SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3840/97 af Nikitas Kaklamanis (UPE) til Kommissionen (5. december 1997)

Om: Beskatning med tilbagevirkende kraft af mobiltelefoner

Den graeske regering har forelagt statsbudgettet for 1998. I denne forbindelse indfoeres der for foerste gang en beskatning af mobiltelefoner, som stiger proportionelt med det antal opringninger, telefonens ejer foretager. Denne bestemmelse er en haard belastning for forbrugerne. Det er en tillaegsafgift (udover den allerede paalagte moms), der indfoeres med tilbagevirkende kraft, og den skaber illoyal konkurrence, da den paagaeldende afgift ikke vedroerer det graeske telekommunikationsselskabs (OTE) stationaere telefonapparater.

De graeske forbrugere har protesteret med afgiftens stoerrelse og det misforhold, at de, da de blev tilsluttet mobiltelefonnettet, ikke fik oplysning om, at de senere ville blive behaeftet med denne afgift, som de nu skal betale med tilbagevirkende kraft.

Kan Kommissionen oplyse, hvorledes den har til hensigt at reagere paa den graeske regerings afgoerelse, og om den har overvejet at indbringe Graekenland for De Europaeiske Faellesskabers Domstol?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (13. februar 1998)

Det aerede medlem omtaler en graesk afgift, der med tilbagevirkende kraft paalaegges ejere af mobiltelefoner paa grundlag af de foretagne opkald. Han goer opmaerksom paa, at de graeske forbrugere har protesteret mod afgiftens stoerrelse og mod, at den opkraeves med tilbagevirkende kraft. Endelig spoerger det aerede medlem, om Kommissionen har overvejet at indbringe sagen for Domstolen.

I henhold til gaeldende EU-ret er det hovedsagelig medlemsstaterne, der har kompetence til at lovgive paa afgiftsomraadet. De skal dog ved udarbejdelsen af deres lovgivning paa dette omraade tage hensyn til traktatens fiskale bestemmelser og den gaeldende afledte lovgivning.

I lyset af de oplysninger, det aerede medlem forelaegger, synes den paagaeldende afgift ikke at vaere i strid med traktatens artikel 95, eftersom den opkraeves for brug af saavel importerede som indenlandske telefoner. Der er heller ikke tegn paa, at afgiften er i strid med Raadets sjette direktiv 77/388/EOEF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter - Det faelles mervaerdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag ((EFT L 145 af 13.6.1977. )), eftersom den ikke paalaegges varer og tjenesteydelser generelt. Endelig forekommer den ikke at stride mod Raadets direktiv 92/12/EOEF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplaegning og omsaetning heraf samt om kontrol hermed ((EFT L 76 af 23.3.1992. )), fordi dette direktiv tillader medlemsstaterne at indfoere afgifter paa andre produkter, som f.eks. mobiltelefoner, forudsat at disse afgifter ikke giver anledning til formaliteter i tilknytning til passage af en graense ved handel mellem medlemsstater.

Hvad angaar afgiftens stoerrelse, forbyder EU-retten ikke medlemsstaterne at opkraeve hoeje afgifter. Dette spoergsmaal skal derfor loeses paa grundlag af gaeldende national lovgivning.

Hvis den paagaeldende afgift imidlertid kun blev paalagt private mobilnetoperatoerer og fordrejede konkurrencen til fordel for det offentlige selskab OTE, ville foranstaltningen skulle undersoeges naermere paa grundlag af EF-traktatens konkurrenceregler.

At afgiften opkraeves med tilbagevirkende kraft skal ogsaa vurderes paa baggrund af den nationale lovgivning.

Det er vaerd at erindre, at Kommissionen har lagt saerlig vaegt paa beskatningens betydning for den europaeiske integration. Kommissionen vil fortsat udoeve de hverv, traktaterne har givet den, og indbringe alle sager, hvor der er fastslaaet en overtraedelse af EU-retten, for Domstolen.