SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2373/01

af Olivier Dupuis (TDI) til Kommissionen

(8. august 2001)

Om: Særlige modtagelsesforanstaltninger for tjetjenske flygtninge, der lever under umenneskelige forhold både i Tjetjenien og i Ingusjetien

I overensstemmelse med en beslutning, som de tyske myndigheder traf for nylig vedrørende de tjetjenske flygtninge, der har anmodet om politisk asyl i dette land, vil alle de flygtninge, som har fået nægtet status som asylansøger, blevet forflyttet til deres oprindelsesland. Denne afgørelse følger efter en erklæring fra den tyske indenrigsminister, der finder frygt for repressalier fra de russiske militære- og paramilitære styrker over for den hjemvendte befolkning ubegrundet. Derfor vil hjemsendelsen af personer, der har anmodet om politisk asyl, ikke længere blive betragtet som en anti-humanitær handling.

Utallige oplysninger fra Tjetjenien beretter imidlertid om en yderst foruroligende humanitær situation, med stigende mangel på fødevarer og lægemidler, ikke-eksisterende hospitalsstrukturer og begyndende epidemier. Hvad der er endnu alvorligere er forskellige beretninger i medierne og fra de ikke-statslige organisationer om systematiske og yderst alvorlige voldshandlinger fra de russiske besættelsesstyrkers side, både militære og paramilitære styrker, og navnlig en vedvarende chikane af civilbefolkningen, utallige vilkårlige henrettelser, udbredt anvendelse af tortur og bortførelse af civile, som blandt andet udsættes for afpresning.

Kan Kommissionen give oplysninger dels om antallet af de tjetjenere, som nyder godt af flygtningestatus i hver af EU's 15 medlemsstater? Mener Kommissionen ikke, at Unionen over for den tragiske humanitære situation i Tjetjenien efter samme model som for Bosnien bør gennemføre ekstraordinære modtagelsesforanstaltninger, fordelt lige på de 15medlemsstater for alle de tjetjenske flygtninge, der bor under umenneskelige forhold både i Tjetjenien og i Ingusjetien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(22. oktober 2001)

De statistikker, Kommissionen råder over på asylområdet, indeholder ikke nærmere oplysninger om den etniske oprindelse af en befolkningsgruppes medlemmer.

I 1999 var Rusland ikke med på listen over de ti lande, hvorfra flest statsborgere søgte om asyl i medlemsstaterne, mens det i 2000 kom ind på en 8. plads. Rusland var hverken i 1999 eller i 2000 blandt de ti lande, hvorfra flest statsborgere havde fået positivt svar på deres anmodning om international beskyttelse. I første kvartal 2001 var russiske statsborgere på grundlag af stadig ufuldstændige oplysninger den 7. største befolkningsgruppe, der anmodede om asyl inden for Unionen.

Medlemsstaterne er på asylområdet bundet af internationale forpligtelser, bl.a. Genève-konventionen af 1951 om flygtninges retsstilling og protokollen af 1967 samt Den Europæiske Konvention om Menneskerettigheder. De har endvidere indgået politiske forpligtelser på Det Europæiske Råds møde i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999 med henblik på gennemførelse af nye fællesskabsbestemmelser på området. Siden foråret 1999 har Kommissionen forelagt Rådet og Parlamentet en række initiativer med det formål at konkretisere disse forpligtelser og bestemmelser gennem retlige fællesskabsinstrumenter. Indtil disse er vedtaget, er det medlemsstaternes opgave at afgøre, hvilken status der skal tildeles i asylpolitisk sammenhæng, ligeledes under overholdelse af det eksisterende acquis communautaire. Rådet vedtog den 20. juli 2001 direktiv 2001/55/EF om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf(1). Det skal være gennemført før udgangen af december 2002.

På nuværende tidspunkt er betingelserne ikke opfyldt for at iværksætte en ekstraordinær modtagelsesforanstaltning i Unionen, hvilket ikke forhindrer, at personer af tjetjensk oprindelse individuelt kan have gyldig grund til at få international beskyttelse i medlemsstaterne på grundlag af internationale forpligtelser. I den forbindelse skal personer, der får afslag på international beskyttelse i en medlemsstat, have retsmidler til at anfægte sådanne afslag eller eventuelt gøre gældende, at tvangshjemsendelse ville bringe deres liv i fare eller være umulig.

Kommissionen har på alle niveauer inklusive de højeste systematisk over for sine russiske samtalepartnere givet udtryk for sin bekymring med hensyn til den humanitære situation i Nordkaukasus generelt og med hensyn til ikke-statslige organisationer i særdeleshed. Fællesskabet er gennem Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) langt den største donor af humanitær bistand til den kriseramte civilbefolkning i Tjetjenien. Indtil nu udgør ECHO's samlede bidrag til den internationale bistand i Nordkaukasus 44 mio. EUR. Målet er at opfylde de humanitære bistandsbehov for forflyttede personer og de mest sårbare befolkningselementer i Tjetjenien samt de omkringliggende republikker, særlig Ingusjetien og Dagestan, hvor der opholder sig indtil 170 000 forflyttede civile fra Tjetjenien. Denne bistand koncentrerer sig specielt om fødevarer og fødevaresikkerhed, lægemidler, nødhjælp, husly og vandrensningsanlæg.

(1) EFT L 212 af 7.8.2001.