SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1115/02

af Lousewies van der Laan (ELDR) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: Den nederlandske lov om narkotikakurerer en overtrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention

For nylig vedtoges i Nederlandene to nødlove om tilbageholdelse af narkosmuglere. Bestemmelserne om behandlingen af tilbageholdte er i Nederlandene fastlagt i tre rammelove. Med nødlovene ophæves midlertidigt disse rammelove for en bestemt kategori af arrestanter. Den nederlandske regering påberåber sig, at der er tale om en nødsituation på grund af betydelige kapacitetsproblemer i arrester og fængsler.

I modsætning til, hvad der er almindeligt i Nederlandene, kan mistænkte takket være lovændringerne omgående anbringes i en celle, hvor der befinder sig allerede domfældte personer, ligesom mindreårige kan anbringes sammen med voksne. Desuden gælder der begrænsninger, bl.a. med hensyn til meningsfyldt beskæftigelse, besøgsret, adgang til hjælp til løsladte og mulighederne for at arbejde. Dette forekommer at være i strid med internationale bestemmelser, som bl.a. andet er fastsat i substantive sections i de almindelige beretninger fra den europæiske komité til bekæmpelse af tortur og nedværdigende behandling og i artikel 3 i den europæiske menneskerettighedskonvention.

I artikel 6 i EU-traktaten og i charteret om de grundlæggende menneskerettigheder bekræftes den vægt, som EU tillægger menneskerettighederne. Da Kommissionen i medfør af aftalen mellem Europarådet og Kommissionen af 16. juni 1987 kan deltage i møderne i Europarådets Ministerkomité, og i medfør af artikel 303 i EF-traktaten kan og bør Kommissionen sætte menneskerettighedsspørgsmål på dagsordenen i Europarådet, som har direkte indflydelse på dette område.

1. Er Kommissionen bekendt med indholdet af de nævnte nederlandske love?

2. Deler Kommissionen min frygt for, at grundlæggende principper i den europæiske menneskerettighedskonvention og rapporterne fra den europæiske komité til bekæmpelse af tortur og nedværdigende behandling hermed kan blive overtrådt?

3. Hvilke muligheder ser Kommissionen for at rejse denne sag over for de nederlandske myndigheder?

4. Er Kommissionen indstillet på at forelægge denne sag for Europarådet med henblik på en nærmere undersøgelse?

5. Hvis der optræder en lignende situation i et kandidatland, hvilke skridt vil Kommissionen da kunne tage, og vil dette indgå i de årlige rapporter om fremskridtene hen imod tiltrædelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(5. juni 2002)

Kommissionen konstaterer, at de spørgsmål, som rejses af det ærede medlem, er tæt forbundet med overholdelsen af en række af de principper, som medlemsstaterne har til fælles, jf. artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, og som er stadfæstet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

Overtrædelsesproceduren i EF-traktatens artikel 226 og den politiske procedure i artikel 7 i traktaten om Den Europæiske Union skal sikre, at medlemsstaterne overholder disse principper. Ifølge førstnævnte procedure kan Kommissionen indbringe sagen for Domstolen, hvis overtrædelsen falder inden for fællesskabsrettens anvendelsesområde. Ifølge sidstnævnte procedure kan Kommissionen eller en tredjedel af medlemsstaterne forelægge sagen for Rådet i dets sammensætning af stats- og regeringschefer, hvis der er tale om en grov eller vedvarende overtrædelse af principperne i artikel 6.

I det foreliggende tilfælde er det dog ikke muligt at fastslå en fejlagtig anvendelse af fællesskabsretten, da EU ikke har lovgivende magt på området. Ligeledes kan der heller ikke fastslås en grov og vedvarende overtrædelse i henhold til artikel 7 i traktaten om Den Europæiske Union.

På denne baggrund mener Kommissionen ikke, at den er i en situation, hvor den kan tage de skridt over for de nederlandske myndigheder og Europarådet, som det ærede medlem foreslår.

Hvad angår kandidatlandene, lægger Kommissionen ved udarbejdelsen af de periodiske rapporter blandt andet vægt på situationen vedrørende de grundlæggende rettigheder.

Vi erindrer om, at enhver, der mener, at hans/hendes grundlæggende rettigheder er blevet krænket, har mulighed for at anlægge sag ved de nationale domstole, og efter at have udtømt sine muligheder dér kan vedkommende få sin sag prøvet ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, hvis der er blevet begået en overtrædelse af den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.