SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3909/97 af Hiltrud Breyer (V) til Kommissionen (11. december 1997)

Om: Seveso-direktivet

Hvad angaar kravene til miljoebeskyttelse og virksomheders sikkerhed er direktiverne

- 85/337/EOEF ((EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.)) af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet

- 96/61/EF ((EFT L 257 af 10.10.1996, s. 26.)) af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekaempelse af forurening

- 96/82/EF ((EFT L 10 af 14.1.1997, s. 13.)) af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for stoerre uheld med farlige stoffer

af vaesentlig betydning.

De to sidstnaevnte direktiver skal medlemsstaterne senest have gennemfoert i 1999. I forbindelse med de droeftelser, dette har bevirket, er der fremsat nogle synspunkter, som giver anledning til foelgende spoergsmaal til Kommissionen:

1. Har der ligget et ensartet udkast fra Kommissionen til grund for de tre naevnte direktiver, som var forbundet med forventningen om, at medlemsstaterne omsaetter direktiverne i tilsvarende omfattende udformet lovgivning?

2. I alle tre naevnte direktiver defineres begrebet »anlaeg«, idet de valgte formuleringer ikke svarer til hinanden, men heller ikke modsiger hinanden. Er de enkelte definitioner baseret paa et ensartet begreb »anlaeg«, eller kan medlemsstaterne ved omsaettelsen af direktiverne hver isaer anvende forskellige definitioner?

Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard paa skriftlige forespoergsler E-3909/97 og E-3910/97 (19. februar 1998)

Raadets tre direktiver, som det aerede medlem har omtalt, om hhv. vurdering af visse projekters indvirkning paa miljoeet, integreret forebyggelse og bekaempelse af forurening (IPPC), samt endelig kontrol med risikoen for stoerre uheld med farlige stoffer, er ikke udarbejdet af Kommissionen efter noget ensartet »princip«, og altsaa ikke udtaenkt og planlagt som et sammenhaengende faelles hele.

Kommissionen har imidlertid udbygget faellesskabsretten paa miljoebeskyttelsesomraadet under omhyggelig hensyntagen til, at de forskellige normer, der indgaar heri, ikke rummer nogen gensidigt modstridende bestemmelser. Definitioner som for eksempel i forbindelse med begrebet »anlaeg« moduleres i hvert enkelt tilfaelde alt efter maalsaetningerne for den paagaeldende retsakt, og deres raekkevidde er derfor ikke noedvendigvis identisk.

Fordelingen af befoejelserne mellem Faellesskabet og medlemsstaterne giver disse et vist spillerum med hensyn til omsaetningen til national lovgivning af faellesskabsretten; denne manoevremargen goer det bl.a. muligt at tage hensyn til de forskellige juridiske og administrative strukturer i de enkelte lande. Foelgen heraf er, at medlemsstaterne selv saerskilt kan afgoere omsaetningen i praksis af de paagaeldende retsakter. I princippet vil det altsaa paa rent enkeltstatsligt plan vaere muligt, at der kraeves vidt forskellige dokumenter forelagt (som for eksempel sikkerhedsrapporter) og separate kontrolforanstaltninger udfoert i forbindelse med udstedelsen af diverse tilladelser.

Denne metodes rationalitet er naturligvis et helt andet problem. Benyttelsen af de samme dokumenter med henblik paa undersoegelser af et projekts indvirkning paa miljoeet, integrerede driftstilladelser i henhold til IPPC-direktivet samt tilladelser udledt af »Seveso-II«-direktivet (Raadets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for stoerre uheld i forbindelse med farlige stoffer) muliggoer en betydelig forenkling af proceduren og kan desuden medfoere omkostningsbesparelser, ikke blot for ansoegeren, men ogsaa for den offentlige administration. Det maa derfor imoedeses og er oenskeligt, at der anvendes en faelles godkendelsesordning for de anlaeg, der er omfattet af de tre direktiver. IPPC-direktivet har endvidere allerede givet de noedvendige impulser med hensyn til, at den integrerede vurdering af indvirkningen paa miljoeet udvides med en altomfattende behandling af tilladelsesproceduren.

Allerede i marts 1997 afholdt Kommissionen i Bruxelles et seminar, hvorunder de faelles beroeringspunkter i de naevnte retsakter paa forhaand blev naermere undersoegt, ligesom man undersoegte muligheden for en harmoniseret anvendelse i forbindelse med tilladelsesproceduren. Kommissionen vil fortsat anspore medlemsstaterne til at foelge en konsekvent fremgangsmaade og bestraebe sig paa at hjaelpe dem hermed. Nettet for ivaerksaettelse og anvendelse af faellesskabslovgivningen paa miljoebeskyttelsesomraadet (Implementation of Community Environmental Law - IMPEL) har ligeledes optaget denne problematik paa sit handlingsprogram for 1998.