SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2780/02

af Luigi Cocilovo (PPE-DE) til Kommissionen

(3. oktober 2002)

Om: Lægebehandling under ophold i en anden medlemsstat end bopælsstaten.

Det fastsættes som bekendt i artikel 22 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71(1), at der kræves forhåndstilladelse fra bopælslandets kompetente forsikringsorgan til læge- og hospitalsudgifter for behandling, der foretages i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union. Denne bestemmelse finder generel anvendelse på borgerne på de betingelser, der er fastlagt i forskellige domme fra Domstolen.

Artikel 31 i samme forordning synes at fastsætte en undtagelse for pensionister og rentemodtagere, der under ophold i en anden medlemsstat end den, hvor de er bosat, men fra hvilken de modtager pensions- eller renteydelser, under alle omstændigheder kan nyde godt af lægebehandling i henhold til lovgivningen i opholdsstaten, uafhængigt af forhåndstilladelse fra forsikringsorganet i den medlemsstat, hvor de er bosat.

Kan Kommissionen bekræfte denne fortolkning af ovennævnte artikel 31? Kan den i sit svar f.eks. forestille sig en borger, der er pensionsberettiget i Belgien og Italien, og som er bosat i Italien. Hvis denne pensionist, udstyret med formular E 111 og ikke formular E 113 eller E 121, rejser til Belgien for at besøge sine børn og får brug for specialistbehandling, kan han da modtage denne i samme omfang og på samme betingelser som en pensionist med bopæl i Belgien og således modtage de præferencegodtgørelser, der er fastsat for pensionister?

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(15. november 2002)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at den fællesskabsretsakt, han henviser til, nemlig Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71(1), indeholder et særligt kapitel om ydelser i forbindelse med sygdom eller moderskab og opstiller tre forskellige tilfælde, i hvilke der kan modtages behandling uden for den medlemsstat, hvor den pågældende er sygeforsikret, nemlig:

- når personen er bosat i en anden medlemsstat (artikel 19 og 20 i forordning (EØF) nr. 1408/71 vedrører erhvervsaktive personer, herunder grænsearbejdere, og artikel 27-30 i forordningen vedrører pensionister);

- under et midlertidigt ophold i en anden medlemsstat af andre end lægelige grunde (artikel 22, stk. 1, litra a) i forordning (EØF) nr. 1408/71 finder anvendelse på erhvervsaktive personer, og artikel 31 i forordning (EØF) nr. 1408/71 gælder specielt for pensionister); og endelig

- når en person rejser til en anden medlemsstat med det udtrykkelige formål at modtage behandling (artikel 22, stk. 1, litra c) i forordning (EØF) nr. 1408/71). Denne bestemmelse finder anvendelse på såvel erhvervsaktive personer som pensionister.

Principielt sker i disse tre tilfælde betales sundhedsydelser modtaget i en anden medlemsstat end den, hvis forsikring er gældende, efter lovgivningen i den medlemsstat (hvor den pågældende er bosat eller opholder sig), hvor behandlingen er modtaget.

Det ærede medlem sammenligner to forskellige tilfælde: han henviser til bestemmelserne i artikel 22, stk. 1, litra c), som behandler spørgsmålet om tilladelse til at rejse til udlandet med det udtrykkelige formål at modtage behandling, og artikel 31, som vedrører pensionisters midlertidige ophold, når opholdet gennemføres af andre end lægelige grunde (ferie, besøg hos slægtninge, osv.).

Når pensionister ønsker at rejse til udlandet for at modtage behandling, gælder for dem bestemmelserne i artikel 22, stk. 1, litra c) i forordning (EØF) nr. 1408/71 på samme vilkår som for erhvervsaktive personer (De Europæiske Fællesskabers Domstols kendelse af 31. maj 1979 i sag Pierik II, C-182/78). Det betyder, at pensionister ligesom erhvervsaktive personer skal indhente den kompetente institutions forudgående tilladelse.

Hvis der derimod er tale om en behandling, der er modtaget under et midlertidigt ophold af andre end lægelige grunde, giver en særlig bestemmelse i forordning (EØF) nr. 1408/71, artikel 31, dem en bedre dækning end den, der gives erhvervsaktive personer (artikel 22, stk. 1, litra a) i forordning (EØF) nr. 1408/71).

Det fastsættes således i artikel 22, stk. 1, litra a) i forordning (EØF) nr. 1408/71, at de fleste forsikrede har ret til behandling, hvis der kræves øjeblikkelig ydelse af hjælp, mens en pensionist, der opholder sig midlertidigt i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er bosat, uanset om opholdet er begrundet i turisme, familiebesøg eller andet, har ret til enhver nødvendig behandling under opholdet i denne medlemsstat uden at det kan kræves, at øjeblikkelig ydelse af hjælp er nødvendig.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, EFT L 149 af 5.7.1971.