SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0066/99

af Carlos Robles Piquer (PPE) til Kommissionen

(27. januar 1999)

Om: Den nuvaerende situation for projektet vedroerende europaeiske jernbanekorridorer

Kommissionen forelagde i 1995 et projekt vedroerende europaeiske jernbanekorridorer, som fastlagde en raekke udvalgte graenseoverskridende jernbaneforbindelser, hvor der ville ske en harmonisering, saaledes at de kunne benyttes af alle europaeiske togtyper.

En af disse ruter skulle forbinde Valencia med Rotterdam via Barcelona, Lyon og Metz.

Denne formel, som ikke er baseret paa et retsgrundlag, kraever imidlertid en langsommelig forhandlingsproces. Kan Kommissionen oplyse, hvor langt man er fremme med dette projekt vedroerende europaeiske jernbanekorridorer, om den har valgt at fremskynde det ved hjaelp af et passende retsgrundlag, eller om den forsoeger at stoette det ad anden vej, og hvornaar den i det hele taget paaregner, at det kan vaere gennemfoert?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(16. marts 1999)

I hvidbogen fra 1996(1) om en strategi for et effektivt og moderne jernbanesystem fremsatte Kommissionen et forslag om, at man fremmede den internationale banetransport ved at etablere en raekke transeuropaeiske hurtigruter for godstog. Ideen blev naermere videre udviklet i en senere meddelelse(2) fra Kommissionen, og der er siden blevet fremsat forslag om, og i 1998 ogsaa gennemfoert, en raekke frivillige projekter.

Kommissionens forslag var baseret paa den opfattelse, at et oeget frivilligt samarbejde mellem infrastrukturforvaltere om tildeling af kapacitet og opkraevning af afgifter for internationale togruter kunne goere internationale godstog mere effektive og forretningsmaessigt tiltraekkende og samtidig indebaere en mulighed for aabning af disse hurtigruter for alle licenshavende jernbanevirksomheder.

Kommissionen foreslog herunder ingen bestemte ruter, skoent hvidbogen og meddelelsen pegede paa en raekke potentielle ruter for at vise, hvor det maaske ville vaere attraktivt af etablere hurtigruter. De foreslaaede hurtigruter ville ikke overvinde de eksisterende problemer med kompatibilitet, og de ville fremdeles vaere omfattet af de bestemmelser, der gaelder for hver enkelt del af ruten. Hurtigruter er af de paagaeldende infrastrukturforvaltere oprettet mellem Muizen (i Belgien) gennem Frankrig og Luxembourg til Gioao Tauro (i Italien) og Barcelona (i Spanien), samt mellem Skandinavien, Nederlandene og Tyskland via OEstrig og Schweiz til Italien (Milano, Gioao Taoro og Brindisi). Disse hurtigruter er nu til raadighed, og der begynder at koere tog paa dem.

Kommissionens erfaringer med denne indsats fremgaar af dens forslag til aendring af Raadets direktiv 95/19/EF af 19. juni 1995 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkraevning af infrastrukturafgifter(3). Dette forslag er for oejeblikket til droeftelse i Raadet og Europa-Parlamentet(4). Derudover har Kommissionen som et saerskilt initiativ fremsat forslag om, at banegods gradvis liberaliseres. Forslaget overvejes fortsat. Senere paa aaret vil Kommissionen tage problemerne med interoperabilitet og andre infrastrukturproblemer for banegods op i to rapporter: en om revision af de transeuropaeiske net og en om interoperabilitet for konventionel jernbanedrift.

(1) KOM(96) 421.

(2) KOM(97) 242.

(3) EFT L 143 af 27.6.1995.

(4) KOM(98) 480.