SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3173/00

af Valter Veltroni (PSE) til Kommissionen

(4. oktober 2000)

Om: Foranstaltninger med henblik på at begrænse støtteordninger for produktion og distribution af film og fjernsynsprogrammer

Ved et seminar, der blev afholdt på Lumière-instituttet i Lyon den 11. og 12. september 2000 under forsæde af det franske formandskab bekendtgjorde Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence, repræsenteret ved en af sine embedsmænd, formelt de fremtidige evalueringskriterier, der skal gælde for nationale støtteordninger med henblik på at fremme filmindustrien og den audiovisuelle industri. Kriterierne bliver tilsyneladende følgende: 1. Statsstøtte til et projekt må ikke udgøre mere end 50 % af de samlede omkostninger; 2. Producenten er forpligtet til at investere mindst 20 % af støtten uden for det nationale område. Endvidere ser det ud til, at begrebet statsstøtte fortolkes på en sådan måde, at det omfatter enhver investering foretaget af staten, og derfor omfatter det også de investeringskrav, der kan stilles til offentlige virksomheder i henhold til loven. Investeringer inden for denne kategori vil således blive medregnet, når de samlede støttebeløb, der ikke må overstige 50 %-tærsklen, beregnes.

Hvis disse foranstaltninger bliver gennemført, vil de udgøre en alvorlig trussel mod den europæiske filmindustri og audiovisuelle industri, som i forvejen er i vanskeligheder, især i små lande, der udgør nationale markeder og sprogområder af begrænset størrelse. Hvad der står på spil er derfor fremtiden for den

europæiske kultur og politikken til støtte for kulturel mangfoldighed i Unionen. En fremgangsmåde som ovenfor beskrevet er endvidere i modstrid med de udtalelser, der gentagne gange er blevet fremsat, hvorefter den audiovisuelle sektor er af strategisk betydning både for den økonomiske udvikling og for den europæiske kulturpolitik.,

På baggrund af ovenstående kan Kommissionen bekræfte de officielle udtalelser fra sin embedsmand og meddele, hvad den agter at gøre for at sikre, at den audiovisuelle sektor med henblik på det europæiske indre marked anerkendes specifikt som en kulturel industri, således som det allerede er sket i forbindelse med internationale forhandlinger? Vil den især acceptere de lovfæstede forpligtelser til at investere i produktionen af audiovisuelle projekter og vedtage nogle undtagelser, således at der kan tages højde for de sproglige konsekvenser for nationale audiovisuelle markeder, idet det erindres, at den pågældende sektor spiller en vigtig rolle med henblik på at beskytte og fremme Europas forskellige identiteter og kulturer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(30. november 2000)

Kommissionen prioriterer kulturfremme højt. Selv om EF-traktatens artikler vedrørende statsstøtte ikke kan anvendes i den forbindelse, tager Kommissionen absolut denne målsætning i betragtning i forbindelse med anvendelsen af disse regler.

Siden undtagelsesbestemmelserne i EF-traktatens artikel 87 (tidl. artikel 92), stk. 3, litra d), om kulturfremme blev indført, har Kommissionen haft mulighed for at skelne mellem støtte til kulturelle formål og industristøtte. Kommissionen godkendte således i juni 1998 den franske støtteordning til filmproduktion (N 3/98). I denne beslutning fastlagde den for første gang de kriterier, som ved anvendelsen af ovennævnte undtagelsesbestemmelse skal benyttes til fastsættelse af, i hvilke tilfælde støtte inden for denne sektor kan godkendes, samt i forbindelse med godkendelse af de allerede eksisterende støtteordninger i medlemsstaterne. I alle de beslutninger, Kommissionen på det seneste har taget vedrørende statsstøtte til produktion af film og fjernsynsudsendelser, har Kommissionen fulgt de samme regler og principper.

For at undtagelsesbestemmelsen i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra d), kan finde anvendelse, skal støtten ydes på et kulturelt grundlag, hvilket vil sige, at følgende kriterier skal være opfyldt: støtten skal gå til et konkret, kulturelt produkt, dvs. en film, produceren skal kunne anvende mindst 20 % af filmens samlede budget i andre medlemsstater uden at miste noget af støtten, støtten må i princippet ikke overstige 50 % af filmens samlede budget (undtagen for vanskelige film med et lille budget), og enhver form for bonus, dvs. supplerende støtte til særlige tekniske ydelser i forbindelse med audiovisuel produktion, er forbudt.

Visse medlemsstater gør støtten afhængig af, at en vis procentdel af en films budget anvendes på den pågældende medlemsstats territorium (reglen om lokalt indhold). Her er der kun i meget begrænset forstand tale om, hvad man kan kalde kulturel begrundelse. Anvendelsen af de ovennævnte specifikke overensstemmelseskriterier giver mulighed for at afbøde virkningerne af sådanne diskriminerende betingelser. Den sikrer, at en del af risikoen fortsat ligger hos producenten, og giver mulighed for at modarbejde medlemsstaternes overbudspolitik, der har til formål at sikre, at en del af de tekniske ydelser, der følger i kølvandet på den audivisuelle produktion, foretages inden for den berørte medlemsstats territorium.

De ovennævnte overensstemmelseskriterier spiller, navnlig for de mindre og mellemstore medlemsstater, en værdifuld rolle ved at være med til at åbne markederne op. Disse kriterier bidrager nemlig til inden for Fællesskabet at skabe et kulturområde uden grænser ved at mindske fragmenteringen og opdelingen af markedet for filmproduktion.

På grund af de små medlemsstaters langt mere begrænsede kulturelle indflydelsessfære og deres kulturprodukters deraf mere begrænsede udbredelse på fællesskabsmarkedet kan det ikke udelukkes, at reglen om en maksimal støtteintensitet på 50 % vil skabe problemer i forbindelse med undersøgelsen af støtteordningerne i disse medlemsstater. Kommissionen kan imidlertid undersøge muligheden af en supplerende undtagelsesbestemmelse fra denne regel, hvis det skulle vise sig, at en streng overholdelse heraf ville være uforenelig med kulturel udvikling og nyskabelse i disse medlemsstater eller inden for specifikke områder. I det omfang hvor reglen om lokalt indhold hvad udgifter angår er begrænset til opretholdelsen af det minimale industrielle netværk, der er påkrævet til fremstilling af kulturelle produkter, som film jo er, kan der blive tale om at acceptere en støtteintensitet på over 50 %. Beslutningen vedrørende den franske ordning fra 1998 indeholder bl.a. undtagelsesbestemmelser for vanskelige film med små budgetter.