ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1759/02

af Christos Folias (PPE-DE) til Kommissionen

(19. juni 2002)

Om: En marina på Lefkada

For nylig blev der på Lefkada indviet en marina til betjening af lystbåde.

Er dette projekt blevet finansieret af EU?

Hvad har det kostet at bygge marinaen, hvor stort et beløb har EU bidraget med, og hvor stor en andel af udgifterne har den græske stat, banker og private investorer betalt?

Hvilket firma har udført projektet, og hvordan er ejerskabsforholdene i dette firma?

Hvilke kriterier om almen interesse blev lagt til grund for godkendelsen af fællesskabsfinansieringen? Ville projektet have været økonomisk bæredygtigt også uden fællesskabsstøtten? Er der foretaget nogen costbenefit-analyse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(26. juli 2002)

I medfør af subsidiaritetsprincippet og ifølge bestemmelserne for strukturfondene er det op til de græske myndigheder at udvælge projekterne på grundlag af de kriterier, der er fastsat i det pågældende operative program, som er vedtaget af Kommissionen. Det er således ikke Fællesskabet, som godkender finansieringen af de enkelte projekter eller fører tilsyn med gennemførelsen.

I det foreliggende tilfælde er projektet blevet udvalgt af de kompetente græske myndigheder som led i det integrerede operative program for De Joniske Øer og specielt delprogrammet bæredygtig udvikling af turisme.

Ifølge de informationer, der er indkommet fra de græske myndigheder, er det pågældende anlæg den græske stats ejendom, og denne har overladt driften heraf til præfekturet Lefkada, som er den endelige støttemodtager ved samfinansieringen via Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU). Det nævnte præfektur har betroet udførelsen og driften af projektet for en 40-årig periode til selskabet Lefkada Marína ved en koncessionskontrakt, som undertegnedes i slutningen af 1999.

Projektet gennemføres i to faser. Første fase omfatter havneanlægsarbejder for et samlet beløb af 8,8 mio. EUR, som samfinansieres via EFRU med 75 % inden for programmeringsperioden 1994-1999. Anden fase omfatter afslutningen af havneanlægsarbejderne samt indretning af marinaens landområde for et samlet beløb af 19,8 mio. EUR, heraf 6,2 mio. EUR i form af offentlige udgifter og 13,6 mio. EUR i form af private investeringer. EFRU samfinansierer de offentlige udgifter med 75 % via det integrerede operative program for De Joniske Øer inden for fællesskabsstøtterammen for perioden 2000-2006.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0396/02

af Eluned Morgan (PSE) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Det Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU)

Hvorfor skal Kommissionen høre Det Økonomiske og Sociale Udvalg samtidig med, at den har mulighed for og pligt til i henhold til Amsterdam-traktaten at konsultere arbejdsmarkedets parter? Hvilken holdning indtager Kommissionen i tilfælde af modstridende udtalelser? Hvad er begrundelsen herfor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(19. marts 2002)

Den rolle, som arbejdsmarkedets parter spiller i forbindelse med den sociale dialog, er klart defineret i EF-traktaten, som giver arbejdsmarkedets parter i EU mulighed for at vedtage rammeaftaler, der kan omsættes til fællesskabslovgivning, hvis parterne, i henhold til artikel 139, udtrykker ønske herom. EF-traktatens artikel 137 angiver de områder, hvor høring af arbejdsmarkedets parter er en forudsætning for, at Kommissionen kan udøve sin initiativret. Artikel 138 fastslår de nærmere regler for denne høring.

Svarende til praksis i medlemsstaterne foregår dialogen mellem arbejdsmarkedets parter i EU mellem uafhængige parter og udmunder i aftaler, som er et resultat af frie forhandlinger.

Høringen af Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedrører derimod hovedsagelig lovgivningsproceduren. Med henblik på udarbejdelse af forslag eller når et forslag er forelagt, konsulterer Kommissionen, Rådet eller Parlamentet obligatorisk, når det er forudset i EF-traktaten og valgfrit i andre tilfælde Det Økonomiske og Sociale Udvalg, hvori arbejdsmarkedets parter, men også andre kategorier, der er omhandlet i EF-traktaten, er repræsenteret.

Udvalget afgiver en samlet udtalelse, som mere er en syntese af holdninger end resultatet af en forhandling mellem arbejdsmarkedets parter.

Det er klart, at på grund af den stadig større rolle, der spilles af arbejdsmarkedets parter, som ønsker at bevare deres selvstændighed i forhold til et organ, hvori de er repræsenteret, ændres Udvalgets sammensætning og funktion. Der er en klar indikation i denne retning i Nice-traktaten; der ønskes således en større repræsentation af civilsamfundet og af strukturer, som ikke først og fremmest repræsenterer arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer. I forbindelse med udvidelsen spiller Udvalget i øvrigt en vigtig rolle, når det drejer sig om at forberede kandidatlandenes civilsamfund, bl.a. i de tilfælde, hvor Associeringsrådet har oprettet et blandet rådgivende økonomisk og socialt udvalg.

Dette vil øge komplementariteten mellem de to høringsprocesser, der involverer arbejdsmarkedets parter og Udvalget.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1532/02

af Giovanni Pittella (PSE) til Rådet

(3. juni 2002)

Om: Lov mod tosprogethed i Hessen

- I den tyske delstat Hessen gælder der en lov, som blev vedtaget den 17. juni 1992 af delstatsregeringer SPD-De Grønne med det formål at bevare standarden i skolerne. Denne lov har bl.a. tjent til at fremme tosprogetheden.

- En ny lov er for nylig blevet foreslået, som vil have den virkning, at den berøver de udenlandske børn deres ret til at holde deres oprindelsessprog ved lige, og i henhold til hvilken deres modersmål og deres potentielle tosprogethed ikke betragtes som en ressource, der bør udnyttes.

- Selv om det påvises i kompetente undersøgelser, hvor vigtig bevarelse af oprindelsessprog og -kultur er for den personlige udvikling og integrationsprocessen, ønsker delstatsregeringen i Hessen, at oprindelseslandene påtager sig det finansielle ansvar herfor. Dette vil placere en enorm stor finansiel og organisatorisk byrde på de konsulære repræsentanter, mindske de pågældende sprogs prestige og svække disse sprogs retsstilling som et akademisk fag.

- I forbindelse med konferencen om integration og muligheder for indvandrere i Hessen, som regeringen arrangerede den 26. november 2001 i Wiesbaden, udtalte ministerpræsident Koch følgende: Vi er i Tyskland. Her er der kun et sprog, nemlig tysk. Hjemme kan udenlandske familier tale det sprog, de måtte ønske, men på gaden og i skolen er det kun tysk, der tales. Dette er den eneste vej til integration.

- Den ny lov vil føre til alvorlige problemer: Hvis det kræves, at børnene lærer tysk før de begynder i skolen, vil udenlandske forældre få skylden for, at deres børn eventuelt ikke har lært sproget. Men ofte har indvandrerfamilier ikke råd til at betale sprogkurser.

- Endvidere er det pågældende lovforslag en overtrædelse af Rådets direktiv 77/486/EØF af 7. juli 1977 samt Det Europæiske Charter om Grundlæggende Rettigheder og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.

Vil Rådet gøre alt, hvad det kan for at forhindre vedtagelsen af en lov, som åbenlyst er i strid med den europæiske lovgivning og den tyske forfatning, og som sandsynligvis vil føre til en lang juridisk og politisk strid?

Svar

(8. oktober 2002)

Rådet vil gerne påpege, at det ikke kommenterer lovforslag i medlemsstaterne. For så vidt angår overholdelse af Rådets direktiv af 25. juli 1977 om skolegang for børn af vandrende arbejdstagere(1) er det op til Europa-Kommissionen i overensstemmelse med traktatens artikel 211 at drage omsorg for gennemførelsen af de i denne traktat indeholdte bestemmelser og af de bestemmelser, som med hjemmel i denne træffes af institutionerne .

Rådet minder om, at bestemmelserne i nævnte direktiv skal ses i sammenhæng med traktatens artikel 149, stk. 1, hvori det hedder, at Fællesskabet bidrager til udviklingen af et højt uddannelsesniveau ved at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt at støtte og supplere disses indsats, med fuld respekt for medlemsstaternes ansvar for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne samt deres kulturelle og sproglige mangfoldighed.

(1) EFT L 199 af 6.8.1977.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0387/02

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Opdeling af Westdeutsche Landesbank (WestLB) i et moderselskab og et datterselskab

Er Kommissionen bekendt med, hvordan den planlagte nye retlige struktur er mellem den private forretningsbank og datterselskabet WestLB AG og den offentlige investeringsbank og moderselskabet Landesbank NRW (LB NRW)?

Er Kommissionen bekendt med den fremtidige regnskabsstruktur mellem WestLB AG og LB NRW samt med aftaler om overtagelse af personale og forretningsaftaler mellem moderselskab og datterselskab?

Mener Kommissionen, at de kontraktlige relationer mellem moderselskab og datterselskab udgør en faktisk og tilstrækkelig opdeling og afgrænsning af WestLB, der er i overensstemmelse med det krav, Kommissionen har fremsat om en omstrukturering, og er der i Kommissionen nogen endelig holdning, for så vidt angår WestLB's fremtidige (samlede) struktur? Hvordan ser man i bekræftende fald på denne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. marts 2002)

Kommissionen har modtaget oplysninger fra myndighederne i delstaten Nordrhein-Westfalen om den planlagte opdeling i et offentligretligt moderselskab og et kommercielt privatretligt datterselskab. Modellen er i princippet forenelig med EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte. Oplysningerne undersøges fortsat.

Kommissionen har endnu ikke kendskab til alle detaljer om den fremtidige regnskabsstruktur eller med aftaler om overtagelse af personale og forretningsaftaler mellem moderselskab og datterselskab. Kommissionen vil anmode om sådanne oplysninger i den udstrækning, den finder det nødvendigt for bedømmelsen af eventuel statsstøtte.

Modellen for opdeling af West LB, som den er forelagt Kommissionen, er i princippet en effektiv og tilfredsstillende løsning på problemet med statsstøtte. Evalueringen er endnu ikke afsluttet i alle enkeltheder, f.eks. den offentlige panteobligationsvirksomhed inden for den offentligretlige del og refusionsmetoderne for det beløb, som skal efteropkræves fra handelsaktiviteterne i henhold til Kommissionens afgørelse af 8. juli 1999 om kapitaloverførsel fra West LB/Wfa.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0570/02

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(22. februar 2002)

Om: Import af tunfiskekonserves fra Thailand og Filippinerne

Under forhandlingerne på den 4. ministerkonference i Verdenshandelsorganisationen (WTO) i november 2001 i Doha om den dispensation, som er nødvendig, for at Den Europæiske Union kan opretholde toldpræferenceordningen i forhold til AVS-landene, gjorde Thailand og Filippinerne deres accept betinget af, at deres tunfiskekonserves fik bedre adgang til EU's marked. Den ansvarlige EU-kommissær Pascal Lemy gav tilsagn om at undersøge mulighederne herfor.

Kan Kommissionen oplyse om, hvor langt man er nået med den pågældende undersøgelse, og om EU er parat til at forbedre adgangen til EU for tunfiskekonserves fra Thailand og Filippinerne?

Kan Kommissionen oplyse om udviklingen i de seneste fem år med hensyn til afsætningen i EU af tunfiskekonserves fra AVS-landene, landene under GSP-narkotikaordningen, Thailand og Filippinerne?

Har Kommissionen gjort sig klart, at enhver nedsættelse af tolden på tunfiskekonserves fra Thailand og Filippinerne vil være til alvorlig skade for såvel den europæiske tunfiskesektor, som skaber adskillige job i EU, som for både offentlige og private investeringer i AVS-landene og i landene under GSP-narkotikaordningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(19. marts 2002)

Kommissionen er i gang med at afholde de lovede konsultationer. Det afgivne tilsagn gik ud på at undersøge Thailands og Filippinernes påstande om, at deres legitime interesser uberettiget blev skadet som følge af opretholdelsen af præferencetoldbehandlingen af tunfiskekonserves med oprindelse i AVS-landene.

Kommissionen har undersøgt tunfiskeindustriens situation generelt og har siden 1987 indhentet relevante oplysninger om importen til Fællesskabet af tunfiskekonserves fra alle kilder, særlig AVS-staterne og Thailand og Filippinerne. Kommissionen har også undersøgt oplysninger fra Thailand og Filippinerne om deres eksport til Fællesskabet og har to gange holdt møder med disse landes myndigheder for at drøfte de afgivne oplysninger og få dem uddybet.

Kommissionen er i øjeblikket ved at analysere situationen, sådan som den er beskrevet af Thailand og Filippinerne, og den tager hensyn til andre parters oplysninger og synspunkter. En tredje konsultationsrunde forventes at finde sted i de kommende uger, hvorefter Kommissionen vil udarbejde en rapport om resultaterne af dens undersøgelse.

Der bliver sendt en tabel over importen af tunfiskekonserves (undtagen tunfileter og bonit) til Fællesskabet i de seneste fem år direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat.

Kommissionen er klar over, at Fællesskabets tunfiskesektor er vigtig, og at dens levedygtighed sikres af en fin balance mellem producenter, importører og eksportører, og den er også opmærksom på europæiske og lokale investeringsinteresser i AVS-landene og andre tredjelande.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1683/02

af Ursula Schleicher (PPE-DE) til Kommissionen

(12. juni 2002)

Om: Direktiv 98/83/EF om kvaliteten af drikkevand (drikkevandsdirektivet)

Fagfolk, der er involveret i gennemførelsen i national ret af direktiv 98/83/EF(1) om kvaliteten af drikkevand (drikkevandsdirektivet), kritiserer, at direktivet som en grundlæggende mangel ikke fastlægger de nødvendige forholdsregler til at sikre kvaliteten af drikkevandet. Allerede i dag overskrides de gældende grænseværdier for bly på 40 µg/l hyppigt, især når drikkevandet står i længere tid i blyledninger.

Ligger Kommissionen inde med oplysninger om, hvilke konkrete foranstaltninger medlemsstaterne har iværksat for at nedsætte blybelastningen af befolkningen?

De i fremtiden gældende grænseværdier på henholdsvis 25 µg/l og 10 µg/l frem til 2013 kan ikke overholdes uden udskiftning af blyledninger.

Råder Kommissionen over oplysninger om, hvilke medlemsstater der yder støtte og tilskud til udskiftning af blyledninger?

(1) EFT L 330 af 5.12.1998, s. 32.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(25. juli 2002)

Med hensyn til de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre drikkevandets kvalitet, skal medlemsstaterne i henhold til artikel 13, stk. 6, i drikkevandsdirektivet(1) udarbejde en rapport (som skal forelægges for Kommissionen) om de foranstaltninger, de har truffet eller påtænker at træffe for at opfylde deres forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 3, og bilag I, del B, note 10. Den første rapport skal dække årene 2002, 2003 og 2004 og foreligge før udgangen af 2005. For så vidt angår overskridelsen af de nugældende normer for bly, som i direktivet er fastsat til 50 mikrogram pr. liter (µg/l), skal de pågældende oplysninger også foreligge i 2005.

Oplysninger til Kommissionen om de særlige foranstaltninger, medlemsstaterne har truffet for at nedbringe befolkningens udsættelse for bly, skal først foreligge ved udgangen af 2005. Dog foreligger der allerede på indeværende stadium en række oplysninger desangående. Kommissionen er blevet underrettet om en række foranstaltninger, der er truffet eller planlagt af medlemsstaterne, som f.eks. udskiftning af rørledninger (Tyskland, Spanien, Irland, Nederlandene, Østrig, Portugal samt Det Forenede Kongerige), vandbehandling som f.eks. fosfatdosering samt blødgøring af vandet (Frankrig, Nederlandene og Det Forenede Kongerige). Ligeledes forsyner flere medlemsstater deres forbrugere med informationer om de sundhedsmæssige risici, der er forbundet med at blive udsat for bly, samt hvilke forholdsregler man kan træffe, når der findes blyholdige rørinstallationer i hjemmet.

I andre medlemsstater som for eksempel Danmark, Sverige og Finland har man aldrig anvendt blyledninger til forsyning med drikkevand.

Med hensyn til støtte til udskiftning af blyledninger i hjemmene er Kommissionen klar over, at nogle medlemsstater allerede benytter dette incitament (tilskudsordninger) for at fremme denne udskiftning (Nederlandene, Det Forenede Kongerige), mens andre medlemsstater fortsat overvejer en sådan foranstaltning.

(1) Rådets direktiv 98/83/EF af 3. november 1998 om kvaliteten af drikkevand.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1671/02

af Martin Schulz (PSE) til Kommissionen

(5. juni 2002)

Om: Våbenlovgivningen i EU

De tragiske begivenheder den 26. april 2002, hvor en gymnasieelev på Gutenberg-gymnasiet i Erfurt skød 16 mennesker, udløste en bred samfundsdebat i Tyskland og i EU om vores holdning til vold i samfundet. Navnlig har det været en intens debat om våbenlovgivningen. I den forbindelse bedes Kommissionen oplyse følgende:

Hvilke muligheder er der efter Kommissionens opfattelse for at harmonisere de forskellige våbenlovgivninger i EU, så erhvervelsen af våben bliver underlagt ensartede kriterier?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(1. juli 2002)

På europæisk plan udgør Rådets direktiv 91/477/EØF af 18. juni 1991(1), allerede de fælles rammer for så vidt angår anskaffelse, besiddelse og overførsel af våben i og mellem EU-medlemsstaterne.

Dette direktiv indeholder bestemmelser vedrørende hvilke kategorier af skydevåben, hvis anskaffelse eller besiddelse af privatpersoner enten er forbudt eller undergivet tilladelse eller anmeldelse. I direktivet bestemmes også, at overførsel af skydevåben mellem medlemsstater kun kan ske i henhold til direktivets regler, som gør det muligt for medlemsstaterne at være informeret om, at et skydevåben indføres på den pågældende medlemsstats område. For så vidt angår størstedelen af bestemmelserne tillader direktiv 91/477/EØF medlemsstaterne at vedtage egne bestemmelser, der er mere restriktive end direktivets, og direktivet har ikke forrang frem for nationale bestemmelser vedrørende besiddelse af skydevåben eller anvendelse af skydevåben i forbindelse med jagt eller sportslige aktiviteter.

I slutningen af 2000 udarbejdede Kommissionen en rapport om dette emne til Parlamentet og Rådet(2). I denne rapport påpeger Kommissionen, at direktiv 91/477/EØF er resultatet af et kompromis, der blev opnået efter adskillige års forhandlinger, samt, at medlemsstaterne og de berørte parter generelt er tilfredse med direktivets virkemidler. Der er fra disses side udtrykt enighed om, at det ikke vil være ønskeligt at forstyrre den med direktivet opnåede harmoni gennem væsentlige ændringer af de lovgivningsmæssige rammer. Hertil har Kommissionen svaret, at reformen af direktivet ikke specielt ville give sig udslag i grundlæggende ændringer, men mere i retning af en afklaring af visse af bestemmelserne med henblik på at sikre en passende anvendelse af direktivet i hele EU.

(1) EFT L 256 af 13.9.1991.

(2) KOM(2000) 837 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1793/02

af Gianfranco Dell'Alba (NI) til Kommissionen

(24. juni 2002)

Om: Valg af delegationschefer i tredjelandene i tidsrummet 1999-2002

Kan Kommissionen give oplysninger om følgende:

- Navn og nationalitet for delegationscheferne i tredjelandene med undtagelse af AVS- og PECO-landene pr. 1. september 1999?

- Navn og nationalitet for delegationscheferne i samme lande pr. 1. juni 2002?

- Antal og nationalitet for de delegationschefer, der er gået på pension eller modtager andre former for pensioner, og antal og nationalitet for de delegationschefer, der er overgået til Kommissionens centraladministration?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(1. august 2002)

Som følge af omfanget af svaret, der indeholder mange tabeller, sender Kommissionen det direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1689/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(12. juni 2002)

Om: Lufttrafikkontrol og vejrprognoser

Det er velkendt, at lufttrafikkontrollen i Europa er yderst vigtig, eftersom effektiviteten af denne kontrol er afgørende for flyvningernes sikkerhed og muligheden for at undgå forsinkelser. Lige så vigtig (og uløseligt forbundet hermed) er velfungerende meteorologiske tjenester, som giver præcise og rettidige vejrprognoser med god tidsmæssig rækkevidde.

Findes der civilluftfartstjenester i Unionens medlemslande, som afbryder deres funktion i weekenderne? Findes der statslige meteorologiske tjenester, der gør det samme? Hvis ja, i hvilke lande lukker disse tjenester fredag middag og genoptager deres funktion om mandagen? Hvilke problemer skaber denne ordning for den civile luftfart?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(26. juli 2002)

De civile luftfartstjenester i Europa er udformet med henblik på at dække en trafikmængde, som varierer alt efter sted og tidspunkt.

Eftersom denne efterspørgsel eksisterer hele ugen igennem, må disse tjenester til stadighed være til rådighed for at sikre flyvningernes planmæssighed og sikkerhed. Det gælder navnlig flynavigationstjenester, herunder vejrtjenester.

For så vidt angår lufttrafikkontrollen, har personalemangel i weekenden undertiden været årsag til utilstrækkeligt tjenesteudbud. Følgen heraf har været, at kapaciteten til styring af flytrafikken har været for lille, og dermed at flyvningerne er blevet forsinket. Denne nedsatte kapacitet indvirker ikke på sikkerheden. Løsningen på dette styringsproblem, som ikke henhører under Fællesskabets kompetence, forudsætter, at lufttrafikkontrollen tilrettelægges i overensstemmelse med brugernes behov. Sigtet med initiativet det fælles luftrum er at forøge sikkerheden, kapaciteten og effektiviteten inden for styring af flytrafikken. Ifølge Kommissionens forslag til lovgivningsmæssig ramme herfor skal de enkelte landes ansvarlige nationale myndigheder føre strengere kontrol med tjenesteydernes ydelser, og der skal indføres sådanne harmoniserede regler og normer, som tjenesteyderne har brug for for at forbedre deres forvaltning af personale og infrastruktur.

Endelig kan visse lufthavne, som er specialiseret i bestemte former for flyvning (almindelig flyvning), være helt eller delvis lukket i weekenderne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0302/02

af Eluned Morgan (PSE) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Strukturfond

Hvor har Kommissionen ikke besøgt de pågældende steder i medlemsstaterne i 2000 med henblik på at revidere ordningen med rapportering af uregelmæssigheder i forbindelse med strukturfondene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(7. maj 2002)

I løbet af år 2000 aflagde Kommissionen kontrolbesøg i medlemsstaterne vedrørende anvendelsen af kontrolbestemmelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 2064/97 af 15. oktober 1997 om gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 om detaljerede ordninger for medlemsstaternes finanskontrol af aktioner, der medfinansieres af strukturfondene(1). Disse kontrolbesøg har bl.a. til formål at evaluere, om denne forordnings artikel 7 er overholdt, hvad angår behandlingen af uregelmæssigheder.

Med offentliggørelsen af Kommissionens forordning (EF) nr. 1681/94 af 11. juli 1994 om uregelmæssigheder og tilbagebetaling af beløb, der uberettiget er udbetalt inden for rammerne af finansieringen af strukturpolitikkerne, samt om oprettelse af et informationssystem på dette område(2), har Kommissionen givet medlemsstaterne præcise skriftlige instrukser om tidsplan og format for indberetningerne om uregelmæssigheder. Kommissionen påtænker at foretage en særlig undersøgelse i hver medlemsstat af det indberetningssystem, der er fastsat i forordningen, samt af landets informationssystem.

(1) EFT L 290 af 23.10.1997.

(2) EFT L 178 af 12.7.1994.