ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/563

(2004/C 84 E/0640)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0275/04

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(5. februar 2004)

Om: EU-chartret om grundlæggende rettigheder

I henhold til artikel 10 og 11 i EU-chartret om grundlæggende rettigheder er religions- og ytringsfrihed en menneskeret for alle EU-borgere.

Den franske regering har for nylig stillet et lovforslag om forbud mod at bære synlige religiøse symboler som f.eks. hijab eller tørklæde i offentlige skoler.

Finder Kommissionen den franske regerings forslag acceptabelt? Hvad agter Kommissionen at foretage sig, hvis dette lovforslag vedtages i Frankrig? Har Kommissionen allerede iværksat foranstaltninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(31. marts 2004)

Kommissionen er bekendt med det franske lovforslag om at forbyde, at der bæres religiøse symboler i offentlige skoler.

Hvorvidt foranstaltningerne om forbud mod at bære religiøse symboler skønnes at udgøre ulovlig diskrimination efter direktiv 2000/78/EC (1) afhænger af de konkrete betingelser i den relevante lovgivning og den begrundelse, som de pågældende medlemsstater giver i henhold til direktivet.

Kommissionen følger opmærksomt den udvikling, som det ærede medlem henviser til og vil overveje eventuelle foranstaltninger — og disses form — hvis der skulle forekomme overtrædelser af menneskerettighederne inden for fællesskabsrettens område.

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, EFT L 303 af 2.12.2000.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/815

(2004/C 84 E/0910)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0595/04

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(26. februar 2004)

Om: Præmier ved hestevæddeløb i Grækenland

1. Kan Kommissionen oplyse, om den har modtaget klager vedrørende forskelsbehandling fra den græske jockeyklub over for ejere af heste, som er opdrættet uden for Grækenland og oftest stammer fra Det Forenede Kongerige og Irland?

2. Kan Kommissionen bekræfte, at den græske løbsledelse tilbageholder en del af præmiesummen, hvis en hest er opdrættet uden for Grækenland? Hvis dette er tilfældet, er den så enig i, at dette er et klart bevis på forskelsbehandling af borgere fra andre medlemsstater?

3. Er Kommissionen i færd med at undersøge disse forhold? Hvornår regner den med at nå frem til en løsning, som er i overensstemmelse med traktatens bestemmelser om forskelsbehandling? Kan der tages initiativ til en tilbagebetaling af den præmiesum, som på uretmæssig vis tilbageholdes fra ejere af heste, som er opdrættet uden for Grækenland?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(1. april 2004)

Kommissionen har modtaget et brev, hvor man hævder, at den græske jockeyklub tilbageholder en del af præmiesummen, hvis en væddeløbshest fra andre medlemsstater ikke er opdrættet i Grækenland. De hidtil modtagne oplysninger er ikke tilstrækkelige til, at Kommissionen kan vide, om en del af præmiesummen faktisk tilbageholdes af den græske løbsledelse, hvis en hest er opdrættet uden for Grækenland, som omtalt af det ærede medlem. Kommissionen er endnu heller ikke i stand til at vide, om en sådan praksis er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, så meget mindre som Kommissionen endnu ikke har modtaget de relevante bestemmelser. Endvidere er det ikke klart, om den græske jockeyklub er en privat organisation, en anerkendt forening, som kan handle selvstændigt juridisk set i Grækenland, eller om det er en offentlig organisation (f.eks. om det drejer sig om et offentligretligt organ). Det må derfor først fastslås, om det rejste problem skal undersøges i henhold til konkurrenceloven eller bestemmelserne vedrørende det indre marked.

Kommissionen har anmodet om yderligere oplysninger fra de involverede for at kunne undersøge de problemer, som er rejst vedrørende den græske jockeyklubs praksis, og for at være i stand til at registrere en formel klage.
1.

I de seneste årtier er der sket en gradvis udvikling i den fælles landbrugspolitiks instrumenter: der var i starten tale om en produktionsstøtte gennem en opretholdelse af høje interne priser og en betydelig beskyttelse ved grænserne. Med 1992-reformen er disse priser gradvist blevet reduceret, og der er indført direkte støtte til producenterne for at opveje landbrugernes indkomsttab. Disse direkte betalinger var direkte proportionale med antallet af opdrættede dyr og størrelsen af de dyrkede jordarealer. De var således indirekte produktionskoblede. Sidstnævnte element er netop blevet fundamentalt ændret ved den reform, der blev vedtaget i juni 2003, med indførelsen af afkoblede direkte betalinger. Herefter er indkomststøtten uafhængig af størrelsen af bedriftens produktion. Parallelt hermed er der gradvist blevet udviklet en strukturpolitik for udvikling af landdistrikterne for at støtte det europæiske landbrugs moderniseringsproces, aflønne landbrugerne for ikke-kommercielle aktiviteter (miljøbeskyttelse) og støtte indkomsterne for bedrifter, der er beliggende i områder med naturbetingede ulemper. Kommissionen har under hele processen været opmærksom på situationen for de små og mellemstore bedrifter, der udgør en betydelig del af strukturen i de europæiske landdistrikter. Kommissionen vil påstå, at de nye støttetyper har virket til fordel for opretholdelsen af mange små og mellemstore landbrugsbedrifters indkomster.
1.

Er Kommissionen bekendt med oplysninger i den mexicanske avis »La Jornada« den 3. februar 2004 gående ud på, at fem sociale organisationer i den sydøstlige delstat Chiapas har den opfattelse, at Den Europæiske Union var involveret i et overfald den 19. eller 22. januar på den af zapatist-bevægelsen kontrollerede og af Chol-stammen beboede landsby Nuevo San Rafael i det afsides beliggende og udelukkende af urskov bestående naturreservat Montes Azules, og at der ved den lejlighed blev sat ild til 23 huse, at indbyggerne flygtede, at soldater har afskåret byen permanent fra omverdenen, og at jorden er blevet tilbagegivet til de tidligere store jordbesiddere, således at de nu kan fælde urskoven?
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/213

(2004/C 88 E/0220)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0773/04

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(11. marts 2004)

Om: Krænkelse af religionsfriheden i Belgien

Der henvises til:

— artikel 9 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder;

— artikel 10 og 22 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder;

— EU-traktatens artikel 6;

— den internationale rapport fra 2003 om religionsfrihed fra det amerikanske udenrigsministerium;

Ud fra følgende betragtninger:

— at udenlandske lærere fra Assemblies of God i Belgien tidligere fik særlige visa for missionærer, hvorfor en arbejdstilladelse ikke var nødvendig;

— at der, eftersom særlige visa til missionærer er afskaffet, nu kræves en arbejdstilladelse, men det angives ikke hvilken konkret type arbejdstilladelse, og derfor ved missionærerne ikke, hvilken type de skal ansøge om, hvilket udgør en administrativ hindring for dem;

— at Jesu Kristi Kirke af Sidste Dages Hellige fortsat arbejder på at løse problemet med at opnå visa til dens missionærer:

Kan Kommissionen bekræfte, at den har kendskab til de beskrevne situationer?

Mener Kommissionen, at de beskrevne handlinger er en krænkelse af de grundlæggende rettigheder, der er garanteret i artikel 10 og 22 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, og at de derfor angriber det væsentligste indhold i disse, som beskyttes udtrykkeligt i chartrets artikel 52?

Mener Kommissionen ligeledes, at disse situationer er i modstrid med EU-traktatens artikel 6 og dermed de principper, som alle medlemsstaterne har til fælles, om respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder?

Kan Kommissionen oplyse, hvordan den agter at få Kongeriget Belgien til ikke at udvise denne adfærd, der er i strid med retten til religionsfrihed?

Såfremt Kommissionen ikke udtrykkeligt fordømmer de af denne institution beskrevne handlinger, hvilke retlige principper vil den da lægge til grund?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(28. april 2004)

Kommissionen kender ikke til de forhold, det ærede medlem omtaler.

Med hensyn til udstedelsen af en særlig arbejdstilladelse til religiøse overhoveder, der er tredjelandsstatsborgere, minder Kommissionen om, at der på nuværende tidspunkt ikke findes fællesskabsregler vedrørende tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på at arbejde, og at alle beslutninger desangående henhører under medlemsstaternes kompetence.

Kommissionen har i øvrigt kun kompetence til at gribe ind over for eventuelle overtrædelser af grundlæggende rettigheder, bl.a. religionsfriheden, når disse sker inden for rammerne af fællesskabsretten og gennemførelsen heraf.

Det skal desuden påpeges, at hvis en person finder, at den pågældendes grundlæggende rettigheder er blevet overtrådt, har han eller hun, efter at alle indenlandske klagemuligheder er opbrugt, mulighed for at klage ved Menneskerettighedsdomstolen.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/684

(2004/C 88 E/0703)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0137/04

af Jillian Evans (Verts/ALE) til Kommissionen

(26. januar 2004)

Om: Sagen om Siham Qandah, Jordan

Kender Kommissionen til sagen om den jordanske statsborger Siham Qandah? Da hun er kristen, løber hun en risiko for at miste forældremyndigheden over sine to børn, da de ikke bliver opdraget i den muslimske tro.

Siham Qandah blev enke i 1994, og fandt da ud af, at hun ikke kunne modtage pension efter sin mand, der havde været ansat i militæret, fordi han i 1991 var konverteret til islam. Dette var sket uden hendes vidende og på baggrund af tilsyneladende forfalskede papirer. De jordanske domstole har øjensynlig truet Siham Qandah med fængselsstraf, og har forsøgt at få overdraget forældremyndigheden over hendes børn til hendes bror, som hun ikke har kontakt med, men som også er konverteret til islam.

Hvad er Kommissionens politik i sådanne tilfælde, hvor en regering tillader indblanding i personlige forhold, hvilket er en overtrædelse af verdenserklæringen om menneskerettighederne (artikel 18)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(23. februar 2004)

Kommissionen følger nøje udviklingen i sagen om Siham Qandah. Siham Qandahs situation belyser det generelle spørgsmål om, hvorvidt anvendelsen af Sharia-loven er forenelig med de internationale menneskerettighedskonventioner, som Jordan har undertegnet, men ikke fuldt ud omsat til national lovgivning. Kommissionen deler det æredes medlems bekymring for, at anvendelsen af Sharia-loven i Jordan kan skabe store problemer i familier med både kristne og muslimske medlemmer og føre til situationer, der ikke er forenelige med konventionerne.

Som det ærede medlem ved, har Jordan undertegnet den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder. Kommissionen har anført, at det er nødvendigt at Jordan overholder sine forpligtelser i henhold til internationale aftaler om menneskerettigheder, herunder dem der beskytter kvinder og børn. Respekten for menneskerettighederne, især kvinders og børns rettigheder, er en sag, der ligger Kommissionen på sinde. Kommissionen vil blive ved med at understrege betydningen af at respektere disse rettigheder i de fremtidige forbindelser med de jordanske myndigheder.

Som led i associeringsaftalen mellem EU og Jordan er EU og Jordan løbende i politisk dialog på højeste plan blandt andet med det formål at forbedre menneskerettighedssituationen i Jordan. Det indebærer samarbejde om særlige emner vedrørende menneskerettigheder og et forsøg på at forbedre overholdelsen af internationale konventioner.
1.

a) Projekt 8ACP.PNG.003 blev finansieret under 8. Europæiske Udviklingsfond (EUF). Det vigtigste retsgrundlag udgøres af afgørelse nr. 3/90 truffet af AVS/EØF-Minsterrådet den 29. marts 1990 om vedtagelse af almindelige bestemmelser og almindelige betingelser for kontrakter vedrørende bygge- og anlægsarbejder, leverancer og tjenesteydelser, der finansieres af EUF, samt af procedureregler for mægling og voldgift i forbindelse med sådanne kontrakter (1). Maksimumsbeløbet på 200 000 EUR er baseret på afgørelse nr. 2/2002 af 7. oktober 2002, som omhandler gennemførelsen af bilag IV til Cotonou-aftalen. Den finder anvendelse på aftaler om tjenesteydelser under 9. EUF og ikke på aftaler under 8. EUF. I henhold til artikel 7.5 i bilag I til afgørelse nr. 3/1990 om vedtagelse af almindelige bestemmelser om tjenesteydelser, leverancer og bygge- og anlægsarbejder blev der udarbejdet en begrænset liste over virksomheder med henblik på at gennemføre et begrænset udbud. b) For at skærpe konkurrencen blev det besluttet ikke at offentliggøre, hvor stort et budget der maksimalt var til rådighed. Dette forklarer, hvorfor de tilbud, der blev afgivet, lå over det maksimale beløb, og hvorfor dette ikke gav anledning til mistanke. Da virksomhedernes tilbud baseres på markedspriser, er det klart, at priserne steg fra 1999, året for det oprindelige udbud, til 2002, året for det pågældende udbud. Dette kan forklare, hvorfor de virksomheder, som deltog i udbuddet i 1999, afgav højere pristilbud i 2002. c) Den procedure, som blev fulgt, er i overensstemmelse med afgørelse nr. 3/1990 om 8. EUF, artikel 35. Artikel 12, stk. 2, referer til afgørelse nr. 2/2002 om gennemførelsen af bilag IV til Cotonou-aftalen. Den finder anvendelse på 9. EUF og ikke på 8. EUF.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/926

(2004/C 78 E/0979)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0067/04

af Bill Newton Dunn (ELDR) til Kommissionen

(20. januar 2004)

Om: Udbetaling af pension

Et medlem af min valgkreds er for nyligt blevet afskediget fra et nederlandskejet byggefirma med hjemsted i Det Forenede Kongerige. Firmaet er nu under konkursbehandling, og det er blevet meddelt de tidligere medarbejdere, at de ikke vil få udbetalt hele deres pension, på trods af at de har betalt til pensionskassen igennem mange år. De har fået oplyst, at det måske vil være muligt at få udbetalt et gennemsnitsbeløb på 17 %, men ikke hvad disse 17 % refererer til.

Kan Kommissionen bekræfte at der findes EU-regler, der skal hindre, at ansatte havner i denne forfærdelige situation? Såfremt dette er tilfældet, kan Kommissionen så oplyse, om der i denne sag kan gøres noget? Såfremt der ikke findes nogen relevant EU-lov, kan Kommissionen så oplyse om den påtænker at stille forslag om en sådan i fremtiden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(6. februar 2004)

Artikel 8 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (1) pålægger medlemsstaterne at sikre, at de nødvendige foranstaltninger træffes for at beskytte interesser hos arbejdstagere og personer, der allerede havde forladt arbejdsgiverens virksomhed eller bedrift på datoen for dennes insolvens, for så vidt angår erhvervet ret eller delvis erhvervet ret til ydelser i forbindelse med alderdom, herunder ydelser til efterladte, i henhold til supplerende faglige eller tværfaglige forsikringsordninger, som ikke er omfattet af nationale lovbestemte sociale sikringsordninger. Artikel 3, stk. 4, litra b), i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (2) indeholder en tilsvarende bestemmelse vedrørende situationer, der indebærer overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter.

Da den i den senere tid har modtaget en række rapporter om, at interesser hos arbejdstagere og personer, der allerede har forladt arbejdsgiverens virksomhed, muligvis ikke er beskyttet i tilstrækkelig grad i specifikke medlemsstater, er Kommissionen på nuværende tidspunkt i færd med at supplere og ajourføre de oplysninger, som den råder over, vedrørende medlemsstaternes ordninger for gennemførelse af artikel 8 i Rådets direktiv 80/987/EØF og artikel 3, stk. 4, i Rådets direktiv 2001/23/EF. Hvis denne analyse viser, at der findes klare og alvorlige mangler med hensyn til gennemførelsen, vil Kommissionen træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre fuldstændig overholdelse af fællesskabslovgivningen.

(1) EFT L 283 af 28.10.1980.

(2) EFT L 82 af 22.3.2001.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/196

(2004/C 84 E/0239)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0304/04

af Pietro-Paolo Mennea (NI) til Kommissionen

(2. februar 2004)

Om: Fængselsbetjente

Ifølge presseforlydender og oplysninger fra det kompetente politikorps befinder de italienske fængselsbetjente sig i en vanskelig situation.

På grundlag af ministerielt dekret af 8. februar 2001 fra den tidligere minister Fassino om den relevante stillingsfortegnelse skønnes der nu at være 45 000 mænd og kvinder fordelt over mere end 200 italienske fængselsenheder, heraf 12 i Puglia med et personale på 2 850 personer, dvs. med en underbemanding på over 500 betjente i forhold til de 3 800 indsatte, herunder terrorister, forbrydere og personer med tilknytning til organiseret kriminalitet.

Til trods for den i forvejen vanskelige situation har justitsministeren, Roberto Castelli, som led i opstillingen af organisationsplanen beordret midlertidig overførsel af hen ved 300 enheder fra Syd- til Norditalien, heraf 77 fra Puglia-regionen, uden nogen tjenesterejsegodtgørelse bortset fra 12 EUR i dagpenge.

Som bekendt tegner den internationale organiserede kriminalitet sig for en stadig stigning i det sydlige Italien, og som det allerede er blevet påpeget af fagforbundet OSAPP, vækker denne overflytning af fængselsbetjente stor forundring.

Vil Kommissionen på baggrund af ovenstående tage skridt til at undersøge, om denne situation kan få negative følger for den interne sikkerhed i de italienske fængselsinstitutioner, for den offentlige orden og for fængselsbetjentenes og deres familiers livskvalitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne Af António Vitorino

(20. februar 2004)

Overførslen af fængselspersonale i Italien, som det ærede medlem henviser til, må betragtes som et spørgsmål vedrørende opretholdelse af lov og orden og beskyttelse af den indre sikkerhed i Italien. Kommissionen kan ikke skride ind i denne sag, da det er medlemsstaterne selv, der i henhold til artikel 3 3 i traktaten om Den Europæiske Union har beføjelserne med hensyn til, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at opretholde lov og orden og beskytte den indre sikkerhed. Overførslen af fængselspersonale i Italien er derfor ikke et spørgsmål om politisamarbejde eller retligt samarbejde i straffesager inden for rammerne af traktaten om Den Europæiske Union.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/649

(2004/C 84 E/0730)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0651/04

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(8. marts 2004)

Om: DeT franske sprogs position i de europæiske institutioner

Ifølge forlydender i pressen vil Kommissionen bruge ca. 20 millioner EUR på at gøre fransk til »det« officielle sprog i institutionerne. Denne afgørelse skal være truffet, efter at det blev klart, at langt størsteparten af de fremtidige tjenestemænd fra de ti nye medlemsstater vil benytte engelsk som deres andet sprog. Ligeledes ifølge forlydender i pressen er det hensigten frem til 2008 at lade 5 000 ansatte lære fransk (efter dette tidspunkt vil også den franske regering selv udfolde bestræbelser på at fremme det franske sprog i de fremtidige medlemsstater).

Er disse oplysninger korrekte?

Ingen vil sætte spørgsmålstegn ved det ønskelige i at fremme kendskabet til andre sprog end modersmålet og i første række inden for institutionerne. Nu ser det imidlertid ud til, at tilegnelsen af et bestemt sprog (i dette tilfælde fransk) fremmes som reaktion på et andet sprogs stærkere position. Har der tidligere været iværksat lignende aktioner i samme øjemed? Hvilke sprog var der dengang tale om?

Fremkalder Kommissionen ikke det indtryk, at den vil styre forholdene på sprogområdet inden for Den Europæiske Union til fordel for et bestemt sprog og på bekostning af andre sprog? Bør Kommissionen ikke være neutral i så henseende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Prodi

(7. april 2004)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-0308/04 fra Seppänen (1).

(1) Se side 358.
2.

På mødet om international støtte til Colombia, der fandt sted den 10. juli 2003 i London, udtrykte Kommissionen sammen med andre repræsentanter for det internationale samfund, at den gik stærkt ind for det arbejde, der bliver gjort af Kontoret for FN's Højkommissær for Menneskerettigheder i Colombia, noterede med glæde den colombianske regerings tilsagn om at gennemføre henstillingerne fra FN's Højkommissær for Menneskerettigheder og opfordrede indtrængende den colombianske regering til straks at implementere disse henstillinger. Henstillingerne indebærer at: a) anklagemyndigheden for kongressen fremsætter et forslag om indførelse af en karrierestruktur for sit kontors tjenestemænd og øvrige ansatte med henblik på at styrke denne institutions uafhængighed og upartiskhed, at b) der for enheden for menneskerettigheder og humanitær folkeret under anklagemyndighedens kontor sikres uafhængighed, og at denne styrkes, så personalet sikres beskyttelse og de nødvendige midler til undersøgelser, og at c) der i selve enheden for menneskerettigheder og humanitær folkeret under anklagemyndighedens kontor nedsættes en gruppe, der specialiserer sig i undersøgelse af eventuelle forbindelser mellem medlemmer af militæret, politiet og paramilitære grupper. Under kontakten på højt plan for nylig mellem Kommissionen og den colombianske regering (kommissionsmedlemmet med ansvar for eksterne forbindelser aflagde besøg i Colombia den 21.-22. januar 2004, og præsident Uribe i Bruxelles og Strasbourg den 9.-10. februar 2004) gav Kommissionen udtryk for, at den stærkt støttede disse henstillinger. Rapporten fra FN's Højkommissær for Menneskerettigheder om gennemførelsen af henstillingerne vil blive drøftet på FN's Menneskerettighedskomités kommende 60. møde. Ved denne lejlighed vil EU udarbejde formandens erklæring om Colombia. Ud over den politiske støtte, Kommissionen har givet arbejdet i og henstillingerne fra Kontoret for FN's Højkommissær for Menneskerettigheder i Colombia, har den også finansieret nogle af dets aktiviteter gennem »Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Menneskerettigheder« (budgetkapitel 19 04), idet der er tildelt: — 783 536EUR til et projekt med sigte på kommunale ombudsmænd for perioden 2002-2004 og — 600 000 EUR til et projekt til styrkelse af landets straffeanstalter for perioden 2003-2005.