SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1239/01

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(26. april 2001)

Om: Distribution af nye motorkøretøjer

De gældende regler for distribution af nye motorkøretøjer (den såkaldte gruppefritagelse) er i færd med at blive revideret. Hvilke foranstaltninger kan man anvende for at forhindre at fabrikanterne opnår større kontrol over deres marked, inden de reviderede regler indføres? Har Kommissionen kendskab til sådanne aktioner fra fabrikanternes side?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(12. juni 2001)

Det ærede medlems forespørgsel henviser til bilfabrikanter, der forsøger at opnå større kontrol med markedet. Kommissionen går ud fra, at det ærede medlem tænker på de bilfabrikanter, der i mindre grad satser på franchisenet til fordel for deres egne salgssteder.

Kommissionen vil gerne benytte lejligheden til at understrege, at Kommissionens gruppefritagelsesforordning (EF) nr. 1475/95 af 28. juni 1995 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motorkøretøjer(1) ikke bestemmer, hvilken af de mange lovlige salgsmetoder, et firma skal vælge; den fastslår blot, at en bilfabrikant, der vælger at sælge via et selektivt distributionsnet eller eneforhandlere skal overholde visse særlige regler. Bestemmelserne i forordningen, som beskytter forhandleren mod utidig opsigelse af hans kontrakt, er primært tænkt som et modstykke til den magt, som bilfabrikanten uundgåeligt får ved at drive forretning gennem selektive distributionsordninger eller eneforhandlingsaftaler, og har ikke til formål at stille salg via salgsaftaler bedre end direkte salg eller omvendt.

Kommissionen vil også gerne understrege, at omstrukturering af salgsnet er en almindelig forretningsmæssig disposition, hvis grundliggende legitimitet anerkendes i forordningen. Hovedreglerne om retten til at opsige en aftale vil fremgå af den individuelle forhandlerkontrakt og være underordnet gældende regler i national lovgivning. Artikel 5 i forordning (EF) nr. 1475/95 giver yderligere beskyttelse ved at fastsætte, at en leverandør, der ønsker at opsige en aftale, skal give et varsel på to år eller et varsel på et år, hvis opsigelse skyldes, at det er nødvendigt at omstrukturere salgsnettet. I tilfælde af uenighed kan der ifølge forordningen benyttes en uvildig sagkyndig eller voldgift, uden at dette indskrænker parternes mulighed for at indbringe sagen for en national domstol.

Kommissionen har bemærket, at mange leverandører i de senere år har omstruktureret deres salgsnettet, og den er opmærksom på, at DaimlerChrysler i øjeblikket foretager en reorganisering af sit salgsnet i Storbritannien. Selv om denne omstrukturering hovedsageligt ser ud til at være en sammenlægning af eksisterende eksklusive salgsområder og deraf følgende opsigelse af aftaler, er Kommissionen klar over, at DaimlerChrysler får direkte kontrol over salg og marketing af Mercedes i en række hovedstadsområder.

Kommissionen er også klar over, at visse britiske Mercedesforhandlere har indbragt DaimlerChrysler for domstolene i Storbritannien med påstand om kontraktbrud. Det er de britiske domstole, der har den nødvendige juridiske kompetence til at anvende forordningen, hvis det viser sig nødvendigt, men Kommissionen besvarer gerne eventuelle spørgsmål fra de britiske dommere vedrørende dens fortolkning i overensstemmelse med meddelelsen om samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale domstole(2).

(1) EFT L 145 af 29.6.1995. Kommissionen vedtog en rapport om vurderingen af forordning (EF) nr. 1475/95 den 15. november 2000. Rapporten kan ses på internetadressen: http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/distribution/eval_reg_1475_95/report/

report.

(2) EFT C 39 af 13.2.1993.