SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1591/96 af Gerhard Botz (PSE) til Kommissionen (24. juni 1996)

Om: Kommissionens fremgangsmaade ved undersoegelser af bedrageritilfaelde inden for Den Europaeiske Socialfond (ESF)

Hvilke generelle foranstaltninger traeffer Kommissionen, naar den i forbindelse med sine kontroller i medlemsstaterne stoeder paa tilfaelde af bedrageri i forbindelse med udbetalingen af ESF-midler?

Ud over de almindelige bestemmelser bedes Kommissionen tage stilling til foelgende detailspoergsmaal:

Kan den paagaeldende medlemsstat i den slags tilfaelde idoemmes sanktioner?

Hvilke sanktioner er der i bekraeftende fald tale om, efter hvilke kriterier fastlaegges de, og hvor laenge er de gyldige?

Forekommer det, at betalinger inden for de paagaeldende programmer paa grund af langvarige undersoegelser udsaettes, ogsaa naar den nationale partner allerede har ryddet aarsagerne til mistanken om bedrageri af vejen?

Hvad foretager Kommissionen sig for at faa undersoegelsesprocedurerne hurtigere tilendebragt end hidtil?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (23. september 1996)

Naar Kommissionen ved kontrol paa stedet i henhold til artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 4253/88 ((EFT L 374 af 31.12.1988. )) opdager bedrageri i forbindelse med udbetalingen af ESF-midler, anvender den forordningens artikel 24. Kommissionen kan i henhold til denne artikel nedsaette, suspendere eller ophaeve stoetten for den paagaeldende aktion eller foranstaltning. Den paagaeldende medlemsstat skal tilbagesoege de fejlagtigt udbetalte beloeb. Beloebene tillaegges i givet fald morarenter. Medlemsstaten er ifoelge artikel 23 subsidiaert ansvarlig for tilbagebetalingen, medmindre den godtgoer, at den ikke er skyld i bedrageriet.

Kommissionen opfordrer medlemsstaten til at foretage retsforfoelgning efter gaeldende nationale regler. Den samarbejder med medlemsstaten og foelger sagen. Kommissionen har ingen indflydelse paa sagens varighed.

I praksis kan Kommissionen ved mistanke om bedrageri blokere enhver udbetaling, og det er Kommissionens opgave at traeffe beslutning om en eventuel frigivelse af midlerne, hvis medlemsstaten har godtgjort, at mistanken ikke har vaeret begrundet.

Kommissionen kan naar som helst beslutte selv at foretage kontrol paa stedet. Kontrollen kan foretages af den administrative myndighed, finanskontrollen eller af Kontoret for Koordinering af Bedragerisager (UCLAF).

Kommissionen kan i henhold til EF-traktatens artikel 169 indbringe sagen for Domstolen, naar Kommissionen finder, at en medlemsstat ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til traktaten. Ifoelge artikel 171 skal medlemsstaten gennemfoere de foranstaltninger, der er noedvendige til dommens opfyldelse.

Hvis den paagaeldende medlemsstat ikke har truffet de til dommens opfyldelse noedvendige foranstaltninger inden for den frist, som Kommissionen har fastsat, kan denne paa ny indbringe sagen for Domstolen. Den angiver i dennne forbindelse stoerrelsen af det faste beloeb eller den tvangsboede, som den paagaeldende medlemsstat skal betale, og som den under omstaendighederne finder passende. Domstolen kan saa paalaegge betaling af et fast beloeb eller en tvangsboede.

Som anfoert i Kommissionens arbejdsprogram for 1996 vedroerende bedrageribekaempelse ((KOM(96), 17 endelig udg. )) og som opfoelgning af Det Europaeiske Raad i Madrid, undersoeger Kommissionen, om det er muligt at udvide systemet med finansielle korrektioner til ogsaa at omfatte strukturfondene. Denne undersoegelse finder sted som led i arbejdet vedroerende god finansforvaltning (SEM 2000).