SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2766/98

af Giacomo Santini (PPE) til Kommissionen

(10. september 1998)

Om: Anvendelse af interne afgifter "sovrapprezzo" paa sukker der er importeret fra Faellesskabet

Med dom af 21.5.1980 i sag 73/79 har Det Europaeiske Faellesskabers Domstol fastslaaet, at den italienske stat har kraenket EF-traktatens artikel 95 ved at laegge interne afgifter paa sukker, der er importeret fra Faellesskabet, med anordning fra det interministerielle prisudvalg (CIP nr. 3661 af 22.6.1968). Det skoennedes, at disse afgifter skabte diskriminering mellem importoerer og interne producenter, og som saadan medfoerte en utilstedelig forvridning af princippet om fri konkurrence. Anvendelsen af "sovrapprezzo'en" blev derfor fastslaaet som vaerende uberettiget, fordi den udgjorde en afgift, som "skoent den opkraeves med samme sats paa det i Italien producerede sukker og det fra andre medlemsstater hidroerende sukker, ikke hviler paa disse produkter paa en ensartet maade".

Kommissionen bedes oplyse:

1. om det stadig finder "sovrapprezzo'en" ulovlig, som den er blevet opkraevet af den italienske stat i medfoer af anordning CIP 3661 af 22.6.1968?

2. skal den "sovrapprezzo", som de italienske importoerer har betalt som told, tilbagebetales, eftersom den blev ulovligt opkraevet, og ikke kunne tilbagekraeves?

3. kan udligningsfonden for sukker (Cassa Conguaglio Zucchero) eventuelt anmode importoeren om at betale den eventuelle forskel mellem den sovrapprezzo, der er betalt som told, og det beloeb, som den italienske stat lovligt har givet som stoette?

4. kan staten helt autonomt og uden at vaere paalagt nogen form for kontrol fra andre myndigheders side fastlaegge beloebet for den direkte og indirekte stoette, der gives til industrien?

5. kan udligningsfonden for sukker under henvisning til, at loven er med tilbagevirkende kraft, anmode om tilbagebetaling af de beloeb, som er ulovligt opkraevet, hvis de allerede er betalt tilbage til importoeren?

6. paahviler det importoererne at vise, at "sovrapprezzo'en" ikke er blevet overfoert til andre markedsdeltagere med henblik paa at sikre retten til tilbagebetaling som fastsat i lov 429/90?

7. om det selv i tilfaelde af, at sovrapprezzo'en er overfoert til forbrugeren, kan anses for at opveje ulovligheden af disse afgifter?

Vil Kommissionen opfordre den italienske regering til at annullere/ophaeve stk. 2 og 7 i artikel 29 i naevnte lov 128/90?

Svar afgivet af paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(9. november 1998)

1. Kommissionen kan henvise til de principper, der blev fastlagt af Domstolen i dommen af 21. maj 1980, hvoraf det fremgaar, at for saa vidt som den interne afgift "sovraprezzo" belaster sukker fremstillet i Italien og sukker indfoert fra andre medlemsstater forskelligt, er den uforenelig med EF-traktatens artikel 95. Men efter de oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, har Italien i 1981 aendret sit finansieringssystem for sukkersektoren for at vaere i overensstemmelse med Domstolens afgoerelse.

2. Ifoelge de principper, Domstolen har fastlagt paa omraadet, skal en medlemsstat i princippet tilbagebetale afgifter, som er opkraevet i strid med faellesskabsretten. Men dette tilbagebetalingskrav kan kun goeres gaeldende inden for rammerne af saavel de materielle som de formelle regler, der er fastsat ved den nationale lovgivning herfor. Disse betingelser og processuelle regler for sagsanlaeg maa dog ikke vaere mindre gunstige end dem, der gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret (aekvivalensprincippet), og de maa heller ikke i praksis goere det umuligt eller uforholdsmaessigt vanskeligt at udoeve de rettigheder, der tillaegges i henhold til Faellesskabets retsorden (effektivitetsprincippet)(1).

3. Spoergsmaalet fra det aerede medlem er uklart, og Kommissionen er derfor ude af stand til at besvare det.

4. Det aerede medlem praeciserer ikke, hvad han forstaar ved "direkte og indirekte stoette". Hvad angaar stoette til sukkerindustrien i Italien har Kommissionen kun kendskab til den stoette, som Italien er bemyndiget til at yde i henhold til artikel 46 i Raadets forordning (EOEF) 1785/81 af 30. juni 1981 om den faelles markedsordning for sukker(2). Det drejer sig om stoette, som blev vedtaget af Raadet i april 1995, og som skal aftrappes for helt at falde vaek under handelskampagnen i 2000-2001.

Italien skal dog overholde bestemmelserne i den paagaeldende artikel 46, hvori det er fastsat, at ved anvendelsen af traktatens artikel 92 til 94 vurderer Kommissionen navnlig, om disse stoettebeloeb er i overensstemmelse med omstruktureringsplanerne.

5. Ifoelge Domstolens afgoerelser vedroerende tilbagesoegning af ulovligt opkraevede beloeb, er spoergsmaalet om tilbagebetaling som saadant ikke laengere relevant, hvis virksomheden har faaet tilbagebetalt det beloeb, som var opkraevet ulovligt.

6. Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt der i det enkelte tilfaelde er sket en overvaeltning af en ulovlig afgift set i forhold til faellesskabsretten, fremgaar det af Domstolens afgoerelse, at det paahviler den nationale ret, som har et frit skoen med hensyn til bevisbedoemmelsen, paa baggrund af omstaendighederne i hvert enkelt tilfaelde at vurdere, om den erhvervsdrivende helt eller delvis har overfoert afgiftsbyrden paa andre. Domstolen har dog praeciseret, at det ikke kan antages, at der i forbindelse med indirekte afgifter bestaar en formodning om, at der er sket en overvaeltning, saaledes at det paahviler den afgiftspligtige at godtgoere, at dette ikke har vaeret tilfaeldet(3).

7. Som Domstolen har praeciseret(4), finder princippet om tilbagebetaling af afgifter og skatter opkraevet i strid med faellesskabsretten ikke anvendelse, naar det er godtgjort, at den afgiftspligtige faktisk har overvaeltet dem paa andre.

Kommissionen kan oplyse det aerede medlem om, at eftersom det drejer sig om bestemmelserne i artikel 29 i lov 428/90, saadan som de er fortolket af de italienske myndigheder, er Domstolen i forbindelse med den verserende sag C-343/96, Dilexport, blevet bedt om afgoere, om det er foreneligt med faellesskabsretten at have en formodningsordning, ifoelge hvilken bevisbyrden for, at der ikke er sket en overvaeltning af afgiften, paahviler de personer, som soeger tilbagebetaling heraf. Kommissionen har for sit vedkommende indledt en overtraedelsesprocedure paa grundlag af EF-traktatens artikel 169, som vedroerer bestemmelserne i artikel 29, § 2 og 7 i lov 428/90, saadan som de er fortolket af de italienske myndigheder, og spoergsmaalet om, hvorvidt de er forenelige med Faellesskabets principper om tilbagesoegning af ulovligt opkraevede beloeb.

(1) Dom af 15.9.1998, C-231/96, Edis.

(2) EFT L 177 af 1.7.1981.

(3) Dom af 14.1.1997, C-192-218/95, Comateb, Samlingen, s. 165.

(4) Se blandt andet dommen af 9.11.1983, C-199/82, San Giorgio, Samlingen, s. 3595.