SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1709/02

af Nuala Ahern (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. juni 2002)

Om: Frie varebevægelser

En irsk statsborger, der vender hjem efter at have arbejdet en række år i Spanien, ønsker at tage noget spansk vin med tilbage til Irland. Men både det britiske og det irske toldvæsen lægger hindringer i vejen for denne indførsel af spansk vin i enhver mængde. Bl.a. er der kvantitative begrænsninger af beløbet, og der stilles krav om, at vinen skal være med personen, og hvis ikke skal der betales afgift og skat. Er dette ikke i modstrid med traktatens ånd og de frie varebevægelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(1. oktober 2002)

Det indre marked indebærer frie varebevægelser, herunder for varer, der er pålagt punktafgifter. Reglerne desangående er indeholdt i direktiv 92/12/EØF(1) om oplægning og omsætning af afgiftspligtige varer. Hovedsigtet med direktivet var at sikre frie handelsmæssige bevægelser mellem medlemsstaterne af punktafgiftspligtige varer, således at de kun pålægges punktafgift en gang, nemlig i den medlemsstat, hvor det endelige forbrug finder sted.

Man var imidlertid også klar over, at borgerne ofte køber varer til eget forbrug i en anden medlemsstat end den, hvor de har til hensigt at forbruge dem. Det har aldrig været meningen, at sådanne indkøb skulle beskattes i den medlemsstat, hvor det endelige forbrug finder sted. Artikel 8 i direktivet indeholder derfor en bestemmelse, der går imod de generelle regler, idet det her anføres, at der i sådanne tilfælde skal betales afgift i den medlemsstat, hvor varerne indkøbes. Der er imidlertid visse betingelser forbundet med denne regel med henblik på at undgå, at sådanne transaktioner får kommerciel karakter. Af afgørende betydning i forbindelse med det ærede medlems spørgsmål er, at om varerne medføres af køberen.

I sag nr. C-296/95(2) underkastede Domstolen dette krav en grundig analyse. Domstolen anførte under hensyntagen til den nøjagtige formulering af bestemmelserne på samtlige fællesskabssprog i sin dom, at artikel 8 i direktivet kun finder anvendelse, når der ikke er tale om, at en mellemmand er involveret i varetransporten. Den privatperson, der har anskaffet varerne, skal altså også selv medføre dem.

Hvis en privatperson selv medfører de afgiftspligtige varer, skal der kun betales afgift i det land, hvor varerne er indkøbt under forudsætning af, at den pågældende person har indkøbt varerne til eget forbrug (uden kvantitative begrænsninger).

Hvis en tredjemand (f.eks. et transportfirma) er involveret i varetransporten, kan en stram fortolkning af dom C-296/95 føre til den konklusion, at artikel 8 i direktiv 92/12/EØF i sådanne tilfælde ikke kan finde anvendelse. De punktafgiftspligtige varer vil således skulle beskattes i det land, hvor det endelige forbrug finder sted.

Kommissionen mener imidlertid, at en stram fortolkning af ordlyden som de selv medfører kun bør finde anvendelse på bevægelser, som direkte eller indirekte er af handelsmæssig natur og ikke på tilfælde som det, det ærede medlem omtaler, hvor en privatperson overfører sine personlige ejendele mellem to medlemsstater i forbindelse med ændring af vedkommendes faste bopæl. Denne udlægning af dommen er ikke hidtil blevet bekræftet af Domstolen.

Kommissionen er i øjeblikket ved at udarbejde en rapport vedrørende anvendelsen af artikel 7 til 10 i direktiv 92/12/EØF. I den forbindelse vil Kommissionen undersøge, om der er brug for tydeliggørelse af direktivets bestemmelser, således at der kommer til at foreligge tydelige lovgivningsmæssige rammer for tilfælde som det, det ærede medlem henviser til.

(1) Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. Februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76 af 23.3.1992, s. 1).

(2) Domstolens dom af 2. april 1998, The Queen mod Commissioners of Customs and Excise, ex parte EMU Tabac SARL, The Man in Black Ltd, John Cunningham, Samling af Domstolens afgørelser 1998, I-1605.