ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1296/00

af Eurig Wyn (Verts/ALE) til Kommissionen

(19. april 2000)

Om: Landbrug HLCA-ordninger (Hill Livestock Compensatory Allowance: Kompensationsgodtgørelse vedrørende højlandskvæg)

Ugunstigt stillede områder i Wales udgør 82 % af landbrugsområdet. Der kan gives kompensation til de landbrugere i ugunstigt stillede områder, som er ramt af, hvad Kommissionen betegner som et vedvarende naturligt handicap og de deraf følgende vanskeligheder klima, jord, topografi som virker hindrende for landbruget i disse fjerntliggende områder i Wales.

I forbindelse med den igangværende revision af HLCA-ordningen i EU ændres betalingsgrundlaget fra at være støtte pr. stk. til at være støtte pr. område. Den walisiske forsamling har forelagt Kommissionen et forslag i overensstemmelse med forordningen om udvikling af landdistrikter.

Kan Kommissionen bekræfte, at alle de øvrige medlemsstaters planer for de reviderede HLCA-ordninger vil blive baseret på standardkriterier, og at der ikke vil blive gjort forskel mellem medlemsstaterne, hvis de ikke anvender de samme nationale kriterier?

Vil Kommissionen endvidere bekræfte, at Det Forenede Kongerige viderefører HLCA-betalingerne på det høje niveau, der har fundet anvendelse de sidste to år, og ikke vender tilbage til 1997-niveauet, hvilket vil lamme de landbrug i Wales, der befinder sig i de ugunstigt stillede områder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(24. maj 2000)

Det ærede medlem er inde på, hvilken indflydelse den nye måde at udbetale udligningsgodtgørelser på vil få i ugunstigt stillede områder i Wales, og ønsker garanti for, at støtten for det første vil blive baseret på standardkriterier, og at Det Forenede Kongerige for det andet vil udbetale samme støtte som i de senere år og ikke vender tilbage til niveauet før 1997.

Kapitel V (artikel 13-21) i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(1) indeholder et fælles regelsæt og betingelser for gennemførelsen af udligningsgodtgørelser i ugunstigt stillede områder og områder med miljørestriktioner. Det er ikke obligatorisk at udbetale udligningsgodtgørelser, men for de medlemsstater, der vælger at foretage disse udbetalinger, kan Kommissionen dog garantere, at de opfylder betingelserne i artikel 13-21. Selv om medlemsstaterne overholder de betingelser og udbetaler den støtte, der er fastsat i bilaget til forordningen, behøver de dog ikke nødvendigvis at indføre identiske ordninger. Ifølge artikel 37, stk. 4, kan medlemsstaterne fastsætte yderligere eller mere restriktive betingelser for ydelse af EF-støtte.

Det er vanskeligt at garantere, at der vil blive udbetalt samme støtte som tidligere, fordi ordingen er blevet ændret fra at være baseret på husdyrbestanden til at være områdebaseret. Kommissionen vil dog vurdere, om HLCA-ordningen (godtgørelsesordningen for husdyrhold i højlandsområder) bidrager effektivt til at udligne eksisterende ulemper.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1258/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(19. april 2000)

Om: Den farmaceutiske industris påvirkning af patienter via ulovlig reklame for receptpligtig medicin

1. Er Kommissionen bekendt med oplysninger i den nederlandske presse (dagbladet Trouw af 31.3.2000), der tager udgangspunkt i data fra reklamekontrollen og hvoraf det fremgår, at den farmaceutiske industri i Nederlandene i vidt omfang tilsidesætter EU-bestemmelserne om reklame for receptpligtig medicin?

2. Der tales i den forbindelse om alvorlige misforhold navnlig i forbindelse med overtrædelse af reglerne om reklame for receptpligtig medicin, som direkte henvender sig til forbrugeren. Deler Kommissionen den opfattelse, at denne form for reklame eftertrykkeligt bør forbydes og bekæmpes?

3. Som et konkret eksempel nævnes lægemidlet Xenical, der fremstilles af firmaet Roche. Er Kommissionen rede til at foretage en undersøgelse af denne virksomheds reklamekampagne, der henvender sig til patienten?

4. Vil Kommissionen gøre en indsats for at sikre den konkrete gennemførelse og håndhævelse af EU-bestemmelserne, der forbyder reklame, der direkte henvender sig til patienten, og som rummer alle muligheder for at gribe ind over for virksomhederne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(14. juni 2000)

Kommissionen har ikke direkte fået kendskab til de oplysninger, der er offentliggjort i den nederlandske presse.

I Rådets direktiv 92/28/EØF(1) om reklame for humanlægemidler, kapitel II, er det fastsat, at medlemsstaterne forbyder offentlig reklame for lægemidler, der er receptpligtige. Det påhviler de enkelte medlemsstater at sikre, at der føres kontrol med markedet for så vidt angår reklame i overensstemmelse med dette direktivs bestemmelser. Det er ligeledes medlemsstaterne, som fastsætter, hvilke sanktioner der skal træffes i tilfælde af overtrædelser.

For så vidt angår det konkrete eksempel med lægemidlet Xenical fra Roche-laboratorierne, vil Kommissionen, da der her er tale om et lægemiddel, hvis markedsføring er blevet godkendt efter den centraliserede procedure, d.v.s. af Kommissionen efter udtalelse fra den videnskabelige komité under Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, undersøge det rejste problem nærmere sammen med indehaveren af markedsføringstilladelsen og de nederlandske myndigheder, der har til opgave at kontrollere al reklame på det nationale territorium. Indehaveren af markedsføringstilladelsen er ansvarlig for al reklame for de lægemidler, det pågældende firma har fået tilladelse til at forhandle.

Skulle det herunder vise sig, at bestemmelserne i Rådets direktiv 92/28/EØF ikke er blevet overholdt, vil Kommissionen træffe de nødvendige forholdsregler.

(1) Rådets direktiv 92/28/EØF af 13. marts 1992 om reklame for humanmedicinske lægemidler, EFT L 113 af 30.4.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2432/00

af Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juli 2000)

Om: Generhvervelse af førerretten for personer gentagne gange dømt for grov spirituskørsel

Den Europæiske Union bestræber sig for øjeblikket på at harmonisere promillegrænsen for spirituskørsel til 0,5 promille. Opmærksomheden bør samtidig henledes på, hvordan de personer, der gentagne gange har gjort sig skyld i grov spirituskørsel (f.eks. i Finland en alkoholpromille på mere end 1,0) kan generhverve førerretten. Ud over et forbud mod at køre bør man overveje at indhente en udtalelse fra en læge for dem, som gentagne er blevet dømt for grov spirituskørsel. Generhvervelse af førerretten kunne gøres betinget af en medicinsk undersøgelse, hvor spritbilistens afhængighed af alkohol kunne fastsættes.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at harmonisere EU-landenes praksis for generhvervelse af førerretten for de personer, der er dømt for grov spirituskørsel?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(13. september 2000)

Ved hjælp af en ny henstilling forsøger Kommissionen at tilskynde til en mere harmoniseret ordning for det maksimale alkoholindhold i blod, som bygger på et generelt maksimumsindhold på højst 50 milligram pr. milliliter (mg/ml) og med laveste maksimumsgrænse på højst 20 mg/ml for særlige førerkategorier. Hvis det konstateres, at førere er over disse grænser skal disse, som det sker på nuværende tidspunkt, straffes i henhold til national lovgivning, hvilket kan være en dom eller en bøde.

Kommissionen foreslår endvidere ikke nye foranstaltninger vedrørende generhvervelse af kørekortet efter en dom for grov spritkørsel. Straffeformen falder uden for EF's retskompetence. Definitionen af grov spritkørsel fastsættes på nationalt og ikke på europæisk niveau. Mere generelt blev medlemsstaterne i 1998 enige om gensidig anerkendelse af afgørelser om frakendelse af førerretten inden for rammerne af konventionen om afgørelser om frakendelse af førerretten(1). Konventionenn er dog endnu ikke blevet ratificeret af medlemsstaterne.

(1) EFT C 216 af 10.7.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2350/00

af Véronique Mathieu (EDD) til Kommissionen

(13. juli 2000)

Om: Fællesskabets skovbrugsstrategi

De målsætninger, som Kommissionen fastlagde i 1988 i sin meddelelse KOM(88) 255(1) om fællesskabets strategi og aktion inden for skovbrugssektoren, omfatter bl.a. skovens rolle som rekreationsområde.

1. Kan Kommissionen redegøre for, hvad den forstår ved skovenes rekreative rolle?

2. Kan Kommissionen nærmere angive, hvilke former for initiativer til udvikling af skovenes rekreative rolle, der allerede er iværksat?

(1) EFT C 312 af 7.12.1988, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. september 2000)

Skovenes rekreative rolle udgøres af alle de funktioner, de kan have i forbindelse befolkningens fritid og den offentlige adgang til disse skove. Disse funktioner er ofte afhængige af den opfattelse af naturen, som bybefolkningen har. Aktiviteterne i forbindelse hermed kan imidlertid være til skade for andre af skovenes funktioner, nemlig på det økologiske og økonomiske område. I øvrigt kan ikke alle former for fritidsbeskæftigelse forenes (vandreture, cykling, ridning, jagt). Det er op til skovejerne og -administratorerne at sikre, at skovene forvaltes og udnyttes på en sådan måde, at alle deres funktioner kan opfyldes bedst muligt.

Initiativerne til udvikling af skovenes rekreative formål varierer afhængigt af de lokale forhold. De iværksættes af de private og offentlige skovejere og berører områder som adgang til skovbevoksningerne, samt faciliteter og strukturer i tilknytning hertil.

Fællesskabet kan i henhold til artikel 30 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)(1) yde støtte til investeringer i skove med det formål at øge skovenes økonomiske, økologiske eller sociale værdi.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1334/00

af Bernard Poignant (PSE) til Kommissionen

(4. maj 2000)

Om: Situationen inden for barsfiskeriet

På baggrund af alarmerende beretninger fra havfiskeorganisationer om situationen inden for bars-eller havkattefiskeriet i EF-farvande, anmoder Kommissionen om oplysninger om dette bekymrende emne.

Barsfiskeriet drives intensivt og uden nogen bestemt kontrol under yngleperioden i gydeområderne, hvilket kan medføre en væsentlig nedgang i bestanden af denne art.

Har eksperter foretaget en undersøgelse til vurdering af de eksisterende bestande med henblik på at besvare spørgsmålet om bevarelsen af denne art? Planlægges det i modsat fald at indlede en sådan snarest muligt?

Ydermere, hvilke foranstaltninger kan Kommissionen træffe til beskyttelse af denne art (generelle kvoter for hele EU, minimumsstørrelse for fangstmldr )?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. juni 2000)

Kommissionen er udmærket klar over den udbredte bekymring med hensyn til muligheden for overfiskeri af barsbestanden.

Kommissionen er ligeledes klar over, at både de franske og de britiske myndigheder i lyset heraf har udarbejdet en lovgivning, som sætter visse grænser for, hvor store mængder bars der må landes pr. uge fra deres kommercielle fiskefartøjer.

Kommissionen har for sit vedkommende anmodet Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) om at indgive en rapport om graden af udnyttelsen af barsbestandene i det nordøstlige Atlanterhav samt at foreslå tekniske løsninger på dette problem. ICES er stadig i gang med at nedsætte de relevante arbejdsgrupper, der er påkrævet til at behandle dette emne, og som tidligst kan være klar medio 2001. ICES' rapport vil komme til at danne grundlag for Kommissionens stillingtagen til spørgsmålet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1237/00

af Jan Andersson (PSE) til Kommissionen

(10. april 2000)

Om: Sveriges traktatmæssige stilling i forhold til ØMU

På et pressemøde i Stockholm den 3. april hævdede kommissær Anna Diamantopoulou, at et eventuelt nej ved en ØMU-folkeafstemning ikke ville få nogen indvirkning på Sveriges traktatlige forpligtelser. Kommissærens udtalelse kan ses som udtryk for en ændret holdning sammenlignet med tidligere udtalelser fra Kommissionen, hvor det blev påpeget, at Sverige i medfør af traktaten ikke har ret til at stå uden for Valutaunionen.

Vil Kommissionen redegøre for, hvilken holdning den officielt har med hensyn til Sveriges traktatlige forpligtelser i forhold til Valutaunionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(12. maj 2000)

Kommissionens holdning til Sveriges forhold til EF-traktaten er uændret. Sveriges stilling i forholdet til den økonomiske og monetære union er som medlemsstat, der har fået indrømmet dispensation.

I konvergensrapporten af 1998 var bedømmelsen, at Sverige og Grækenland ikke opfyldte betingelserne for overtagelse af den fælles mønt, og der refereres derfor til dem som medlemsstater med dispensation. Der vil blive udsendt en ny konvergensrapport i maj 2000. Artikel 122, stk. 2, (ex artikel 109k) i EF-traktaten indeholder bestemmelserne og procedurerne for nybehandling af situationen i medlemsstater med dispensation. Mindst hvert andet år eller på anmodning af en medlemsstat skal Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (ECB) udarbejde nye konvergensrapporter om sådanne medlemsstater.

To andre medlemsstater, nemlig Danmark og Det Forenede Kongerige, deltager endnu ikke i euroen. De forhandlede om arrangementer for ikke-deltagelse inden vedtagelsen af traktaten om Den Europæiske Union (henholdsvis protokol nr. 26 (ex 12) og 25 (ex 11). Indtil disse medlemsstater oplyser, at de ønsker at deltage i tredje fase og indføre den fælles mønt, skal Rådet ikke vurdere, hvorvidt de opfylder de nødvendige betingelser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2096/00

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet

(30. juni 2000)

Om: Politiske delstatsenheders repræsentation i Det Europæiske Råd

Med henblik på den på regeringskonferencen planlagte reform af traktaterne bedes følgende oplyst: agter Rådet af tage initiativ på lovgivningsområdet til at sikre, at ministre fra delstatsenheder med politiske og lovgivningsmæssige beføjelser kan deltage i medlemsstaternes delegationer, i lyset af at der stadig er medlemslande, som f.eks. Spanien, der i modsætning til Tyskland, Belgien, Østrig og Det Forenede Kongerige nægter at omsætte artikel 203 i EF-traktatens konsoliderede version i praksis?

Svar

(23. oktober 2000)

Det ærede medlem er sikkert klar over, at Rådet ikke har nogen rolle overhovedet i konferencen mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer og derfor ikke kan kommenterer konferencens arbejde. Europa-Parlamentet har derimod to observatører, som er tæt knyttet til forberedelsen af konferencens arbejde. Hvis det ærede medlem ønsker en mere omfattende oversigt over regeringskonferencens arbejde, henvises der til formandskabets rapport til Det Europæiske Råd i Feira.

I henhold til traktatens artikel 203 består Rådet af en repræsentant for hver medlemsstat på ministerplan, som skal være beføjet til at forpligte denne medlemsstats regering. Det er den enkelte medlemsstats regering, der bestemmer, hvordan den vil være repræsenteret i Rådets forskellige sammensætninger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1814/00

af Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) til Rådet

(13. juni 2000)

Om: Koordinering af skovbeskyttelsesklassifikationer

I Europa er godt 3 millioner hektar skov omfattet af streng beskyttelse. Det svarer til 1,6 % af Europas skove. De nordiske lande ligger øverst på listen og befinder sig i en kategori for sig selv, hvad angår området af beskyttede skovarealer i EU.

Som finsk MEP er jeg noget bekymret over klassifikationen af skovbeskyttelsen, som stadig foretages på et rent nationalt grundlag. Manglen på ensartethed i beskyttelsesklassifikationen og de statistiske oplysninger er et problem, der kræver en øjeblikkelig løsning.

Hvad mener Rådet om betydningen af en koordinering af skovbeskyttelsesklassifikationerne, og vil spørgsmålet blive rejst, når det sjette miljøprogram skal udarbejdes?

Svar

(23. oktober 2000)

Spørgsmålet om, hvorvidt klassifikation af skovbeskyttelse skal medtages i Kommissionens forslag til sjette miljøprogram, hører under Kommissionens ansvarsområde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1306/00

af Mark Watts (PSE) til Kommissionen

(19. april 2000)

Om: Slagtekyllingers trivsel

Den seneste rapport fra Kommissionens Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel om slagtekyllingers trivsel konkluderer, at slagtekyllingeindustriens faste forsæt om at opnå høje vækstrater medfører, at mange slagtekyllinger lider af smertefulde sygdomstilstande i benene og vattersot. Den videnskabelige komité påpegede desuden, at den største acceptable belægningstæthed er ca. 30 kg/m2, og

at trivselen ville kunne forbedres, hvis belægningstætheden blev holdt under dette niveau. Udvalget konkluderede endvidere, at de skrappe fodringsbestemmelser, som slagtekyllinger er underlagt, resulterer i uacceptable trivselsproblemer, og at slagtefjerkræets trivsel skal forbedres.

Hvilke foranstaltninger planlægger Kommissionen at træffe for at løse slagtekyllingernes sundheds- og trivselsproblemer, som der henvises til i Den Videnskabelige Komités rapport?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(8. juni 2000)

Kommissionens ansvar for dyrebeskyttelse er vokset efter den seneste ændring af EF-traktaten. Det kræves nu, at EF-institutionerne og medlemsstaterne skal give dyrevelfærd højeste prioritet, når de udformer politikken for landbrug, transport, enhedsmarkedet og forskning.

I artikel 5 i Rådets direktiv 98/58/EF om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål(1), er det fastsat, at Kommissionen forelægger Rådet ethvert forslag, der måtte være nødvendigt for en ensartet gennemførelse af den europæiske konvention om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål, og på grundlag af en videnskabelig vurdering enhver anbefaling vedtaget i henhold til nævnte konvention, og enhver anden specifik bestemmelse.

Siden den videnskabelige komités rapport om dyresundhed og dyrevelfærd hos kyllinger, der holdes med henblik på kødproduktion (slagtekyllinger), blev vedtaget den 21. marts 2000, har Kommissionen haft videnskabelige elementer til at forberede særlige bestemmelser, der er baseret på artikel 5 i ovennævnte direktiv. Det er Kommissionens hensigt at tackle problemet vedrørende slagtekyllingers velfærd ud fra komitéens mening.

(1) EFT L 221 af 8.8.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0288/00

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(11. februar 2000)

Om: Kommissærernes møbler

Kommissær Poul Nielson har ifølge pressemeddelelser udtalt, at han endnu ikke kan udføre sit arbejde ordentligt, da Kommissionens administration endnu ikke har stillet nye kontormøbler til hans rådighed.

1. Har kommissær Nielson virkelig fremsat denne udtalelse?

2. Har kommissæren ingen møbler, eller har han endnu ikke fået de andre møbler, han gerne vil have?

3. Har alle nye kommissærer ret til nye møbler?

4. Hvor store er udgifterne hertil i bekræftende fald?

5. Hvad sker der med de gamle udrangerede møbler?

6. Hvad er Kommissionens holdning til Nielsons udtalelse om, at det forhold, at han ikke har fået nogen møbler, viser, at Kommissionens arbejdsmåde er forældet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(20. marts 2000)

1. I et interview offentliggjort i Commission en Direct (nr. 150, 21.-27. januar 2000) siges Poul Nielson at have fremsat bemærkninger om, at hans møbler havde befundet sig i en container under forsendelse fra Danmark i to måneder. I modsætning til, hvad der nævnes i forespørgslen, sagde kommissær Nielson ikke, at denne forsinkelse havde hindret ham i at arbejde. Hverken den eller noget andet forhindrede Poul Nielson i at udføre sit arbejde.

2. De nye kommissærer forberedte sig på at begynde at arbejde inden den foregående Kommissions afrejse, og som de andre foreslåede nye medlemmer af Kommissionen fik Poul Nielson først midlertidigt nye møbler af samme type som den, direktører i Kommissionen får. Efter den foregående Kommissions faktiske afgang kunne Poul Nielson bruge en tidligere kommissærs møbler. De var mindre end fem år gamle. Poul Nielson fik mulighed for at få en del af dem udskiftet, hvis han ønskede det.

3. og 4. Alle nye medlemmer af Kommissionen overtog kontormøbler fra de tidligere medlemmer. Hvis disse møbler var mere end fem år gamle, fik de nye kommissionsmedlemmer mulighed for at få nye møbler for højst 25 000 EUR til brug i hele deres embedsperiode. Hvis de overtagne møbler var under fem år gamle, kunne de udskifte en del af dem indtil et beløb på 12 500 EUR.

5. De møbler fra tidligere kommissærer, som deres efterfølgere ikke har beholdt, er siden blevet genbrugt enten på steder som modtagelseshaller og venteværelser for besøgende eller om nødvendigt til møblering af tjenestemænds, hovedsagelig generaldirektørers, kontorer.

6. Som det fremgår af ovennævnte svar, har Kommissionen en klar politik for møbler til kommissionsmedlemmerne, hvilket letter udskiftning på et tilfredsstillende grundlag. Alle udgifter over Kommissionens budget er underlagt kravet om, at finansforordningens regler nøje overholdes. Den tid, det gennemsnitligt tager at opfylde de finansielle procedurer for standardmøbler bestilt i Belgien gennem de pågældende tjenestegrene i Kommissionen, er på mindst to uger plus leveringstid. Poul Nielsons møbler blev bestilt direkte i Danmark, hvilket medførte en yderligere forsinkelse. Det er beklageligt, at Poul Nielsons møbler var så længe om at komme frem.