SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0515/96 af Charles Goerens (ELDR) til Kommissionen (11. marts 1996)

Om: Fortolkning af traktatens artikel 48, hvad angaar nationalitetsklausuler

Bosman-sagen og Domstolens dom i denne har skabt opmaerksomhed omkring forskellige former for restriktiv praksis inden for sporten. I den sammenhaeng er mange problemer relevante, bl.a. anvendelse af professionelle spillere, som netop er blevet naturaliseret. Her kan der forskellige steder gaelde restriktioner, hvad angaar saavel officielle klubkampe som landskampe.

Er de begraensninger i antallet af naturaliserede professionelle spillere i officielle klubkampe, som visse sportsforbund har fastsat, i overensstemmelse med traktatens bestemmelser?

Er samme form for praksis tilladt, naar der er tale om officielle kampe mellem landshold?

Hvorledes forholder det sig med regler, der foerst tillader en spiller, som har skiftet nationalitet eller erhvervet en ny nationalitet, at repraesentere sit nye vaertsland i officielle kampe efter en vis ventetid (karantaene)? Hvorledes forholder det sig endvidere med bestemmelser, der forbyder en sportsmand, som officielt har repraesenteret sit hjemland i internationale mesterskaber og derefter har skiftet nationalitet eller erhvervet en ny nationalitet, at stille op i sit vaertslands farver i tilsvarende kampe?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (29. marts 1996)

Som det aerede medlem meget rigtigt bemaerker, kom afgoerelsen i Bosman-sagen ved Domstolen den 15. december 1995 ikke ind paa visse af de spoergsmaal, som det aerede medlem rejser i denne forespoergsel. Da Domstolen ikke har givet anvisninger vedroerende det svar, der boer gives paa disse spoergsmaal, kan Kommissionen kun give et foreloebigt svar.

For saa vidt angaar indskraenkninger i antallet af naturaliserede spillere, der deltager i kampe mellem klubber, har Kommissionen ikke kendskab til nogen regler, der skulle gaa i retning af det, det aerede medlem naevner. I oevrigt kan Kommissionen ikke se, hvilken forskel, en sportsklub i medlemsstat A skulle kunne etablere over for en spiller fra medlemsstat B, alt efter om denne spiller er statsborger i en bestemt medlemsstat og har vaeret det siden foedslen eller har faaet denne nationalitet senere. Det foelger af Domstolens retspraksis ((Sag Auer 1, Samling af Domstolens afgoerelser 1979, s. 450 (praemis 28). )), at ingen bestemmelse i EF-traktaten tillader, at »der inden for dens anvendelsesomraade sker forskelsbehandling af en medlemsstats statsborgere, alt efter paa hvilket tidspunkt eller paa hvilken maade de har erhvervet statsborgerskab i den paagaeldende stat, naar de paa det tidspunkt, hvor de mener sig omfattet af faellesskabsretlige bestemmelser, er statsborgere i en medlemsstat, og naar de oevrige betingelser for anvendelse af den af dem paaberaabte regel desuden er opfyldt«. Det foelger heraf, at en spiller, der har vaeret statsborger i et tredjeland, og som gennem naturalisering har faaet statsborgerskab i den medlemsstat, i hvilken han udoever sin erhvervsmaessige aktivitet, har samme stilling som en statsborger fra denne medlemsstat, der aldrig har anvendt sin ret til fri bevaegelighed paa en anden medlemsstats territorium. Man ville i saa fald staa over for en »intern situation«.

Med hensyn til begraensningen af antallet af naturaliserede spillere i kampe mellem landshold mindede Domstolen i afgoerelsen i Bosman-sagen om, at artikel 48 i EF-traktaten ikke modsaetter sig bestemmelser eller praksis, som udelukker udenlandske spillere fra visse kampe af ikke-oekonomiske aarsager, men paa grund af disse kampes specifikke karakter og sammenhaeng, og som saaledes udelukkende vedroerer sporten som saadan, ligesom tilfaeldet er i kampe mellem landshold fra forskellige lande.

Da der er tale om en karenstid, er en saadan karenstid allerede fundet i modstrid med den paagaeldende nationale lovgivning og faellesskabsretten ved flere nationale domstole, herunder den franske forvaltnings overret, i forbindelse med andre sportsgrene.