ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2827/00

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Rådet

(6. september 2000)

Om: Tildeling af politisk asyl til den tyrkiske statsborger Fehriye Erdal

Den belgiske regering nægter ifølge oplysninger i pressen at tildele politisk asyl til den tyrkiske statsborger fru Fehriye Erdal, som er af kuridisk oprindelse, på trods af, at den belgiske højesteret har renset fru Erdal for enhver beskyldning og er gået ind for, at hun udvises til et tredjeland. Ifølge de samme kilder truer Tyrkiet med at pålægge økonomiske sanktioner i tilfælde af, at Fehriye Erdal ikke udvises.

Denne holdning hos de belgiske myndigheder er en åbenlys krænkelse af fællesskabslovgivningen og de internationale traktater om beskyttelse af politiske flygtninge og tildeling af asyl. Sagen vedrørende Fehriye Erdal risikerer endnu en gang at udvikle sig til, at Den Europæiske Unions troværdighed som et område, hvor menneskerettighederne respekteres, undergraves stærkt, hvilket skete i Oçalan-sagen. Rådet bedes på baggrund heraf besvare følgende spørgsmål:

1. Er det særlige princip som fastlagt i punkt 4 i Rådets resolution af 20. juni 1995 blevet overholdt i sagen om Fehriye Erdals anmodning om asyl?

2. Kan Rådet give garanti for, at det vil intervenere således, at den belgiske regering ikke udviser Fehriye Erdal til et tredjeland?

3. Hvilke konkrete foranstaltninger agter Rådet at træffe for at imødegå afpresningsforsøgene fra Ankaras side, idet Ankara hvilket var tilfældet for Italiens vedkommende under Oçalan-sagen synes at true med, at det vil pålægge økonomiske sanktioner mod en medlemsstat, hvis denne tildeler asyl, hvilket den i det konkrete tilfælde er tvunget til at gøre?

Svar

(16. november 2000)

Fehriye Erdals sag efterforskes stadig af de retlige myndigheder i Belgien. Under disse omstændigheder finder Rådet det uhensigtsmæssigt at fremsætte udtalelser om sagen.

Rådet er ikke bekendt med, at den tyrkiske regering skulle have pålagt eller truet med at pålægge Fællesskabet eller nogle af dets medlemsstater økonomiske sanktioner.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2633/00

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. august 2000)

Om: Fiskeriaftale mellem Den Europæiske Union og Grønland

Det Europæiske Økonomiske Fællesskab undertegnede i 1984 en fiskeriaftale med den danske regering og det grønlandske selvstyre. På det tidspunkt, hvor aftalen blev undertegnet, var Spanien endnu ikke medlem af Fællesskabet. Da denne stat blev medlem af Fællesskabet, fik det ikke ret til at fiske i Grønland på grund af princippet om relativ stabilitet.

I aftalen er der i dag fastsat bestemmelser om iværksættelse af pilotforanstaltninger eller oprettelse af midlertidige virksomhedssammenslutninger, som i princippet giver den spanske stat mulighed for fiskerivirksomhed i grønlandske farvande, men i realiteten har spanske fiskerfartøjer, herunder den store galiciske fiskerflåde, på grund af de grønlandske myndigheders administrative eller anden praksis aldrig fået adgang til disse farvande.

Agter Kommissionen at ændre denne situation i betragtning af, at de øvrige medlemsstater ikke fuldt ud udnytter de grønlandske fangstkvoter, som en højtstående repræsentant for Kommissionen har betegnet som papirkvoter? Kan Kommissionen forklare, hvorledes Galicien og den spanske stat skal forholde sig for at ændre denne absurde situation og få adgang til at fiske i farvande, hvor de historisk har drevet fiskeri?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. september 2000)

Den interne fordeling mellem medlemsstaterne af fiskerimuligheder ifølge en fiskeriaftale er ikke genstand for forhandlinger med tredjelandet, men er et spørgsmål, der skal løses internt i EF.

Kommissionen mener generelt, at disponible fangstkvoter i et tredjelands farvande ifølge en fiskeriaftale skal anvendes rationelt og optimalt, og at der bør udformes passende regler for at overføre ubenyttede eller underudnyttede fangstkvoter til andre medlemsstater, idet der tages hensyn til princippet om relativ stabilitet.

I dom af 13. oktober 1992 (sag C-63/90, Portugal og Spanien mod Rådet) bestemte EF-domstolen, at ifølge princippet om relativ stabilitet udgør underudnyttelse i sig selv ikke nogen gyldig begrundelse for at omfordele de pågældende fangstkvoter til andre medlemsstater. Domstolen anførte endvidere, at Spanien ved at acceptere gældende EF-bestemmelser i henhold til relevante bestemmelser i tiltrædelsesakten af 1985 var udelukket fra at påberåbe sig tidligere traditioner for at fiske i grønlandske farvande som begrundelse for at opnå en omfordeling af fangstkvoter, der er fordelt efter princippet om relativ stabilitet.

Ifølge den gældende fiskeriaftale mellem EF og Grønland fra 1985 vil de kommende forhandlinger blive koncentreret om en fjerde fiskeriprotokol for årene 2001-2006. Kommissionen har forelagt en henstilling med henblik på Rådets afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om en fjerde fiskeriprotokol. Når forhandlingerne er afsluttet, vil Kommissionen forelægge Rådet et forslag om godkendelse af den planlagte fjerde protokol.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2559/00

af Jan Andersson (PSE) til Kommissionen

(28. juli 2000)

Om: Anvendelse af investeringsstøtte

Der er i dag et stort behov for at udvikle træindustrien i Østeuropa. Dette bør naturligvis støttes. I den svenske træindustri er der imidlertid stor bekymring for, at man moderniserer den østtyske træindustri ved hjælp af betydelig offentlig investeringsstøtte. Det er selvfølgelig vigtigt, at der føres en aktiv regionalpolitik, men den må være udformet på en sådan måde, at den ikke skader konkurrencen.

Ved Kommissionen, om der er forskel i medlemsstaternes brug af investeringsstøtte? Mener Kommissionen, at regionalpolitikken bør være konkurrenceneutral i EU-landene taget under et, og agter den at gribe ind i dette spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. oktober 2000)

Kommissionen er underrettet om udviklingen af en træforarbejdningsindustri i Østeuropa, bl.a. i de nye tyske delstater.

Denne industrisektor er ikke omfattet af særlige sektorrammebestemmelser.

De påtænkte investeringer kan derfor modtage støtte i henhold til de bestemmelser, der gælder for statsstøtte med regionalt sigte, dog under forudsætning af, at Kommissionen godkender ordningerne. I EF-traktaten er der nemlig til fordel for regionalstøtte fastsat to undtagelser fra det almene forbud mod statsstøtte, nemlig undtagelsesbestemmelserne i artikel 87 (tidligere artikel 92), stk. 3, litra a) og c). De nye virksomheder, der har modtaget eller ansøgt om at modtage en investeringsstøtte, ligger i regioner, der er støtteberettigede i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), idet der her hersker en alvorlig underbeskæftigelse. På betingelse af, at Kommissionens godkendelsesbestemmelser for ordningerne overholdes, er den støtte, der ydes eller ansøges om, forenelig med fællesmarkedet.

Ifølge de oplysninger, Kommissionen efter dybtgående undersøgelser er kommet i besiddelse af, ligger støttebeløbene til fordel for oprettelse af de pågældende nye virksomheder under de overgrænser, der er fastsat i de multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter, og de skal ikke i hvert enkelt tilfælde anmeldes af den pågældende medlemsstat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3316/00

af Claude Turmes (Verts/ALE) og Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(25. oktober 2000)

Om: Kraftværk på Malta og kommissionsmedlem Wallströms besøg

Kommissionen bedes på baggrund af tiltrædelsesforhandlingerne med Malta redegøre for sin holdning til de alvorlige miljø- og sundhedsrisici, der er forbundet med et forældet og gammeldags kraftværk i Marsa på Malta. Har Kommissionen kendskab til dette problem, og vil kommissionsmedlem Wallström under sit besøg på Malta senere i år være rede til at mødes med ikke-statslige miljøorganisationer, lokalråd og Maltas grønne parti, der fører en kampagne om dette spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(12. december 2000)

Kommissionen har modtaget oplysninger om kraftværket i Marsa fra Maltas myndigheder, men er ikke bekendt med specifikke miljøproblemer i forbindelse med anlægget. Så vidt Kommissionen har forstået det er Marsa-anlægget bygget mellem 1964 og 1987, og regnes derfor som et eksisterende anlæg i henhold til fællesskabslovgivningen om store forbrændingsanlæg. Der findes derfor ingen emissionsgrænseværdier for anlægget, og dets emissioner indregnes i landets samlede emissionsberegning.

Maltas myndigheder har desuden underrettet Kommissionen om, at ansvaret for overholdelse af standarderne for luftkvalitet i Malta deles af miljøministeriet og sundhedsministeriet. Malta har fastlagt luftkvalitetszoner samt agglomerationer, og der er et program til overvågning af luftkvaliteten, som opfylder kravene i Rådets direktiv 96/62/EF(1) af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet.

Kommissionen understreger hele tiden vigtigheden af at vedtage og gennemføre hele fællesskabretten, når der er møder med Maltas repræsentanter, og bestræber sig på at have kontakt med alle berørte parter med henblik på at få et samlet overblik over miljø- og helbredssituationen på Malta.

(1) EFT L 296 af 21.11.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2165/00

af Ioannis Souladakis (PSE) til Rådet

(30. juni 2000)

Om: Finansiering af de tyrkiske væbnede styrker af EU-midler

Ifølge offentliggørelser i pressen foreslog generalen for de væbnede styrker i Tyrkiet, Asparuk, at den nye plan for de tyrkiske væbnede styrker, som er udviklet i Sydøsttyrkiet, skulle finansieres fra den bistand, som EU havde ydet til Tyrkiet. EU-bistanden til Tyrkiet har imidlertid til formål at støtte landet i bestræbelserne på en gang i fremtiden at blive kandidat til tiltrædelse af EU og ikke fremme de langvarige sikkerhedsproblemer, som Tyrkiet står over for i de sydøstlige områder, fordi det nægter at finde en løsning på det kurdiske spørgsmål.

Med hvor stor sikkerhed ved Rådet, at de pengebeløb, der ydes i støtte til Tyrkiet med henblik på tiltrædelsesproceduren, ikke ender på det tyrkiske militærbudget til styrkelse af det tyrkiske militærapparat, hvilket er i strid med samtlige relevante EU-bestemmelser?

Med hvilke midler og hvilke procedurer sikrer og følger Rådet, at den europæiske kapital i Tyrkiet anvendes på lovlig vis og ikke havner hos de tyrkiske militære ledere?

Svar

(20. november 2000)

Alle de projekter, der finansieres over Fællesskabets budget, vedtages på grundlag af retsakter fra Rådet og i mange tilfælde Europa-Parlamentet. For Tyrkiets vedkommende er der for øjeblikket Meda-programmet(1) og Rådets forordning om iværksættelse af foranstaltninger til udbygning af toldunionen EF-Tyrkiet(2). Desuden har Rådet netop fremsendt sin fælles holdning til Europa-Parlamentet med henblik på vedtagelse af en forordning om iværksættelse af foranstaltninger til økonomisk og social udvikling i Tyrkiet(3).

Disse tre forordninger indeholder specifikke og veldefinerede kriterier for, hvilke områder der kan omfattes af samarbejdsprojekter eller -aktioner, samt målsætninger og principper for disse foranstaltninger. Det er klart, at det område, der henvises til af det ærede medlem af Parlamentet, falder uden for anvendelsesområdet for disse forordninger. Rådet føler sig overbevist om, at Kommissionen, der bistået af MED-Udvalget gennemfører finansforordningerne, deler dette synspunkt og foretager det fornødne for at hindre misbrug af fællesskabsmidler.

Rådet vil gøre brug af de midler, det råder over, for at sikre, at de finansielle midler, Det Europæiske Fællesskab har tildelt Tyrkiet, ikke vil blive anvendt af de tyrkiske væbnede styrker med det formål at udbygge dem.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1488/96 af 23. juli 1996 om finansielle og tekniske ledsageforanstaltninger (Meda) i forbindelse med reformen af de økonomiske og sociale strukturer inden for rammerne af Euro-Middelhavs-partnerskabet; EFT L 189 af 30.7.1996, s. 1, ændret ved forordning nr. 780/98; EFT L 113 af 15.4.1998, s. 3.

(2) Forordning (EF) nr. 764/2000 af 10. april 2000; EFT L 94 af 14.4.2000, s. 6.

(3) Fælles holdning vedtaget af Rådet den 13. juni 2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2820/00

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(4. september 2000)

Om: Diskvalificerede chauffører

Kan Kommissionen i detaljer oplyse, hvilke foranstaltninger medlemsstaterne har truffet for at sikre, at en chauffør, som er diskvalificeret i en medlemsstat også diskvalificeres i en anden medlemsstat? Er Kommissionen overbevist om, at de nuværende ordninger er tilstrækkelige, og i benægtende fald, hvilke foranstaltninger agter den at foreslå for at afhjælpe situationen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. september 2000)

Anvendelsen af afgørelser om frakendelse af førerretten i andre medlemsstater end den, hvor frakendelsen har fundet sted, forudsætter et juridisk samarbejde mellem medlemsstaterne i straffesager. Gennemførelsen af en sådan foranstaltning henhører derfor ikke direkte under Fællesskabets kompetence, men snarere under området for samarbejde mellem medlemsstaterne i retlige og indre anliggender.

De eventuelle bestemmelser på dette område er ikke udarbejdet på grundlag af et multilateralt samarbejde, men snarere i henhold til bilaterale aftaler mellem visse medlemsstater. Systemet er utilstrækkeligt som følge af den frie bevægelighed for personer og og den voksende internationale vejtrafik.

For at sikre at frakendelsen af førerretten efterleves i hele EU, er der derfor udarbejdet en konvention om afgørelser om frakendelse af førerretten(1) på grundlag af artikel K.3 (nu artikel 31) i traktaten om Den Europæiske Union inden for rammmerne af retlige og indre anliggender. Hidtil er denne konvention ikke blevet ratificeret af nogen medlemsstat.

I henhold til artikel 2 i konventionen har denne til formål at undgå, at personer, der har fået frakendt førerretten i en anden medlemsstat end den, hvor de har deres sædvanlige bopæl, kan unddrage sig følgerne af afgørelsen om frakendelse af førerretten, når de forlader den stat, hvor overtrædelsen har fundet sted.

Da det er af den allerstørste betydning for trafiksikkerheden i Den Europæiske Union, at afgørelser om frakendelse af førerretten får virkning i hele Unionen på passende vis (se første betragtning i konventionen), er konventionens ikrafttrædelse et første vigtigt skridt til at løse problemerne i den nuværende situation.

(1) EFT C 216 af 10.7.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3678/00

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(29. november 2000)

Om: WTO-undtagelsesbestemmelser

Kan Kommissionen oplyse, om der er sket fremskridt i de høringer, der afholdes for at komme ud af det dødvande, der er opstået med hensyn til WTO-undtagelsesbestemmelser for EU-AVS Cotonou-aftalen?

Kan Kommissionen tilslutte sig det synspunkt, at reformen af EU' s bananordning og WTO-undtagelsesbestemmelser for Cotonou-aftalen er to fuldstændigt adskilte spørgsmål, og at AVS-landene ikke bør straffes på grund af yderligere forsinkelser i forhandlingerne om anmodningen om undtagelsesbestemmelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(22. december 2000)

Kommissionen er helt enig med det ærede medlem i, at reformen af EU's bananordning og WTO-undtagelsesbestemmelser for Cotonou-aftalen er to fuldstændigt adskilte spørgsmål, og at landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-landene) ikke bør straffes på grund af yderligere forsinkelser i forhandlingerne om anmodningen om undtagelsesbestemmelser. Kommissionen, som repræsenterer Fællesskabet i Rådet for Handel med Varer under WTO, har gentagne gange netop anført dette argument i sine interventioner til støtte for en undersøgelse af anmodningen og efterfølgende bevilling af undtagelsen.

Det har imidlertid, til trods for de fælles anstengelser fra Fællesskabet og repræsentanterne fra AVS-landene i Rådet for Handel med Varer, ikke været muligt at komme ud af det dødvande, der er opstået med hensyn til WTO-undtagelsesbestemmelser for Cotonou-aftalen. Enkelte medlemmer af WTO hævder fortsat, at al dokumentation vedrørende aftalen ikke har været til rådighed, eftersom der ikke er modtaget oplysninger om præferencebehandlingen for bananer fra AVS. Disse medlemmer har ikke ladet sig overbevise af AVS-landenes og Fællesskabets argument om, at anmodningen om undtagelsesbestemmelser vedrører toldpræferencer for AVS, som tydeligt er fastsat i aftalen, og ikke detaljer i disse.

Kommissionen ønsker at understrege, at denne situation ikke har været til skade for AVS-landene, eftersom disse fortsat har fuld adgang til Fællesskabet uden restriktioner.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2600/00

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(1. august 2000)

Om: Sikkerhedsproblemer i lufthavnen i Herakleion

Lufthavnen i Herakleion på Kreta har den særlige egenskab, at alle fly, når de lander og letter, må flyve lavt over det tætbebyggede område Alikarnassos, hvilket har til følge, at der er alvorlige fare for ulykker. Den 9. juli 2000 kl. 21.55 påbegyndte et russisk fly opstigningen i en usædvanlig lav højde, hvilket medførte materielle skader på mange boliger og skabte panik blandt befolkningen. For mange år siden blev der gennemført undersøgelser med hensyn til en mere sikker landingsbane, uden at anlæggelsen heraf blev udbudt i licitation.

Er Kommissionen i besiddelse af oplysninger om denne lufthavns sikkerhed? Har den modtaget ansøgninger om fællesskabsstøtte til anlæggelsen til bygningen af en ny landingsbane i denne lufthavn? Hvorfor er dette arbejde ikke blevet udbudt i licitation, og hvad ager den at gøre i fremtiden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(28. september 2000)

Kommissionen ligger ikke inde med særlige informationer om de sikkerhedsregler, der gælder for Herakleions lufthavn, og besidder heller ingen informationer med antydning af, at lufthavnens infrastruktur eller operationsregler skulle udgøre nogen særlig risiko eller en overtrædelse af internationale eller nationale luftfartssikkerhedsregler.

I forbindelse med fællesskabsstøtterammen for Grækenland for tidsrummet 2000-2006 har de græske myndigheder forelagt Kommissionen et udkast til operationelt program vedrørende jernbaner, lufthavne og bytransport, hvori der opereres med anlæggelse af en ny start- og landingsbane i Herakleions lufthavn. Der forhandles p.t. om dette programudkast.

Kommissionen kan ikke direkte besvare spørgsmålet om, hvorfor der endnu ikke er blevet indgået nogen kontrakt, i og med at det er den pågældende medlemsstat, som er ansvarlig for udførelsen af disse anlægsarbejder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3720/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(30. november 2000)

Om: Handel med cigaretter

Med Kommissionens sagsanlæg mod to amerikanske tobaksfabrikanter står import og eksport af cigaretter igen i begivenhedernes centrum.

Der hersker ikke klarhed over omfanget af handelen med cigaretter (og cigaretsmuglerierne). Derfor bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

1. Hvor mange cigaretter konfiskerede de enkelte medlemsstater i 1997, 1998 og 1999?

2. Hvilke cigaretmærker var de fem mest konfiskerede i EU i 1997, 1998 og 1999, opstillet i rækkefølge efter omfang?

3. Hvilke medlemsstater har i perioden 1997-1999 eksporteret cigaretter til Cypern? (oplyst efter år, medlemsstat og antal cigaretter).

4. Hvilke medlemsstater har i perioden 1997-1999 eksporteret cigaretter til Jugoslavien? (oplyst efter år, medlemsstat og antal cigaretter).

5. Fra hvilke lande blev der importeret cigaretter til EU i perioden 1997-1999 via havnen i Antwerpen? (oplyst efter år, oprindelsesland og antal cigaretter).

6. Til hvilke lande uden for Den Europæiske Union blev der fra Belgien eksporteret cigaretter i perioden 1997-1999? (opgjort efter år, bestemmelsesland og antal cigaretter).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(18. januar 2001)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2971/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(13. september 2000)

Om: Kommissionen beføjelser til at beskytte hunde

I anledning af kommissionsmedlem Byrnes tilsagn på plenarmødet den 6. september 2000 om at behandle sagen bedes Kommissionen oplyse, om den på baggrund af forsøget på at indføre en pasordning for kæledyr på europæisk plan mener at have kompetence til at gribe ind over for den tyske regering i anledning af den foreslåede slagtning af et stort antal hunde, hvis den er enig i, at den tyske regering ikke har været stringent nok i sin skelnen mellem de hunde, som virkelig er farlige, og dem, der ikke er det, og hvis det ikke er tilfældet så oplyse, hvilket retsgrundlag den mener, at Kommissionens kompetence til at indføre en kæledyrspasordning hviler på?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(13. oktober 2000)

Kommissionen kan meddele det ærede medlem, at den har forelagt Rådet et forslag til forordning(1) om blandt andet oprettelse af et EU-pas for selskabsdyr, der rejser med deres ejere inden for Fællesskabet. Dette pas henhører under det veterinære område og skal snarere opfattes som et sundhedspas, der har til formål at begrænse spredning af sygdomme, der kan skade folkesundheden og dyresundheden.

Derfor kan de tyske reglers overensstemmelse med EF-retten kun vurderes med hensyn til EF-traktatens artikel 28 og 30 (tidl. artikel 30 og 36), idet Kommissionen er af den opfattelse, at det inden for rammerne af subsidiaritetsprincippet påhviler medlemsstaterne at indføre hensigtsmæssige foranstaltninger med henblik på at beskytte menneskers liv under overholdelse af reglerne i EF-traktaten.

Ifølge artikel 28 i EF-traktaten må medlemsstaterne nemlig ikke indføre nationale foranstaltninger, der hindrer dyrs bevægelighed. Dog er det i henhold til artikel 30 i nævnte EF-traktat tilladt at indføre disse foranstaltninger, når det er begrundet i hensynet til den offentlige sædelighed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed osv.

Efter det ærede medlems informationer skal de tyske myndigheder i det konkrete tilfælde imidlertid finde en rimelig balance mellem målet om at beskytte menneskers liv og målet om dyrs frie bevægelighed, og Kommissionen skal vurdere denne balance ved en undersøgelse af lovforslaget vedrørende beskyttelse mod farlige hunde, som de tyske myndigheder for nylig har anmeldt i henhold til den anmeldelsesprocedure, der er indført ved Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter(2).

(1) KOM(2000) 529 endelig udg.

(2) EFT L 204 af 21.7.1998.