder et andet vigtigt skridt hen imod en tilpasning af landbrugsråvarernes priser til verdensmarkedspriserne. På denne måde udbydes landbrugsråvarerne, bl.a. korn og oliefrø, til konkurrencedygtige priser til nonfood-brug, ja til energibrug.

Det er vanskeligt i forbindelse med den fælles landbrugspolitik at gå videre på grund af de nuværende bindinger i Verdenshandelsorganisationen (WTO) og på budgettet. Hvis landbrugsråvarer i energi- og miljøpolitikken anses for en vigtig fornyelig ressource, bør forskellen mellem priserne på forarbejdede landbrugsråvarer og priserne på konkurrerende fossile brændstoffer formindskes via beskatningen, som Kommissionen (Schriveners forslag) allerede har foreslået og nedfældet det i grønbogen om forsyningssikkerhed(2).

Desuden er der i Agenda 2000 fastsat en referencesats for jordudtagning på 10 %. Ifølge artikel 6, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1251/1999 af 17. maj 1999 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder(3) kan det udtagne areal anvendes til at tilvejebringe materialer til fremstilling i Fællesskabet af produkter, som ikke primært er bestemt til konsum eller foderbrug, under forudsætning af at der anvendes effektive kontrolordninger, uden at betalingen i henhold til støtteordningen for markafgrøder herved berøres. Gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning (EF) nr. er nedfældet i Kommissionens forordning (EF) nr. 2461/1999(4). Ca. 20 % af det udtagne areal (1 mio. ha) blev anvendt til dette formål. Industrien nød godt af meget konkurrencedygtige priser på landbrugsråvarer til at udvikle nye afsætningsmuligheder.

EF-støtten til udvikling af landdistrikterne gør det i øvrigt også muligt at fremme nonfood-brugen af landbrugsprodukter. I de planer for udvikling af landdistrikterne for perioden 2000-2006, som medlemsstaterne udarbejdede og forelagde Kommissionen til godkendelse, er der således fastsat støtte til anvendelse af biomasse i forbindelse med støtte til investeringer på bedrifterne, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter eller udvikling af landdistrikterne.

Desuden har Kommissionen i forbindelse med statsstøtte tilladt konkrete foranstaltninger (bl.a. skatte- og lovbestemmelser) til energibesparelse og fremme af fornyelige energikilder. Det indgår i statsstøtten til miljøbeskyttelse.

(1) KOM(2000) 88 endelig udg.

(2) KOM(2000) 769 endelig udg.

(3) EFT L 160 af 26.6.1999.

(4) Kommissionens forordning (EF) nr. 2461/1999 af 19. november 1999 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1251/1999, for så vidt angår anvendelsen af udtagne landbrugsarealer med henblik på produktion af råvarer til fremstilling i EF af produkter, som ikke primært er bestemt til konsum eller foderbrug EFT L 299 af 20.11.1999.