ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/190

(2004/C 65 E/207)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2731/03

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om: Rammeaftale om en toldunion mellem Tyrkiet og den nordlige del af Cypern.

Den tyrkiske regering har underskrevet en rammeaftale om en »toldunion« med den selvudråbte »Tyrkiske Republik Nordcypern«, som hverken udgør en uafhængig stat eller en enhed, der er anerkendt ifølge international ret og FN's resolutioner.

Eftersom undertegnelsen af denne aftale udgør en åbenlys krænkelse af principperne i international ret, FN-pagten og beslutningerne fra FN's Sikkerhedsråd, EU's principper og afgørelser, samt at den også er i modstrid med den institutionelle ramme for EU's forbindelser med Republikken Cypern og med Tyrkiet selv som ansøgerland, bedes Kommissionen oplyse, om den inden undertegnelsen af »rammeaftalen« var blevet bedt om at udtale sig, om aftalen er i overensstemmelse med principperne og bestemmelserne i associeringsaftalen og aftalen om en toldunion mellem Tyrkiet og EU, og endvidere om den finder, at dette vil kunne påvirke Tyrkiets tiltrædelsesproces samt de kompetente fællesskabsorganers vurdering af landets kandidatur?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

på skriftlige forespørgsler E-2679/03 og P-2731/03

(1. oktober 2003)

Kommissionen beklager, at der den 8. august 2003 blev undertegnet en såkaldt »rammeaftale om en toldunion« mellem Tyrkiet og Nordcypern (»TRNC«). Denne »aftale« har ingen juridisk gyldighed i henhold til folkeretten, og den blev endvidere undertegnet uden noget forudgående samråd med EU. EU har gjort det klart over for den tyrkiske regering, at en ratificering af den såkaldte »rammeaftale« vil være uforenelig med toldunionen mellem EU og Tyrkiet og ikke fremme en løsning af Cypern-spørgsmålet.

Hvad angår de ærede medlemmers bekymring med hensyn til eksport fra Nordcypern, ønsker Kommissionen at understrege, at såfremt importvarer fra Cypern skal kunne være omfattet af den præferencebehandling, der ydes i henhold til associeringsaftalen mellem EF og Cypern, skal de dækkes af oprindelsescertifikater, som udstedes af de godkendte myndigheder i overensstemmelse med Domstolens afgørelse fra 1994 (Anastasiou Pissouri Ltd m.fl.). Oprindelsescertifikaterne kontrolleres af medlemsstaternes toldmyndigheder. Hvis varer bringes i fri omsætning på grundlag af ugyldige certifikater, kan Kommissionen og medlemsstaterne anmode toldmyndighederne om at træffe de nødvendige foranstaltninger.
4.

Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (5) kræver, at arbejdsgiveren som et led i sit ansvar træffer de nødvendige foranstaltninger til beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed. Derfor skal arbejdsgiveren have en vurdering af risici for sikkerheden og sundheden under arbejdet til sin rådighed og fastsætte, hvilke beskyttelsesforanstaltninger der skal træffes, og om nødvendigt hvilket beskyttelsesudstyr der skal anvendes. Disse forpligtelser er yderligere specificeret i Rådets direktiv 98/24/EF af 7. april 1998 (6) om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse med kemiske agenser og Rådets direktiv 90/394/EØF af 28. juni 1990 (7) om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer. I dag er der i Europa ingen grænseværdi for påvirkning med 1,2-dibromethan under arbejdet.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/168

(2004/C 33 E/168)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1771/03

af Jean-Pierre Bébéar (PPE-DE) til Kommissionen

(21. maj 2003)

Om: IOPC-fonden — havforurening

Efter tilbuddet om latterligt lave erstatninger gennem den internationale olieforureningserstatningsordning (IOPC-fonden) i forbindelse med Prestige-ulykken er vi mange, der sætter spørgsmålstegn ved den reelle anvendelighed af denne erstatningsordning.

For at afhjælpe IOPC-fondens forsømmelser ønsker Kommissionen at etablere en erstatningsordning på basis af en milliard euro, som kan udbetales som skadeserstatning efter olietankskibes forlis.

Hvis denne ordning ikke kan gennemføres på internationalt plan, vil Kommissionen da foreslå en europæisk ordning, svarende til det USA allerede har gjort for at beskytte sine kyster?

Hvordan vil denne ordning så se ud, hvilken finansiering vil blive foreslået, hvilken tidsplan vil blive fulgt, og hvilket ansvar vil medlemsstaterne have i den endelige iværksættelse af ordningen?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

på skriftlige forespørgsler E-1769/03 og P-1771/03

(20. juni 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems bekymring med hensyn til behovet for at sikre, at ofrene for olieforureningsulykker får tilstrækkelig erstatning.

Kommissionen foreslog derfor den 6. december 2000 at oprette COPE-fonden og derved hæve den samlede maksimale erstatning til 1 mia. EUR i stedet for den nuværende internationale grænse på ca. 185 mio. EUR. En sådan foranstaltning vil sikre, at alle ofre med et lovligt erstatningskrav får fuld erstatning i tilfælde af olieudslip i Unionens farvande, og den vil desuden fremskynde erstatningsudbetaling til ofrene.

Rådet besluttede ikke at gå videre med forslaget, men i stedet fremme oprettelsen af en lignende fond på internationalt plan. Den diplomatiske konference om den supplerende fond i Den Internationale Søfartsorganistion (IMO) vedtog den 12.-16. maj 2003 en ny protokol til den nuværende internationale erstatningsordning for olieforurening. Den nye internationale supplerende fond forhøjede erstatningen til 920 mio. EUR, dvs. over 1 000 mio. USD, som er det beløb, den amerikanske Oil Spill Liability Trust Fund stiller til rådighed. Kommissionen hilser derfor denne nye protokols vedtagelse velkommen.

Det må nu sikres, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelse til at gøre denne nye fond funktionsdygtig inden årets udgang. Før alle medlemsstaterne, eller i det mindste de af dem, der har en kystlinje, er parter i den nye supplerende fond, vil Kommissionen ikke genbehandle sit forslag om oprettelse af en COPE-fond på Unionsplan.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/183

(2004/C 65 E/200)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2643/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om: Det danske fragtskib »Karin Cat«s forlis som følge af forskubbet last

1. Den 18. februar 2003 forliste det danske fragtskib »Karin Cat« i Middelhavet ud for Grækenland med syv besætningsmedlemmer om bord. Heldigvis kunne besætningen forlade skibet i tide, og den blev samlet op af det malaysiske skib »Bunga Pelangi Dua«. De danske søfartsmyndigheder offentliggjorde den 29. juli 2003 en beretning om denne ulykke. Har Kommissionen taget denne beretning til efterretning?

2. Skibet tog fragt om bord i forskellige havne. En af havnene var Antwerpen, hvor »Karin Cat« den 25. januar 2003 ud over anden fragt også tog to lastearme på hver 18 meter og to mindre lastearme på hver 13 meter om bord. Af de danske søfartmyndigheders beretning fremgår det, at besætningen på »Karin Cat« foretog fastsurringen af lasten i havnen i Antwerpen. Kan Kommissionen bekræfte dette? I beretningen behandles de eventuelle årsager til skibsforliset udførligt. Ifølge beretningen forårsagede de ovennævnte lastearme hullet i »Karin Cat«s skrog, fordi de forskubbede sig. Herved trængte der så meget havvand ind i skroget, at skibet sank. Grunden til, at lasten forskubbede sig, var ifølge beretningen, at den ikke var tilstrækkeligt fastsurret og dermed ikke kunne holde stand mod skibets bevægelser i hård sø (jf. konklusionen på side 20 i beretningen).

3. Kan Kommissionen bekræfte, at de danske søfartsmyndigheder nåede frem til denne konklusion i sin beretning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. oktober 2003)

Kommissionen råder ikke over særlige oplysninger, for så vidt angår det danske fragtskib »Karin Cat«s forlis den 18. februar 2003.

Desuden er det heller ikke Kommissionens opgave at fremsætte kommentarer til konklusionerne af den tekniske undersøgelse efter ulykken, der udførtes af de danske myndigheder. Denne form for undersøgelse sorterer under de nationale myndigheder, og det er op til dem at fastslå de nøjagtige omstændigheder ved ulykker for i givet fald at kunne fremsætte forslag til forbedring af bestemmelserne.

Ifølge Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1406/2002 af 27. juni 2002 om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed (1) er en af agenturets arbejdsopgaver at lette samarbejdet mellem medlemsstaterne i forbindelse med udviklingen af en fælles metodologi for opklaring af søulykker samt støtte medlemsstaternes i deres opklaring af alvorlige søulykker.

(1) EFT L 208 af 5.8.2002.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/264

(2004/C 65 E/279)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3063/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler

Det er videnskabeligt bevist, at lægemidler har forskellige virkninger for kvinder og mænd. Alligevel er kvinder underrepræsenteret i kliniske undersøgelser, og de data, der indsamles, behandles ikke systematisk kønsspecifikt.

Nordrhein-Westfalens undersøgelseskommission om fremtiden for en kvindevenlig sundhedsforsorg i Nordrhein-Westfalen har fremsat forslag til en kvindevenlig gennemførelse af direktiv 2001/83/EF (1). Undersøgelseskommissionen anser en ændring af direktivet for nødvendig, for at kvinder kan blive omfattet af forskningen.

1. Har Kommissionen planer om at ændre direktivet for hele EU, således at kvinder og mænd bliver ligeligt repræsenteret i kliniske forsøg, og de data, der indsamles, systematisk bliver behandlet kønsspecifikt?

2. Eller vil Kommissionen sikre, at medlemsstaterne gennemfører direktivet på en måde, som tilgodeser begge køns behov?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(19. november 2003)

I bilag I til direktiv 2001/83/EF, ændret ved Kommissionens direktiv 2003/63/EF af 25. juni 2003 (2), opstilles de analytiske, toksikologisk-farmakologiske og kliniske undersøgelser af lægemidler med det formål at give markedsføringstilladelse.

I henhold til del 1, punkt 5.2.f) i dette bilag skal de kliniske resultater sammenfattes for hvert enkelt forsøg med angivelse af:

1) antal behandlede forsøgspersoner fordelt efter køn;

2) udvælgelse og aldersfordeling i de undersøgte patientgrupper og sammenlignende forsøg …

6) hvilke patienter der kan have forøget risiko, f.eks. ældre, børn, gravide eller menstruerende kvinder …

Den generelle regel ifølge direktiv 2001/83/EF er derfor, at en passende udformning af undersøgelser bør vælges, og en klinisk undersøgelse skal foretages på en sådan måde, at undersøgelsens resultater, herunder den statistiske vurdering, viser en positiv virkning med hensyn til angivelsen, der støtter en markedsføringstilladelse for lægemidlet uden kønsspecifik begrænsning.

Undtagelser fra den generelle forpligtelse accepteres kun for markedsføringstilladelser for medicin med kønsspecifikke angivelser.

(1) EFT L 311 af 28.11.2001, s. 67.

(2) EUT L 159 af 27.6.2003.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/184

(2004/C 33 E/186)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1888/03

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om: International lufttransport

Ifølge en artikel i en athensk avis skal kommissionsmedlemmet de Palacio have givet udtryk for det synspunkt, at der i EU kun burde findes 5-6 store lufttransportselskaber, mens der i dag findes 14 nationale flyselskaber i Den Europæiske Union.

Er dette de Palacios personlige synspunkt, eller er det Kommissionens politik? Hvis det sidstnævnte er tilfældet, hvad er så udsigterne for bekæmpelse af arbejdsløsheden inden for lufttransportbranchen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. juli 2003)

Kommissionen har ingen intentioner om at bestemme antallet af flyselskaber i EU. Dette tal afhænger af markedet, som har været fuldkommen liberaliseret siden 1997. Det nævnte tal stemmer overens med den holdning, de fleste af sektorens eksperter har givet udtryk for, og som både Kommissionens næstformand med transport- og energipolitik som sit hovedansvarsområde og den samlede Kommission flere gange har støttet sig til. Faktisk er mange analytikere enige om, at der ikke er plads til ca. 15 europæiske flyselskaber med interkontinentale ambitioner på det europæiske marked, og at branchen har brug for at blive konsolideret, især i en kriseperiode som den, sektoren i øjeblikket befinder sig i. Siden attentaterne i USA den 11. september 2001 har luftfarten gennemlevet en hidtil uset krise, som er blevet forværret af en række destabiliserende faktorer (bl.a. frygten for nye terrorangreb, konflikter i Afghanistan og Irak og SARS-epidemien) i en tid, hvor der er sket en opbremsning i verdensøkonomien. Der vil være en naturlig tendens til, at sektorens aktører allierer sig for at opnå den kritiske størrelse og højne deres effektivitet og økonomiske levedygtighed på markedet, især set i lyset af at mange af de europæiske selskaber er for små i forhold til deres internationale konkurrenter.

Denne tendens er imidlertid hverken i modstrid med den udvikling af europæiske flyselskaber på regional basis, som liberaliseringen har medført, eller med dannelsen af nye selskaber (eksempelvis lavprisselskaber), som skaber arbejdspladser. Det bør i denne forbindelse bemærkes, at der i de seneste år er dukket mange nye selskaber op, som har opnået fremragende økonomiske resultater.

Kommissionen har til hensigt at lade selskaberne udvikle sig i fri konkurrence på det europæiske marked. Som traktaternes vogter vil Kommissionen være opmærksom på enhver form for ulovlig statsstøtte, som kunne favorisere visse selskaber på bekostning af andre.
Som generaladvokaten har anført […], har fællesskabslovgivers hensigt med at tage hensyn til traditionel samhandel ikke været at anerkende historiske rettigheder, men at forhindre, at indførelsen af den særlige forsyningsordning, der er etableret til gavn for Azorerne, skal føre til tab af markedsandele på markeder, hvorpå Azorerne plejede at afsætte sine produkter.
De køretøjer, der tages i brug for første gang 24 måneder efter datoen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende af den retsakt, som skal vedtages i medfør af artikel 17, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 3821/85, som ændret ved nærværende forordning, skal være forsynet med et kontrolapparat, der er i overensstemmelse med forskrifterne i bilag I B til forordning (EØF) nr. 3821/85.
5.

Hvorledes agter Kommissionen fremover at beskytte borgere og virksomheder effektivt mod risikoen for, at de uden at vide det kommer i besiddelse af pengesedler, som senere viser sig ikke at have den værdi, de var blevet tillagt ved modtagelsen?
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/101

(2004/C 33 E/101)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1252/03

af Freddy Blak (GUE/NGL) til Kommissionen

(3. april 2003)

Om: Et fælles europæisk retursystem

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF (1) omtaler nødvendigheden for at harmonisere medlemsstaternes foranstaltninger med håndtering af emballage og emballageaffald, for at forebygge og mindske miljøbelastningen, og derved sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau, og for at garantere det indre markeds funktion og undgå handelshindringer og forvridning og begrænsning af konkurrencen i Fællesskabet.

Siden vedtagelsen af ovennævnte direktiv er forskellige retursystemer blevet sat i værk i visse medlemsstater, bl.a. i Danmark, hvor Dansk Retursystem A/S via et pantsystem sikrer indsamling af emballager til øl og visse læskedrikke. Dette system, der er blevet indført for at sikre miljøet, sikrer dog først og fremmest, at det danske marked i praksis er lukket for import af udenlandsk øl.

Påtænker Kommissionen derfor at fremsætte et forslag til et fælles, ensartet og harmoniseret pantsystem, der skal gælde for samtlige EU-lande, hvorved tekniske handelshindringer og forvridning og begrænsning af konkurrencen effektivt vil kunne forhindres?

(1) EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/170

(2004/C 33 E/170)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1785/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om: Strukturfonde

Hvad er den nuværende procedure for at offentliggøre, hvor meget og hvornår Strukturfondene udbetaler til regionerne? Er der analyser tilgængelige for de enkelte regioner, for parlamentsmedlemmernes europæiske valgkredse eller dele af disse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(29. juli 2003)

Kommissionen indsamler og offentliggør finansielle oplysninger i overensstemmelse med arten af de pågældende interventioner. For interventioner, der gennemføres på regionalt plan under strukturfondsmål 1 og 2, foreligger der finansielle oplysninger under hvert enkelt regionalt program. Disse oplysninger offentliggøres på webstedet for Generaldirektoratet for Regionalpolitik (http://europa.eu.int/comm/regional_policy/index_en.htm). Hvad angår interventioner, der støttes af Den Europæiske Socialfond, kan der findes specifikke finansielle oplysninger herom på webstedet for Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Arbejdsmarkedsforhold (http://europa.eu.int/comm/employment_social/esf2000/member_states-en.htm). Hvad angår interventioner, der støttes af Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet, kan der findes oplysninger på webstedet for Generaldirektoratet for Fiskeri (http://europa.eu.int/comm/fischeries/policy_en.htm). Hvad angår programmer til udvikling af landdistrikter, der støttes af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (http://europa.eu.int/comm/agriculture/rur/index_fr.htm), kan der endelig findes oplysninger på webstedet for Generaldirektoratet for Landbrug.

I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er forvaltningen af strukturfondene præget af en høj grad af decentralisering, og det er forvaltningsmyndighederne på medlemsstatsniveau og på regionalt niveau, som er ansvarlige for udvælgelse af de enkelte projekter, der skal støttes. I overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 1159/2000 om de informations- og reklameforanstaltninger, som medlemsstaterne skal iværksætte vedrørende strukturfondenes interventioner (1), skal disse myndigheder informere både offentligheden og mulige støttemodtagere om strukturfondsprogrammerne, tildelte ressourcer og gennemførelsesprocedurer.

(1) EFT L 130 af 31.5.2000.
1.

I henhold til artikel 33 i sjette momsdirektiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (2) har medlemsstaterne mulighed for, ud over andre skatter, at bibeholde eller indføre stempelafgifter, der ikke betegnes som omsætningsafgifter. En afgift kan i praksis betegnes som en omsætningsafgift, såfremt den i henhold til Domstolens retspraksis frembyder en merværdiafgifts væsentligste kendetegn, således: — Merværdiafgiften anvendes generelt på transaktioner vedrørende varer og tjenesteydelser — den er proportional med prisen for disse varer eller tjenesteydelser — den opkræves i hvert led af produktion- og distributionsprocessen — den pålægges merværdien af varer og tjenesteydelser. I sin dom af 16. december 1992 (sag C-208/91 Beaulande (3)) analyserede EF-domstolen et særligt tilfælde med en af Frankrig indført stempelafgift, som udover merværdiafgiften blev opkrævet i forbindelse med erhvervelse af byggegrunde. Ifølge dommen frembød denne afgift ikke en merværdiafgifts væsentligste kendetegn som nævnt ovenfor. Domstolen fastslog i dette tilfælde, at opkrævningen af både denne afgift og merværdiafgiften ikke var i strid med det sjette momsdirektiv. Ifølge domstolen udgør stempelafgiften ikke en generel skat, eftersom den ikke har til formål at ramme samtlige økonomiske transaktioner. For det andet er der ikke tale om en produktions- og distributions-proces, eftersom registreringsafgifterne udelukkende opkræves, når den faste ejendom indgår i den endelige forbrugers formue. Hertil kommer, at der ikke kan ske fradrag af afgifter af samme art, som er betalt i foregående led. Endelig sker opkrævningen af sådanne afgifter ikke på grundlag af værditilvæksten, men hviler på godets samlede værdi (pkt. 16 til 18).
1.

Udgør Værtsregeringsaftalerne om olierørledningerne Baku-Tblisi-Ceyhan et brud på betingelserne for Tyrkiets optagelsespartnerskab ved at fjerne landet fra EU's retsgrundlag og fra udsigten til at gennemføre Københavner-kriterierne?
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/677

(2004/C 78 E/0721)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3951/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(22. december 2003)

Om: Genetisk manipulerede »glødefisk«

Den amerikanske virksomhed Yorktown Technologies indleder mandag den 5. januar salget af det første manipulerede husdyr. Under navnet »GlowFish« er en zebrafisk blevet genetisk manipuleret. Takket være et grønt fluorescerende gen fra en vandmand og et rødt fluorescerende gen fra en søanemone afgiver zebrafisken enten et grønt eller rødt skin i mørke. GlowFish blev oprindelig udviklet i Singapore med henblik på at fungere som indikator for giftige stoffer i vand: Ved kontakt med giftige stoffer får fisken en rød farve. Nu er der fare for, at den genmanipulerede zebrafisk bliver et populært husdyr til en pris af fem dollar.

Er Kommissionen også af den opfattelse, at genetisk manipulation af disse fisk er i strid med protokollen om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd, som er knyttet til Amsterdam-traktaten (1997)?

Hvilke skridt vil Kommissionen træffe over for indførsel til og salg i Den Europæiske Union i overensstemmelse med det gældende moratorium vedrørende GMO-produkter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(10. februar 2004)

Med hensyn til dette spørgsmåls dyrevelfærdsaspekt har Kommissionen i øjeblikket ingen oplysninger om, hvorvidt genetisk modifikation af denne bestemte art ville bringe dens generelle velfærd i fare, hvis den blev holdt som husdyr i et hjemmeakvarium.

Der findes ingen dyrevelfærdsbestemmelser på fællesskabsplan for fisk, der holdes som husdyr, og dette aspekt henhører derfor udelukkende under medlemsstaternes kompetence.

Med hensyn til import og erhvervsmæssig udnyttelse af disse genmodificerede fisk på EU's område, vil Kommissionen gerne minde om, at i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer (GMO) (1) kan intet GMO markedsføres inden for EU uden på forhånd at have markedsføringstilladelse i overensstemmelse med direktivets del C. Markedsføringstilladelse gives fra sag til sag på grundlag af en videnskabelig vurdering af, hvorvidt GMO'et udgør en potentiel risiko for menneskers sundhed eller miljøet. Indtil videre har ingen ansøgt om godkendelse til udsætning af den pågældende organisme i miljøet i forsøgs- eller handelsmæssigt øjemed.

(1) EFT L 106 af 17.4.2001.