SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0744/03

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(5. marts 2003)

Om: Finansiering af bortskaffelsen af elektronisk og elektrisk udstyr

I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/96/EF(1) om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) fastsættes det i artikel 8, stk. 2, at hver enkelt producent er ansvarlig for at finansiere de processer, der er anført i stk. 1 vedrørende affald fra producentens egne produkter. Desuden fastsættes det i artikel 9, at medlemsstaterne sikrer, at producenterne senest den 13. august 2005 sørger for finansiering af omkostningerne ved indsamling, behandling, nyttiggørelse og miljørigtig bortskaffelse af WEEE fra andre brugere end private husholdninger af produkter, der markedsføres efter den 13. august 2005 Med hensyn til WEEE fra produkter, der er markedsført før den 13. august 2005 (historisk affald), sørger producenterne for finansiering af omkostningerne ved håndteringen. Alternativt kan medlemsstaterne bestemme, at andre brugere end private husholdninger gøres helt eller delvis ansvarlige for denne finansiering.

Det fastsættes med andre ord i dette direktiv, at producenterne er ansvarlige for finansiering af indsamling og afsætning af dette affald. For nylig har det flamske Miljøministerium i denne forbindelse udformet nogle miljøpolitiske aftaler i forbindelse med et lovforslag fra den flamske regionalregering. For så vidt angår det foreliggende direktiv, vedrørte dette gennemførelse af pligten til at modtage affald, jf. den flamske forordning om begrænsning af affaldsmængderne og håndtering af affald, for så vidt angår henholdsvis startbatterier af bly og affaldsbatterier.

I artikel 5, stk. 2, i den miljøpolitiske aftale om startbatterier fastslås det, at kun de direkte omkostninger til indsamling med henblik på bortskaffelse af startbatterier af bly skal afholdes af forvaltningsorganet. Også for så vidt angår affaldsbatterier pålægges de kommunale myndigheder de indirekte omkostninger. Konkret medfører dette, at de kommunale myndigheder må bære de indirekte omkostninger. De flamske forbrugere/borgere betaler derfor, trods direktivet, for bortskaffelse af disse former for elektronisk udstyr.

Mener Kommissionen, at disse miljøpolitiske aftaler ikke er i overensstemmelse med gældende fællesskabsret?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen i bekræftende fald træffe?

Hvordan vil Kommissionen i benægtende fald forklare, at borgerne skal bære omkostningerne til bortskaffelse?

Hvad mener Kommissionen om det forhold, at borgerne pålægges de indirekte omkostninger i forbindelse med andre ikke-elektroniske produkter, som f.eks. båndaffald, hvor samme princip gælder?

(1) EFT L 37 af 13.2.2003, s. 24.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(4. april 2003)

Parlamentets og Rådets direktiv 2002/96/EF om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) gennemfører princippet om producentansvar, da producenter skal finansiere behandling, nyttiggørelse og miljømæssig korrekt bortskaffelse af affald af elektrisk og elektronisk udstyr fra private husholdninger. Dette ansvar starter fra det udpegede indsamlingspunkt. Producenter kan imødekomme deres forpligtelser enkeltvis eller ved at overlade det faktiske arbejde til tredjeparter, og dette kunne være en lokal myndighed, som de betaler herfor. Batterier skal fjernes fra separat indsamlet WEEE(1), og producenterne skal finansiere denne behandling.

Direktivet trådte i kraft den 13. februar 2003. Fristen for gennemførelse af direktivet i medlemsstaternes lovgivning er den 13. august 2004. Finansiering af WEEE fra private husholdninger (artikel 8) og WEEE fra andre brugere end private husholdninger (artikel 9), som direktivet omfatter, træder i kraft den 13. august 2005.

I Flandern, gennemfører den flamske forordning om forebyggelse og forvaltning af affald (Vlarea) producentansvarsprincippet ved at kræve, at producenter skal tage elektrisk og elektronisk affald vederlagsfrit tilbage. Formålet med tilbagetagningsprincippet er at gøre producenterne finansielt ansvarlige for indsamling og behandling af affald.

Den miljøpolitiske aftale (på nederlandsk: Milieubeleidsovereenkomst (MBO)) af 26. januar 2001 om gennemførelse af Vlarea-forpligtelsen om tilbagetagning af elektrisk og elektronisk affald opretter et finansieringssystem for indsamling og behandling af elektrisk og elektronisk affald. I henhold til artikel 7 i denne MBO skal producenter og importører oprette forvaltningsudvalg (beheersorganismen), der er ansvarlige for indsamling og behandling af elektrisk og elektronisk affald. I artikel 5, stk. 4, i nævnte aftale står der, at på et vist sted i indsamlingssystemet skal forvaltningsudvalgene indsamle det elektriske og elektroniske affald vederlagsfrit. Det ser derfor ud til, at forbrugerne i tråd med direktivet kan bringe det elektriske og elektroniske affald tilbage vederlagsfrit.

Regler om finansiering af indsamling og behandling af kasserede batterier for den flamske region er fastsat i den miljøpolitiske aftale om batterier og en nylig miljøpolitisk aftale om startbatterier til biler (blyakkumulatorer). Rådets direktiv 91/157/EØF af 18. marts 1991 om batterier og akkumulatorer, der indeholder farlige stoffer(2) kræver, at medlemsstaterne sørger for effektiv tilrettelæggelse af særskilt indsamling og nyttiggørelse af kasserede batterier og akkumulatorer. Eftersom dette direktiv ikke indeholder specifikke regler om, hvem der bør bære omkostningerne ved indsamling og behandling af kasserede batterier, står det medlemsstaterne frit for at indføre sådanne regler på nationalt plan. Kommissionen har ingen oplysninger, der peger på, at den flamske aftale om batterier ikke er i overensstemmelse med relevant fællesskabslovgivning om batterier.

Hvad angår kasserede dæk, kræver den flamske MBO om kasserede dæk, at producenter og importører nedsætter et forvaltningsudvalg med ansvar for at træffe forebyggende foranstaltninger med henblik på indsamling og behandling af kasserede dæk. Forvaltningsudvalget er ligeledes finansielt ansvarligt for indsamling og behandling af kasserede dæk i stedet for kommunerne. Det lader til, at borgerne vederlagsfrit kan bringe deres kasserede dæk tilbage til containerparker, hvor der modtages dæk. Der er ingen specifik fællesskabsretsakt med regler om, hvem der skal bære omkostningerne ved

indsamling og behandling af kasserede dæk. Medlemsstaterne kan derfor frit fastlægge sådanne regler på nationalt plan. Kommissionen har desuden ingen oplysninger, der peger på, at den flamske miljøaftale om kasserede dæk ikke er i overensstemmelse med relevant fællesskabslovgivning, såsom Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53/EF af 18. september 2000 om udrangerede køretøjer(3).

(1) Artikel 6, stk. 1), i direktiv 2002/96/EF.

(2) EFT L 78 af 26.3.1991.

(3) EFT L 269 af 21.10.2000.