SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2864/00

af Michel Hansenne (PPE-DE) til Kommissionen

(14. september 2000)

Om: Anerkendelse af et sygeplejerskediplom

Kommissionen bedes i forbindelse med en eksamineret belgisk sygeplejerske, som ønsker at arbejde i Frankrig, oplyse følgende:

1. Hvilket/hvilke EF-direktiv/direktiver kan hun henvise til som retsgrundlag for anerkendelse af sine diplomer?

2. Er disse forskellige direktiver omsat i fransk lovgivning?

3. Hvem kan hun henvende sig til i tilfælde af en strid med de pågældende franske instanser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. oktober 2000)

1. Hvilke bestemmelser der gælder for EU-borgere, der besidder et belgisk eksamensbevis for infirmier gradué (eksamineret sygeplejerske), og som ønsker at opnå erhvervsmæssig anerkendelse, så de kan udøve erhvervet i Frankrig, er generelt fastsat i Rådets direktiv 77/452/EØF af 27. juni 1977 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje samt om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af etableringsretten og den fri udveksling af tjenesteydelser,(1) og Rådets direktiv 77/453/EØF af 27. juni 1977 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om virksomhed som sygeplejerske med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje(2).

Eksamensbeviser, der i medlemsstaterne udstedes for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, er genstand for automatisk gensidig anerkendelse. Dette gælder for alle eksamensbeviser, der er opført på listen i det første af de to nævnte direktiver.

2. Ja, begge direktiver er gennemført i fransk ret. Nærmere betegnet er det for så vidt angår anerkendelse af eksamensbeviser for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje sket ved artikel 1 i Loi no 80-527 af 12. juli 1980, hvorved der i den franske Code de la santé publique er indsat en ny artikel L474-1 om denne anerkendelse. Der er desuden vedtaget flere forskellige arrêtés d'application (bekendtgørelser) med en liste over, hvilke af medlemsstaternes eksamensbeviser for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje der kan opnå en sådan anerkendelse.

3. Opstår der strid mellem parterne, er der flere forskellige muligheder på nationalt plan og på EU-plan. På nationalt plan er det når man ser bort fra klagemulighederne i forhold til forvaltningsmyndighederne (recours gracieux (remonstration, dvs. klage til den myndighed, der har truffet afgørelsen) og recours hiérarchique (rekurs, dvs. klage til en højere myndighed)) domstolene, der skal påse fællesskabsrettens anvendelse. Vandrende arbejdstagere har derfor mulighed for at indbringe sagen for den kompetente franske domstol på de betingelser, der gælder efter fransk ret. Fordelen ved denne fremgangsmåde er, at arbejdstageren i en konkret sag kan få en individuel afgørelse, der kan gøres gældende over for de nationale myndigheder.

På EU-plan kan vandrende arbejdstagere for det første henvende sig til Eurojus-rådgiveren ved Kommissionens repræsentation i Frankrig. Arbejdstageren kan desuden indgive en klage til Kommissionen eller et andragende til Parlamentet, hvis hun ikke mener, at Frankrig har anvendt fællesskabsretten korrekt.

Kommissionen skal dog påpege over for det ærede medlem, at der er tale om helt generelle svar uden hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for visse eksamensbeviser for sygeplejersker, bl.a. for specialsygeplejersker. Kommissionen har ikke fyldige oplysninger om den konkrete sag og kan derfor heller ikke gå i nærmere enkeltheder i sit svar.

Endelig skal Kommissionen for fuldstændighedens skyld henvise til webstedet http://europa.eu.int/citizens, som Parlamentet og Kommissionen i sin tid tog initiativ til i fællesskab, og hvor der gives generelle oplysninger svarende til dem ovenfor.

(1) EFT L 176 af 15.7.1977.

(2) EFT L 176 af 15.7.1977.