SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2444/01

af Carlos Bautista Ojeda (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. september 2001)

Om: Skovbrande

Hvert år efter sommerperioden kan landene i den sydlige del af Unionen gøre status over antallet af skovbrande og antallet af hektar skov, som er gået op i flammer. Det er blevet til en tragisk rutine ligesom antallet af døde på landevejene.

Mener Kommissionen, at der med den fart, som skovbrandene breder sig med i visse dele af Den Europæiske Union som f.eks. Andalusien, overhovedet vil blive skov tilbage til de kommende generationer?

Kender Kommissionen den forstmæssige og biologiske værdi af den mængde skov, der i sommer er brændt i et område, der er så hårdt ramt af langvarig tørke og ørkendannelse som Andalusien?

Er Kommissionen klar over det reelle omfang af den brand, som ramte naturparken Cazorla, Segura y las Villas, der er biosfære-reservat, og hvis pleje og bevarelse der ydes støtte til fra forskellige fællesskabsprogrammer?

Mener Komissionen ikke, at der eksisterer et virkeligt problem med mangelfuld forvaltning og vedligeholdelse af disse parker med de knappe budgetmidler, der bevilliges af den ansvarlige administration?

Mener Kommissionen ikke, at Fællesskabets administration bør gribe direkte ind i denne sag, først og fremmest på grund af den globale betydning, som disse naturområder har for hele Fællesskabet, og gennemføre en mere direkte forvaltning af de parker, hvis vedligeholdelse der ydes betydelig støtte til?

Mener Kommissionen ikke, at en kontrol, der er tættere på og i større samklang med de autonome administrationer, som det er tilfældet i Spanien, således at den tekniske og økonomiske rådgivning styrkes, ville kunne nedbringe det foruroligende omfang af brændte skovområder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af af Margot Wallström

(31. oktober 2001)

Hvert år hærges skovene i de sydlige EU-lande af en lang række brande. Ifølge de seneste oplysninger blev Frankrig, Italien, Portugal og Spanien i perioden 1. juli 2001 31. august 2001 ramt af 33 833 skovbrande, fordelt på 98 600 hektar (ha).

Men medlemsstaterne og Kommissionen forholder sig ikke passive over for dette fænomen. Der ofres hvert år betydelige finansielle midler på beskyttelse af skovene, oplysningskampagner, bekæmpelse af årsagerne og aktiv bekæmpelse af skovbrande, bl.a. ved hjælp af beskyttelsesinfrastrukturer (brandbælter, vandforsyningssteder og stier) og overvågning. Kommissionen yder først og fremmest støtte via programmerne i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(1) samt Rådets forordning (EØF) nr. 2158/92 af 23. juli 1992 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande(2). Takket være denne indsats er antallet af hektar ødelagt skovareal faldet støt siden begyndelsen af 1990'erne til trods for, at der fortsat er et meget stort antal skovbrande.

Hvad spørgsmålet om udviklingen i skovarealerne angår, henleder Kommissionen det ærede medlems opmærksomhed på, at statistikkerne viser, at det gennemsnitlige skovareal øges af forskellige årsager: skoven vokser naturligt på forladte landbrugsjorder; der ydes en aktiv politisk indsats for at nyplante og genplante arealer med skov, navnlig i Spanien, og skovene i Middelhavslandene, som allerede længe har været hjemsøgt af skovbrande, har tilpasset sig dette fænomen. De har en meget stor regenerationsevne. De 98 600 ha, som blev ramt af skovbrande sidste sommer, er således ikke blevet fuldstændig ødelagt.

Skovbrandene udgør ikke desto mindre et meget stort problem, og deres antal stiger år for år. De rammer ofte de samme områder og ødelægger dem gradvist, indtil skaderne er uoprettelige. I visse områder med udstrakte skovarealer, hvor der ikke er indrettet stødpudezoner som f.eks. landbrugsbedrifter til at standse ilden, er der en reel risiko for store skovbrande.

I perioden 1. januar 2001 31. august 2001 blev 5 625 ha skovareal i Andalusien, svarende til 0,1 % af den andalusiske skov, hærget af 836 brande, hvoraf 213 dækkede et areal på over 1 ha. Af disse 5 625 ha er 3 660 ha fredet som skovområde. Kommissionen er dog ikke i besiddelse af oplysninger om de ødelagte skoves biologiske værdi.

Kommissionen er derimod blevet informeret om, at branden i naturparken Cazorla berørte 836 ha skov, hovedsagelig den kunstigt genplantede Pinus Pinaster-skov. Den del af parken, der er af meget høj økologisk værdi, blev dog ikke berørt.

Ansvaret for finansieringen af bevaringen og pleje af naturområder påhviler medlemsstaterne, enten via de nationale eller via de lokale myndigheder. Finansieringen af naturområder kræver, at der bevilges tilstrækkelige midler. Kommissionen er ikke i besiddelse af detaljerede oplysninger om, hvor store beløb de enkelte medlemsstater har bevilget til naturområder, og kan derfor ikke vurdere, om de midler, der er afsat, er tilstrækkelige til at forvalte disse områder. I henhold til habitatdirektivet er det dog nødvendigt at løse de finansielle problemer i forbindelse med de naturområder, der indgår i Natura 2000-netværket, og Kommissionen arbejder i øjeblikket med dette spørgsmål.

Kommissionen er af den opfattelse, at ansvaret for forvaltningen af naturområderne påhviler den enkelte medlemsstat, som er ansvarlig både for forvaltningsbeslutningerne og for gennemførelsen heraf. Kommissionen anerkender disse områders betydning for Fællesskabet og har derfor udviklet politikker og instrumenter til deres beskyttelse. Naturområder af betydning for Fællesskabet beskyttes i hele Den Europæiske Union gennem Natura 2000-netværket, og Kommissionen yder betydelig støtte hertil. Men ansvaret for forvaltningen af disse områder og af de finansielle midler, der afsættes hertil fra forskellige kilder (LIFE, strukturfondene osv.), påhviler de nationale eller lokale myndigheder.

Gennemførelsen af kontrolforanstaltninger til begrænsning af antallet af skovbrande og af de skader, de forårsager, henhører ikke under Fællesskabets kompetence. Kommissionen har dog forpligtet sig til, i det omfang den er i stand til det, at skabe kontakt mellem de nationale centre til bekæmpelse af skovbrande, ikke blot for at åbne mulighed for udveksling af erfaringer med sådanne kontrolforanstaltninger, men også for at udvikle et operationelt samarbejde mellem disse centre. Erfaringen har vist, at dette samarbejde, som har form af gensidig bistand og tekniske råd, er både vigtigt og frugtbart. Eksperterne i bekæmpelse af skovbrande er dog enige om, at kontrol på stedet, hvor velorganiseret den end er, ikke kan hindre pyromanbrande.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.

(2) EFT L 217 af 31.7.1992.