DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/676

(2004/C 88 E/0695)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0032/04

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. januar 2004)

Om: Langvarig status som statsløse for en del af de permanente indbyggere i tre fremtidige EU-medlemsstater, der indtil 1991 var en del af Sovjetunionen

1. Kan Kommissionen bekræfte, at en del af de fastboende indbyggere i Estland, Letland og Litauen, da disse stater blev selvstændige i 1991, ikke fik mulighed for at udskifte deres sovjetiske statsborgerskab med statsborgerskab i deres nye stat, således at de dermed blev statsløse?

2. Kan Kommissionen bekræfte, at det i disse tre tidligere republikker i Sovjetunionen forholder sig sådan, at kun efterkommere efter russiske kolonister fra zar-perioden indtil 1917 accepteres som statsborgere, men derimod ikke dem, der kom i Sovjet-perioden 1939-1991 og disses efterkommere, fordi disse betragtes som udenlandske besættere og gøres ansvarlige for den daværende regeringspolitik?

3. Begrænses denne udelukkede gruppes muligheder for på grundlag af deres kendskab til det nuværende officielle statssprog at erhverve statsborgerskab i det land, hvor de bor, unødigt ved at de underkastes eksaminer, der bl.a. foretager udvælgelse på grundlag af kendskab til tekniske og juridiske termer, der ikke er almindeligt kendt, og som ikke indgår i daglig sprogbrug?

4. Kan Kommissionen give oplysninger om procenten af statsløse i Estland, Letland og Litauen i henholdsvis 1993 og 2003? Hvad er Kommissionens prognose for nærmeste fremtid? Forventer den, at disse tal varigt forbliver højere end i andre EU-medlemsstater?

5. Hvordan ser Kommissionen på de statsløses fremtid? Går den ud fra, at alle indbyggere i princippet har ret til statsborgerskab? Eller må de vælge imellem at forlade det land, hvor de bor, eller varigt at forblive udelukket fra deltagelse i det politiske liv og fra muligheden for at rejse frit?

6. Hvorledes vil Kommissionen fremme, at procenten af statsløse i disse stater, der den 1. maj 2004 bliver medlem af Den Europæiske Union, inden for få år ikke er højere end gennemsnittet i andre EU-medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(1. marts 2004)

Da Estland og Letland igen blev selvstændige i 1991, var ca. en fjerdedel af deres indbyggere immigranter fra andre sovjetrepublikker, fordi der havde været ført en bevidst politik for ændring af befolkningens sammensætning under sovjetstyret. Det var ikke i samme grad tilfældet i Litauen, og spørgsmålet om statsborgerskab har derfor ikke været et problem i dette land.

De indbyggere, der havde været statsborgere i disse lande i 1940, og deres efterkommere blev betragtet som statsborgere i landene, da de igen blev selvstændige i 1991. Andre personer med permanent ophold på disse landes område – og det vil hovedsagelig om end ikke udelukkende sige borgere fra andre sovjetrepublikker – fik og har stadig mulighed for at ansøge om statsborgerskab. Betingelserne for at få statsborgerskab i Estland og Letland er blevet ændret efter råd fra internationale organer, der har kompetence til at tage sig af sådanne spørgsmål, såsom OSCE's (Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa) højkommissær for nationale mindretal. Som anført i de periodiske rapporter om disse landes fremskridt i forberedelserne til tiltrædelse af EU, finder Kommissionen det godtgjort, at menneskerettighederne overholdes i disse spørgsmål.

Ifølge de oplysninger, Kommissionen har, er der i dag ca. 12 % af indbyggerne i Estland, som ikke er statsborgere i dette land eller noget andet land. I Letland drejer det sig om ca. 21 %. Disse mennesker har opholdstilladelse og kan arbejde, studere, nyde godt af sociale ordninger og rejse udenlands. For deres udlandsrejser udstedes der særlige pas, som accepteres internationalt. Kommissionen tilskynder imidlertid landene til fortsat på enhver måde at bestræbe sig på at integrere disse mennesker i deres samfund og at gøre det lettere for dem at opnå statsborgerskab. Det er Kommissionens opfattelse, at der kræves en indsats fra alle berørte parter. Der ydes finansiel støtte til dette formål. Det forventes, at andelen af »ikke-statsborgere« vil falde yderligere efter tiltrædelsen og i et hurtigere tempo end tidligere. Flere vil givet ansøge om statsborgerskab, når de bliver klar over, at det er i deres interesse at blive integreret i landene og i EU, samtidig med at de kan bevare deres kulturelle identitet.