DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/161

(2004/C 84 E/0199)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0088/04

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(21. januar 2004)

Om: Nederlandske sygeforsikringsselskabers opkrævning af langt højere præmier for forsikringstagere i nabolande som kompensation for underskud i Amerika

1. Er det Kommissionen bekendt, at nederlandske sygeforsikringsselskaber i stigende grad opkræver højere præmier af private forsikringstagere, såfremt de bor uden for Nederlandene, hvilket f.eks. fremgår af det udlandstillæg, som forsikringsselskabet VGZ har indført pr. 1. januar 2004, og som betyder, at der for voksne forsikringstagere skal betales 35 EUR mere om måneden og for hvert barn 17,50 euro?

2. Er det ligeledes Kommissionen bekendt, at der i dette udlandstillæg ikke sondres mellem bopælsadresser tæt på Nederlandenes grænser, bopælsadresser inden for EU eller bopælsadresser i andre dele af verden?

3. Hvordan vurderer Kommissionen det forhold, at hollændere med bopæl i Belgien, hvor sundhedsvæsenets omkostningsniveau kan sammenlignes med det nederlandske, på grund af dette system skal være med til at betale for nederlandske forsikringstagere med bopæl i Amerika, hvor omkostningsniveauet er fem gange højere?

4. Er det tilladt sygeforsikringsselskaber at beregne sådanne tillæg inden for EU og gøre forskel mellem forsikringstagere i ind- og udland for på denne måde at kompensere for omkostninger opstået uden for EU?

5. Har Kommissionen i bekræftende fald til hensigt at udvirke en ændring af situationen ved at indføre en forskrift om, at sygeforsikringsselskabers præmier opkrævet inden for EU i princippet skal være de samme, og at det kun er tilladt at opkræve tillæg, når der kan påvises væsentlige omkostningsforøgende faktorer ved brugen af faciliteter i sundssektoren i den pågældende EU-medlemsstat?

Kilde: Det nederlandske dagblad »BN-De Stem« den 7. januar 2004.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(1. marts 2004)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at der ved den lovgivning om forsikringer, som EU vedtog i forbindelse med oprettelsen af det indre marked, blev indført en ordning, der er baseret på en fri fastsættelse af forsikringsbetingelser og -tariffer. Domstolen fastslog i sag C-59/01, Kommissionen mod Italien (1), at retten til fri fastsættelse af tariffer gælder for de former for forsikringer, der ikke er livsforsikringer. Domstolen præciserede, at dette princip også gælder for lovpligtige forsikringer såsom ansvarsforsikringer for motorkøretøjer. Den gjorde desuden udtrykkeligt opmærksom på, at almene hensyn ikke kan påberåbes som en hindring for en sådan fri tariffastsættelse.

Hvad angår de præmieforhøjelser, som nogle nederlandske forsikringsselskaber pålægger deres forsikringstagere som følge af, at disse er bosat uden for Nederlandene, skal der gøres opmærksom på, at forsikringspræmien skal stå i forhold til den risiko, der dækkes. Det er muligt, at de nederlandske forsikringsselskaber, der har forsikringstagere med bopæl i udlandet, betragter dette forhold som en faktor, der øger den forsikrede risiko, fordi de udgifter til lægebehandling, der dækkes af forsikringen, er højere end dem, der faktureres i Nederlandene. Udgifterne til forvaltning og administration er nemlig generelt større for forsikringer, der dækker forhold i udlandet, end for dem, der dækker indenlandske forhold. Forskellige aspekter såsom de aftaler, sygeforsikringsselskaberne har indgået med behandlingsinstitutionerne og lægestanden i Nederlandene, kan forklare en sådan forskel i de udgifter, som forsikringstagere i udlandet medfører. Disse aftaler giver de nederlandske forsikringsselskaber mulighed for at holde omkostningerne i forbindelse med forsikringer, der dækker risici i Nederlandene, på et niveau, som gør det muligt for dem her at tilbyde lavere forsikringspræmier end dem, de kan tilbyde ved forsikringer, der dækker risici i udlandet, for hvilke der ikke er indgået tilsvarende aftaler med sundhedssektoren. Det synes med andre ord tilladeligt, at der er præmieforskelle, for så vidt disse er begrundet i objektive betragtninger.

Hvis udgifterne til lægebehandling er forskellige i de enkelte medlemsstater, skal der ved forsikringspræmien tages hensyn hertil på en sådan måde, at præmien på passende måde afspejler den dækning, som forsikringsaftalen giver. På den anden side skal det bemærkes, at selv om forsikringspræmien kan være højere som følge af, at den forsikrede ikke bor i Nederlandene, er den pågældende ikke forpligtet til at betale visse ekstraudgifter, som udgør en væsentlig del af den samlede pris (præmie og afgifter). Sådanne ekstraudgifter påhviler forsikringerne for de forsikrede, der har bopæl i Nederlandene.

Da det ikke henhører under Kommissionens ansvarsområde at føre tilsyn med forsikringsselskaberne, er den ikke i stand til over for det ærede medlem at oplyse, om denne forhøjelse for de forskellige forsikringstagere, der bor i udlandet, udelukkende har til formål at kompensere udgifterne til lægebehandling for de forsikrede, der bor i USA. De myndigheder i medlemsstaterne, der har til opgave at føre tilsyn med forsikringsselskaberne, kan oplyse, om de pågældende forhøjelser har til formål at fordele omkostningerne vedrørende de forsikrede, der bor i USA, på alle de forsikringstagere, der bor i udlandet.

Kommissionen kan ikke skride ind og bestemme, at sygeforsikringspræmierne skal være af samme størrelse i hele EU, og at forhøjelser kun er tilladte, hvis den pågældende medlemsstat er behæftet med faktorer, der medfører en kraftig stigning i udgifterne til lægebehandling.

(1) Saml. 2003.