SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2056/98

af Felipe Camisón Asensio (PPE) til Kommissionen

(7. juli 1998)

Om: Perspektiver for en reform af strukturfondene

1. Har reformerne til formaal at opnaa en stoerre grad af forenkling og decentralisering? Paa hvilken maade?

2. Agter Kommissionen fortsat - efter 1999 - at lade Samhoerighedsfonden fungere som hidtil uden aendringer af den aktuelle procedure?

3. Forventes udviklingsplanen for EU's omraade (ESDP) finansieret via strukturfondene?

Svar afgivet af Monika Wulf-Mathies paa Kommissionens vegne

(11. september 1998)

Forenkling og decentralisering er to af de vigtigste formaal med omlaegningen af strukturfondenes aktiviteter, som Kommissionen har foreslaaet for hvert gennemfoerelsesomraade og -led. Ved at fastlaegge de enkelte partneres rolle og ansvar skulle man faa stoerre klarhed over ansvarsfordelingen ved strukturfondenes gennemfoerelse, som forenkles. Det respektive ansvar i forbindelse med programmering, overvaagning, evaluering og kontrol vil fremover vaere klart og utvetydigt fastlagt, og det kommer til at lette forbindelserne mellem Kommissionen, medlemsstaterne, regionerne og de oekonomiske beslutningstagere. Medlemsstaterne har det generelle ansvar for fondenes gennemfoerelse, og den detaljerede programmering decentraliseres, hvilket vil sige, at gennemfoerelsen, den finansielle forvaltning, opfoelgningen og evalueringen af denne del af programmeringen foerst og fremmest paahviler medlemsstaterne. Den finansielle forvaltning forenkles radikalt. Mens den nuvaerende ordning med EU-forpligtelser og -betalinger er baseret paa, at midlerne udbetales i trancher, at der ydes en hel raekke forskud, og at midlerne frigives, efterhaanden som arbejderne gennemfoeres, bygger den foreslaaede ordning paa én automatisk aarlig forpligtelse, ét forskud, der udbetales ved programmets godkendelse, refusion af de udgifter, som medlemsstaterne har godkendt, og én saldobetaling. Et andet omraade, der er vigtigt for de oekonomiske beslutningstagere, nemlig om udgifterne er stoetteberettigede, forenkles ogsaa. I de nugaeldende bestemmelser er der intet fastsat herom, men i praksis har det vist sig, at der er behov for regler paa dette omraade (jf. de 22 faktablade om stoetteberettigelse, som Kommissionen vedtog i marts 1997 som led i SEM 2000). Princippet er, at det er de nationale regler, der gaelder, medmindre der skulle opstaa et behov paa EU-plan (fx samordning, retlig lakune), hvor Kommissionen saa fastsaetter faelles regler.

Hvad angaar Samhoerighedsfonden, har Kommissionen foreslaaet, at de medlemsstater, hvis bruttonationalprodukt (BNP) pr. indbygger er lavere end 90 % af EU-gennemsnittet, skal kunne faa stoette fra denne fond, uanset om de deltager i OEMU'ens tredje fase.

Ifoelge artikel 9, stk. 4, i forslaget til forordning om generelle bestemmelser om strukturfondene(1) fastlaegger Kommissionen retningslinjer, der indeholder EU's prioriteter for hvert af strukturfondsmaalene.

I disse retningslinjer skal der saaledes tages hensyn til bestemmelserne i artikel 1 i ovennaevnte forordningsforslag, hvorefter EU ved at forfoelge disse maal gennem fondene skal bidrage til at fremme en harmonisk, afbalanceret og baeredygtig oekonomisk udvikling. Med henblik herpaa kan der i retningslinjerne indgaa visse elementer fra udviklingsplanen for EU-omraadet.

Kommissionen har i oevrigt foreslaaet, at ét af de tre EU-initiativer skal vedroere det graenseoverskridende, tvaernationale og tvaerregionale samarbejde og paa den maade tilskynde til en afbalanceret fysisk planlaegning i hele EU. Endelig kan der paa Kommissionens initiativ ivaerksaettes en raekke undersoegelser eller innovative aktioner vedroerende spoergsmaal i forbindelse med fysisk planlaegning.

(1) EFT C 176 af 9.6.1998.