SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0102/00

af Pietro-Paolo Mennea (ELDR) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Anerkendelse af amatørsportens særlige karakter

Sporten har i dag sådanne sociale funktioner og spiller en så vigtig rolle, at den indgår som en integreret del af medlemsstaternes kulturer. Det anerkendes i Amsterdam-traktaten, at den spiller en stor uddannelsesmæssig, social og kulturel rolle, ligesom den fremmer menneskets legende sider. Idrætten i Europa er historisk kendetegnet ved at være organiseret på en helt særlig måde, hvor man i medlemsstaterne skelner mellem professionel sport (som udnyttes af virksomhederne) og amatørsport (som udøves af almennyttige foreninger), hvor sidstnævnte for at kunne anerkendes skal godkendes af diverse nationale idrætsforbund efter regler, som disse selv fastsætter i overensstemmelse med medlemsstaternes nationale olympiske forbunds regler. Hver enkelt medlemsstat har forskellige nationale regler og bestemmelser, der afhænger af de enkelte idrætsforbund, hvormed den skelner mellem professionel idræt og amatørsporten.

Af hensyn til sportsorganisationerne bedes Kommissionen oplyse, om den ikke finder det hensigtsmæssigt at indføje en ændring i Amsterdam-traktaten, således at de særlige forhold inden for den sportssektor, som i de nationale love og idrætsforbundenes bestemmelser betegnes som amatørsporten, kan nyde fuld anerkendelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(18. februar 2000)

Kommissionen har peget på, at sporten er et vigtigt middel til samfunds- og uddannelsesmæssig integration(1) i det europæiske samfund. Kommissionen slår til lyd for et nyt partnerskab mellem dem, der beskæftiger sig med sport idrætsorganisationer, nationale myndigheder og EU-institutioner med henblik på at bevare og styrke den samfundsmæssige værdi af fysiske og sportslige aktiviteter.

Hvad angår den måde, sporten er organiseret på, peger Kommissionen på, at den varierer stærkt landene imellem. Ikke alle medlemsstater har en sportslovgivning. Dertil kommer, at forskellene mellem professionel sport og amatørsport ikke i alle tilfælde er defineret klart og præcist. Generaladvokat G. Cosmas bemærkede således i sit forslag til afgørelse(2) i Deliège-sagen, at det er de konkrete elementer, der kendetegner en sportsmands aktivitet, som er afgørende for, om aktiviteten har en økonomisk karakter eller ej, og ikke idrætsorganisationernes erklæringer. Det er altså domstolene og ikke idrætsorganisationerne, der skal afgøre om en sportsaktivitet er professionel eller ej.

Efter Kommissionen opfattelse findes der allerede i EU-retten bestemmelser, der tager sportens, herunder amatørsportens, særlige kendetegn i betragtning. Der findes f.eks. regler, der anerkender, at der findes særlige sportslige aktiviteter, der hører under regler om spil eller under idrætsorganisationernes kompetence til selv at organisere aktiviteter, og ikke under konkurrencereglerne. Derfor finder Kommissionen det ikke nødvendigt på nuværende tidspunkt, at der sker en ændring af traktaterne med henblik på at anerkende amatørsportens særlige forhold.

(1) Helsingfors-rapporten om sport Kommissionens rapport til Det Europæiske Råd med henblik på at bibeholde de nuværende strukturer på sportsområdet og at bevare sportens samfundsmæssige funktion inden for Fællesskabets rammer, KOM(1999) 644 endelig udg.

(2) Generaladvokat G. Cosmas forslag til afgørelse i de forenede sager C-51/96 og C-191/97.