SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2689/96 af Florus Wijsenbeek (ELDR) til Kommissionen (15. oktober 1996)

Om: Overdragelse af inddrivelsesbefoejelse

Saafremt det ikke kan konstateres, hvor en overtraedelse eller uregelmaessighed, der udloeser importafgiftskrav, er begaaet, og naar afgangsmedlemsstaten i overensstemmelse med den fiktive bestemmelse i artikel 378, stk. 3, i gennemfoerelsesbestemmelserne til EF-toldkodeksen har foretaget beregning, bogfoering og underretning om toldskylden efter bestemmelserne i EF-kodeksens artikel 217-221, er der da allerede her tale om en »inddrivelse« som omhandlet i foernaevnte artikel 378, stk. 3?

Goer det nogen forskel for besvarelsen af ovennaevnte spoergsmaal, om der er indroemmet den afgiftspligtige betalingslettelse i overensstemmelse med EF-toldkodeksens artikel 224 (henstand med betalingen)?

Gaelder det ved overdragelse af inddrivelsesbefoejelsen til den medlemsstat, hvor uregelmaessigheden rent faktisk er begaaet, at den procedure, denne medlemsstat indleder, baade for importafgiftens og inddrivelsens vedkommende skal ske efter gaeldende ret i den paagaeldende medlemsstat?

Kan Kommissionen oplyse, om og i hvilket omfang overdragelsen af denne inddrivelsesbefoejelse samt den inddrivelsesprocedure, der indledes af den paagaeldende medlemsstat, under alle omstaendigheder er forbundet med tilstraekkelige garantier til sikring af den afgiftspligtiges retssikkerhed i almindelighed, og i saerdeleshed om adgangen til en uafhaengig retlig instans, jf. bestemmelsen i EF-toldkodeksens artikel 243, stk. 1, er sikret?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (15. november 1996)

Saafremt det ikke har kunnet konstateres, hvor en overtraedelse eller uregelmaessighed er begaaet i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 378, stk. 1 og 2, i forordning (EOEF) nr. 2454/93 om visse gennemfoerelsesbestemmelser om indfoerelse af en EF-toldkodeks ((EFT L 253 af 11.10.1993. )), opkraever den medlemsstat, som afgangsstedet henhoerer under, eller hvor T1-angivelsen er registreret, importafgifter og andre afgifter for de paagaeldende varer. Med henblik herpaa skal der foretages en beregning, bogfoering og underretning om det skyldige beloeb til den hovedforpligtede inden for en frist paa elleve maaneder efter datoen for erklaeringen. Der er saaledes faktisk tale om en inddrivelse.

Det kan forekomme, at det faktiske sted for toldskyldens opstaaen bestemmes senere, men inden udloebet af en frist paa tre aar efter registrering af T1-angivelsen, naar de paagaeldende beloeb allerede er betalt i afgangsmedlemsstaten i overensstemmelse med ovennaevnte artikel 378, stk. 1 og 2. I dette tilfaelde skal i henhold til artikel 378, stk. 3, i denne forordning den medlemsstat, i hvilken den paagaeldende overtraedelse eller uregelmaessighed rent faktisk er begaaet, i overensstemmelse med de gaeldende nationale bestemmelser, inddrive de importafgifter og andre afgifter, der paahviler varerne, med undtagelse af beloeb, der allerede er opkraevet som Faellesskabets egne indtaegter af den medlemsstat, som afgangsstedet henhoerer under.

Dette er berettiget, naar der foreligger en afgiftsskyld, der er opstaaet samtidig med toldskylden i den medlemsstat, hvor overtraedelsen eller uregelmaessigheden er begaaet. Der er dog ikke tale om dobbeltbeskatning, da importafgifter og andre afgifter, der oprindeligt var opkraevet, med undtagelse af beloeb opkraevet som egne indtaegter, godtgoeres af afgangsmedlemsstaten, saa snart der er fremlagt bevis for den paagaeldende inddrivelse.

Eventuel henstand med betaling som fastsat i artikel 224 i EF-toldkodeksen har ingen virkning for ovenstaaende.

Da enhver inddrivelse i oevrigt boer betragtes som toldmyndighedernes afgoerelse, nyder den paagaeldende fuldt ud normal retlig beskyttelse og har navnlig ret til klageadgang i to instanser i overensstemmelse med artikel 243 i EF's toldkodeks.