SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1995/99

af Paul Rübig (PPE-DE) til Kommissionen

(9. november 1999)

Om: Retningslinjer for vertikale begrænsninger

Som led i høringen i Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål understregede den nyvalgte kommissær for konkurrencespørgsmål betydningen af gennemsigtighed og klarhed med henblik på at opnå borgernes tilslutning til EU-forskrifterne.

Udkastet til retningslinjerne for vertikale begrænsninger omfatter 225 enkelte punkter og lægger hovedvægten på eksempler, der ikke altid kan generaliseres. På den anden side mangler der i forbindelse med de omfattende drøftelser om det relevante marked stadig klare retningslinjer, der forhindrer, at producenterne i de mindre stater forfordeles.

Hvordan vil Kommissionen på dette område sørge for størst mulig gennemsigtighed og finde harmoniske løsninger, som forhindrer at nogen forfordeles?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(29. november 1999)

Det ærede medlem henviser til det udkast til retningslinjer om vertikale begrænsninger, som Kommissionen offentliggjorde den 24. september 1999(1), sammen med et udkast til en gruppefritagelsesforordning.

Ifølge Kommissionen vil den nye foreslåede politik medføre en betydelig forenkling af reglerne for vertikale begrænsninger samt en begrænsning af de administrative byrder, fordi de virksomheder, der mangler markedsmagt (hvilket de fleste virksomheder gør) får mulighed for at søge i et administrativt ly, hvor de ikke længere er tvunget til at vurdere, om deres aftaler er forenelige med EU's konkurrenceregler. Under den nye politik dækker den foreslåede gruppefritagelsesforordning alle vertikale begrænsninger som aftales af virksomheder med en markedsandel på op til 30 % for både råvarer og færdigvarer samt tjenesteydelser, bortset fra et mindre antal hardcore-begrænsninger og betingelser. Hermed fjernes en række alvorlige mangler i de tre nuværende gruppefritagelsesforordninger om eksklusive distributions-, eksklusive købs- og franchiseaftaler, som i de seneste år er blevet stærkt kritiseret for at have et alt for begrænset anvendelsesområde, for at være for formalistiske samt for at virke som en spændtrøje for erhvervslivet, der hindrer udvikling af produktions- og distributionsmetoder. Den forenkling, der opnås med den nye foreslåede politik, vil navnlig være til gavn for små og mellemstore virksomheder (SMV), som i vidt omfang vil være omfattet af den nye forordning.

Virksomheder med markedsandele, der overstiger tærsklen på 30 %, vil ikke nyde godt af dette administrative ly, men det understreges, at deres vertikale aftaler ifølge den nye politik ikke antages at være ulovlige, men at de muligvis kræver en individuel undersøgelse i henhold til EF-traktatens artikel 81 (tidligere artikel 85). Formålet med de tilknyttede retningslinjer er at hjælpe virksomhederne med at gennemføre en sådan undersøgelse og dermed forøge konkurrencereglernes effektivitet.

Kommissionen har ved udformningen af disse retningslinjer forsøgt at give et detaljeret og samlet overblik over et teknisk kompliceret emne. Udkastet indeholder bl.a. et kapitel med markedsdefinitioner, som er baseret på de generelle kriterier i Kommissionens meddelelse om markedsdefinition fra 1997, og som har til formål at give virksomhederne mere specifik vejledning om problemer, der opstår i forbindelse med vertikale begrænsninger.

Retningslinjerne er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende i form af et udkast, for at give alle interesserede lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger, således at Kommissionen om nødvendigt kan foretage forbedringer og præciseringer.

Med hensyn til spørgsmålet om markedsdefinition skal det understreges, at det relevante antitrustmarked ikke nødvendigvis falder sammen med en medlemsstats territorium og kun kan vurderes i hvert enkelt tilfælde. Eventuelle negative og positive virkninger af vertikale aftaler skal vurderes på det pågældende marked. EU's konkurrencepolitik, der langt fra indebærer ulemper for producenter på små markeder, tager sigte på at beskytte konkurrencen og forbrugernes interesser uanset det pågældende markeds størrelse.

(1) EFT C 270 af 24.9.1999.