SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3359/01

af Lucio Manisco (GUE/NGL)og Giuseppe Di Lello Finuoli (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. december 2001)

Om: Europæisk arrestordre og udlevering af mistænkte terrorister til USA

Vi slutter af forlydender i pressen, at USA og Den Europæiske Union er ved at udarbejde en aftale, der kan bane vej for udlevering af mistænkte terrorister til USA ved hjælp af den nye europæiske arrestordre, idet det sikres at dødsstraffen ikke finder anvendelse i visse tilfælde. Vi har tillige noteret os de globale løfter afgivet af den amerikanske EU-ambassadør Rockwell Schnabel, hvorefter dødsstraffen ikke vil finde anvendelse på mistænkte terrorister, der er udleveret fra Europa. I forbindelse med dette spørgsmål understregede den amerikanske ambassadør imidlertid, at det var nødvendigt, at en række lande ændrer noget, f.eks. deres forfatninger og han tilføjede, at der er enighed om at gennemføre dette.

Eftersom modstand mod dødsstraffen er et af de grundlæggende principper for EU, som er nedfældet i mange af medlemsstaternes forfatninger og i særlige love, og at de nye beføjelser, der er givet USA's præsident efter den 11. september 2001 (f.eks. at give militærdomstole kompetence til at dømme udlændinge mistænkt for terrorvirksomhed ved summarisk rettergang) ugyldiggør alle løfter afgivet af de amerikanske staters myndigheder eller forbundsmyndighederne, kan Kommissionen redegøre for den retlige karakter og rækkevidden af forhandlingerne med USA vedrørende dette emne, og understrege, at den er fast besluttet på ikke at indgå nogen aftale, som bringer i fare, begrænser eller ændrer EU's modstand mod dødsstraffen under alle omstændigheder, især forhold vedrørende udleveringsprocedurer i krisesituationer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(19. februar 2002)

Selv om det er velkendt, at der er forskellige opfattelser mellem USA og Unionen med hensyn til dødsstraf, gør Unionen med regelmæssige mellemrum opmærksom på sin modstand mod denne form for straf og opfordrer USA til i det mindste at overholde visse strenge minimumsnormer for brug af dødsstraf, især hvad angår unge og mentalt handicappede. Disse normer er fastlagt i retningslinjerne for Unionens politik over for tredjelande hvad angår dødsstraf. Kommissionen vil naturligvis fortsat aktivt understrege sin holdning over for de amerikanske myndigheder.

Med hensyn til det mere specifikke spørgsmål omkring en udleveringsaftale mellem USA og Unionen bestemmer artikel 38 og 24 i EU-traktaten vedrørende indgåelse af en aftale med et tredjeland om retligt samarbejde i straffesager, at Rådet ved enstemmighed kan bemyndige formandskabet, der om nødvendigt biståes af Kommissionen, til at indlede forhandlinger med henblik herpå. Efter forhandlingernes afslutning indgås aftalen af Rådet med enstemmighed efter henstilling fra formandskabet.

Rådet er endnu ikke formelt blevet opfordret til at give formandskabet en sådan bemyndigelse, og der er ikke truffet nogen beslutning herom. Da der ikke foreligger nogen bemyndigelse, har det ikke været muligt at indlede forhandlinger. Det er imidlertid korrekt, at man i øjeblikket undersøger mulighederne for, at der i henhold til EU-traktatens artikel 38 og 24 indgås en aftale mellem USA og Unionen om retligt samarbejde i straffesager.

Det forekommer under alle omstændigheder ikke muligt, at USA kan blive omfattet af det europæiske arrestordresystem. Det initiativ, som Kommissionen tog i september 2001, betegnes som Rådets rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og udleveringsprocedurerne mellem medlemsstaterne(1). Det europæiske arrestsystem gælder udelukkende for medlemsstaterne, og det er ikke tanken, at personer under dette system kan overføres fra en medlemsstat til et tredjeland, f.eks. USA. Hvis ovennævnte aftale mellem Unionen og USA skulle omfatte udlevering, vil den formentlig komme til at indeholde andre bestemmelser end dem, der er fastlagt i den europæiske rammeafgørelse om arrestordre.

Det skal understreges, at det i henhold til EU-traktatens artikel 38 og 24 ikke er Kommissionen, men Unionen som sådan, der indgår en aftale med et tredjeland som f.eks. USA, men Kommissionen kan dog klart gentage, at hvis og når den udøver sine traktatbefæstigede beføjelser på dette område, vil det ske under overholdelse af artikel 2, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder(2). Heri hedder det, ingen må idømmes dødsstraf eller henrettes samt artikel 19, stk. 2, i charteret, hvori det hedder ingen må udsendes, udvises eller udleveres til en stat, hvor der er en alvorlig risiko for at blive idømt dødsstraf eller udsat for tortur eller anden umenneskelig eller nedværdigende straf eller behandling.

(1) KOM(2001) 522 endelig udg.

(2) EFT C 364 af 18.12.2000.