DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/374

(2004/C 84 E/0434)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0360/04

af Benedetto Della Vedova (NI) til Kommissionen

(6. februar 2004)

Om: Udelukkelse af nummeroplysningen fra forsyningspligten

Den italienske regering vedtog i september 2003 via et lovdekret en kodeks for elektronisk kommunikation, som gennemfører direktiv 2002/19/EF (1) (direktiv om adgang), 2002/20/EF (2) (direktiv om autorisation), 2002/21/EF (3) (rammedirektiv) og 2002/22/EF (4) (forsyningspligtdirektiv).

Af den nye kodeks fremgår det imidlertid:

a) at nummeroplysningen (der i Italien er kendt under betegnelsen »servizio 12« udbudt af Telecom Italia) er udelukket fra de ydelser, der hører ind under forsyningspligten (artikel 55 i kodeksen);

b) at den periodiske undersøgelse af, hvilke ydelser der skal omfattes af forsyningspligten, foretages af regeringen efter høring af telekommunikationsmyndigheden (artikel 65 i kodeksen).

— Forsyningspligtdirektivet (2002/22/EF) foreskriver (artikel 5 og 25), at abonnentfortegnelsen er en af de ydelser, der hører ind under forsyningspligten (for så vidt angår nummeroplysningen, bekræftes dette tillige af den italienske kommunikationsmyndighed ved afgørelse 103/03/CONS af april 2003, samt (artikel 3 i direktiv 2002/22/EF) at medlemsstaterne sikrer, at alle slutbrugere på deres område »uanset hvor de geografisk befinder sig, har mulighed for at få adgang til de i dette kapitel nævnte tjenester, i den krævede kvalitet og, og under hensyn til de særlige nationale forhold, til en rimelig pris«.

— Direktiv 2002/22/EF foreskriver (artikel 15), at Kommissionen (og ikke medlemsstaternes regeringer) med jævne mellemrum tager forsyningspligtens omfang op til nyvurdering på grundlag af den samfundsmæssige, økonomiske og teknologiske udvikling.

— Det under punkt a) nævnte problem er så alvorligt, at det allerede fra november til januar har ført til en betydelig prisstigning for nummeroplysningen, som i tilfælde af gruppen fastnetbrugere næsten er fordoblet.

Mener Kommissionen ikke, at »kodeksen om elektronisk kommunikation« på grundlag af det i punkt a) og b) fremsatte er i modstrid med forsyningspligtdirektivet (2002/22/EF)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(11. marts 2004)

Ifølge artikel 6, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, herefter forsyningspligtdirektivet, skal medlemsstaterne sikre, at mindst én udtømmende nummeroplysningstjeneste er tilgængelig for alle slutbrugere, herunder brugere af offentlige betalingstelefoner. Da denne tjeneste hører ind under forsyningspligten, skal den tilbydes i en bestemt kvalitet og til en rimelig pris. Hvad angår Italien, fastslår »Codice delle Communicazione Elettroniche« (i artikel 55), at der er en række forskellige tilbud om nummeroplysningstjenester, der opfylder ovennævnte kriterier. Endvidere fastsætter denne lov, at markedsvilkårene skal revurderes hvert halve år, og kommunikationsministeriet bemyndiges til at pålægge udpegede virksomheder relevante forpligtelser, hvor det er nødvendigt.

I øjeblikket kan slutbrugerne i Italien vælge mellem to eller tre forskellige operatører, der leverer nummeroplysningstjenester. De kan benytte den tjeneste, der tilbydes af Telecom Italia (via nummeret »12«), den tjeneste, der leveres af Seat Pagine Gialle (89.24.24), eller den, der leveres af deres eget telefonselskab (412) (i de sidste to tilfælde er der tale om »udvidede« nummeroplysningstjenester med mulighed for at få andre oplysninger end blot telefonnumre).

Før ovennævnte lov trådte i kraft, blev nummeroplysningstjenesten leveret af Telecom Italia (via nummeret »12«), der varetog forsyningspligten. Under de nuværende vilkår er prisen på den interaktive automatiserede tjeneste (dvs. med på forhånd indtalte oplysninger) mere eller mindre den samme som før (dvs. 0,50 EUR for oplysninger). Hvis der kræves telefonistekspedition, er prisen det dobbelte.

Hvad angår anden del af det ærede medlems spørgsmål, fastsætter artikel 65 i den italienske lov, at ministeriet hvert år tager anvendelsen af forsyningspligten op til fornyet vurdering for at afgøre, hvilke tjenester den bør omfatte. Ifølge artikel 3, stk. 2, i forsyningspligtdirektivet skal medlemsstaterne fastlægge den mest effektive og hensigtsmæssige strategi til sikring af forsyningspligtens varetagelse under iagttagelse af principperne om objektivitet, transparens, ikke-diskriminering og proportionalitet. Det forekommer derfor fuldt ud rimeligt og endda ønskeligt, at de nationale myndigheder med jævne mellemrum revurderer de vilkår, der har dannet grundlag for deres tidligere beslutninger. Det fremgår også udtrykkeligt af den italienske lov, at revurderingen blandt andet skal tage udgangspunkt i den vurdering, Kommissionen anlægger som led i sin jævnlige nyvurdering af forsyningspligtens omfang i henhold til artikel 15 i forsyningspligtdirektivet.

Kommissionen vil fortsat overvåge medlemsstaternes, herunder Italiens, overholdelse af forsyningspligtdirektivet. I tilfælde af manglende overensstemmelse kan Kommissionen indlede overtrædelsesprocedurer med henblik på at lade Domstolen afgøre, om der er tale om en overtrædelse. Som det ærede medlem vil vide, har Domstolen enekompetence til at træffe afgørelse om, hvorvidt en gennemførelsesforanstaltning er lovlig eller ej. Kommissionen vil navnlig overvåge situationen i forbindelse med de italienske myndigheders jævnlige revurdering af de vilkår, hvorunder disse tjenester udbydes, for at sikre, at principperne om objektivitet, transparens, ikke-diskriminering og proportionalitet overholdes.

(1) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 7.

(2) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 21.

(3) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 33.

(4) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 51.