ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1808/00

af Baroness Sarah Ludford (ELDR) til Kommissionen

(8. juni 2000)

Om: Menneskerettighederne i Tyrkiet

Menneskerettighedssituationen i Tyrkiet har længe givet anledning til bekymring, og den er blevet undersøgt af parlamentarikere, pressen og menneskerettighedsorganisationer. For eksempel er skribenters og journalisters ytringsfrihed begrænset, og selv brugen af betegnelsen det kurdiske folk kan medføre fængsling. På samme måde er anvendelse af tortur udbredt, og afgørelsen om at retsforfølge en officer ligger hos politiet og ikke hos retsmyndighederne. Og selv om der har været et moratorium for henrettelser i de sidste femten år, afsiger domstolene stadig dødsdomme, og Abdullah Öcalans endelige skæbne er stadig ukendt.

Nu hvor Tyrkiet efter afgørelsen på Helsinki-topmødet i december 1999 er blevet erklæret et formelt ansøgerland med henblik på tiltrædelse af EU, med hvilket der vil blive indledt tiltrædelsesforhandlinger inden længe, hvilken tidsplan for indførelse af særlige og varige reformer vil Kommissionen da forsøge at få de tyrkiske myndigheder til at fastsætte, så det kan sikres, at de politiske kriterier, der blev opspillet på topmødet i København i 1993 kan blive opfyldt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(11. juli 2000)

En hovedhjørnesten i førtiltrædelsesstrategien for Tyrkiet, der blev igangsat på Det Europæiske Råd i Helsinki i december 1999, er tiltrædelsespartnerskabet, der udarbejdes af Kommissionen inden det vedtages af Rådet. Kommissionen forventer at vedtage det første tiltrædelsespartnerskab for Tyrkiet i november 2000. Hensigten er navnlig at opstille en prioriteret liste over københavnerkriterierne (herunder på det politiske område), som Tyrkiet skal gennemføre med henblik på at forberede landet på EU-medlemsskab. Prioriteterne inddeles i prioriteter på kort sigt (dvs. implementering i 2001) og på mellemlang sigt (implementering efter 2001).

Det forventes til gengæld af Tyrkiet, at landet inden udgangen af året fremlægger et program for indarbejdelse af fællesskabsretten i landets lovgivning. Heri skal det fremgå, hvordan Tyrkiet har til hensigt at gennemføre prioriteterne i tiltrædelsespartnerskabet, herunder hvordan de menneskelige og finansielle ressourcer påtænkes tilvejebragt.

De politiske reformer, som det ærede medlem refererer til, skal behandles i tiltrædelsespartnerskabet og det nationale program for overtagelse af Fællesskabets regelværk.

Implementeringen af disse to dokumenter vil blive kontrolleret regelmæssigt af bl.a. associeringsudvalget og i årsrapporterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2515/00

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(2. august 2000)

Om: Husholdningsaffald

Er indsamlingen af husholdningsaffald omfattet af EU-direktiver, -forordninger eller andre -retsakter og i bekræftende fald hvilke?

Er indsamlingen af husholdningsaffald omfattet af meddelelser, beretninger eller andre dokumenter fra Kommissionen?

Hvad mener Kommissionen om de sundhedsmæssige følger af indsamlingen af husholdningsaffald?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(19. september 2000)

Der findes en række fællesskabsdirektiver, som finder anvendelse på husholdningsaffald, men der er ikke noget specifikt direktiv om håndtering af husholdningsaffald. I henhold til Fællesskabets affaldsstrategi(1) og Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(2), lægges der i første instans vægt på at forebygge affaldsproduktion og i anden instans på nyttiggørelse af affald med de tre aspekter (genbrug, genvinding og energiudnyttelse) og i sidste instans sikker deponering (forbrænding uden energiudnyttelse og deponering på losseplads).

Forebyggelse af affaldsproduktion kræver forbrugeroplysning og ændring af forbrugeradfærd. Hvis forebyggelsen skal tage hensyn til grænserne for nutidens livsstil, er det uomgængeligt nødvendigt med særskilt indsamling ved kilden med henblik på at optimere genbrug af materialer, som hvis det sker på en miljømæssigt forsvarlig måde generelt er at foretrække frem for energiudnyttelse. Med henblik herpå er særskilt indsamling især ønskværdig for emballageaffald(3), olieaffald(4) og brugte batterier(5), og det foreslås også for elektronisk affald(6). Eftersom organisk affald bør begrænses på lossepladser i henhold til Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald(7), er særskilt indsamling af biologisk nedbrydeligt affald frem for kompostering eller anaerob nedbrydning en rimelig løsning. Der drøftes for øjeblikket et initiativ vedrørende kompostering af organisk affald.

Den bedste måde at behandle husholdningsaffald på, bortset fra ovennævnte fremgangsmåder, som indebærer potentielle sundhedsrisici, afhænger meget af de lokale forhold og falder dermed ind under nærhedsprincippet. Beslutningen om, hvor tit der skal foretages indsamling af affald, afhænger af klimaet, tilstedeværelsen af affaldsbeholdere og infrastrukturen, og de forskellige muligheder for affaldsbehandling, som der ikke kan fastsættes regler for eller rettes henstilling om på europæisk plan.

(1) KOM(96) 399 endelig udg.

(2) EFT L 194 af 25.7.1975.

(3) Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald, EFT L 365 af 31.12.1994.

(4) Rådets direktiv 75/439/EØF af 16. juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald, EFT L 194 af 25.7.1975.

(5) Rådets direktiv 91/157/EØF af 18. marts 1991 om batterier og akkumulatorer, der indeholder farlige stoffer, EFT L 78 af 26.3.1991.

(6) KOM(2000) 347.

(7) EFT L 182 af 16.7.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2979/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(20. september 2000)

Om: Adgang til information

Efter indgåelse af aftalen mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet i juli, vil de begrundede udtalelser, som Kommissionen har sendt til medlemsstaterne, nu blive stillet til rådighed enten for medlemmerne af Parlamentet eller for den brede offentlighed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(31. oktober 2000)

Den rammeaftale, der er indgået mellem Kommissionen og Parlamentet, har til formål at regulere forholdet mellem de to institutioner. I rammeaftalens bilag III er der fastsat nærmere regler for, hvorledes Kommissionens fortrolige oplysninger skal forelægges Parlamentet, og hvorledes oplysningerne skal behandles, når Parlamentet udøver sine kontrolbeføjelser.

Oplysninger om traktatbrudssager er dog udtrykkeligt blevet udelukket fra dette bilag, i det omfang Kommissionen endnu ikke har vedtaget en endelig beslutning herom på det tidspunkt, hvor Parlamentet anmoder om oplysningerne.

I medfør af denne bestemmelse kan Kommissionen således først forelægge Parlamentet de begrundede udtalelser, efter at den har truffet en endelig beslutning i overensstemmelse med de almindelige regler, der er fastsat i bilag III til rammeaftalen, under hensyntagen til dels borgernes grundlæggende rettigheder, herunder retten til kontradiktion og retten til privatlivets fred, reglerne for retssager og disciplinærsager og tavshedspligten, dels EU's interesser, bl.a. hvad angår offentlig sikkerhed, internationale relationer, valutastabilitet og finansielle interesser.

Den brede offentligheds adgang til de begrundede udtalelser er ikke et spørgsmål, der er omfattet af rammeaftalen, som alene tager sigte på at regulere forholdet mellem Parlamentet og Kommissionen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3106/00

af W.G. van Velzen (PPE-DE) til Kommissionen

(26. september 2000)

Om: Overgangslov for elektricitets- og produktionssektoren i Nederlandene

1. Er Kommissionen bekendt med den nederlandske regerings overgangslov for elektricitets- og produktionssektoren, navnlig artrikel 12(1), der vil medføre, at der i Nederlandene vil blive for lidt importkapacitet til overs på nettet til andre industripartnere, der ønsker at gøre brug af muligheden for at importere elektricitet, hvilket medfører, at konkurrencen ikke fungerer? Hvilken holdning indtager Kommissionen i bekræftende fald til artikel 16 i denne overgangslov?

2. Har den nederlandske regering på forhånd ladet denne lov kontrollere i Kommissionen, for så vidt angår elektricitetsdirektivet og Amsterdam-traktatens konkurrencebestemmelser?

3. Kan denne løsning på det såkaldte stranded costs-problem også gennemføres af andre medlemsstater?

4. Hvis Kommissionen accepterer den nederlandske regerings løsning, hhv. denne løsning i andre EU-edlemsstater, hvilket retsgrundlag (konkurencebestemmelser osv.) lægger Kommissionen da til grund?

(1) hvori det fastsættes, at eksisterende, tidligere indgåede importkontrakter har forrang.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(25. oktober 2000)

Kommissionen er i august 2000 af de nederlandske myndigheder blevet informeret om et forslag til en overgangslov om sektoren for elektricitetsproduktion (Voorstel Overgangswet elektriciteitsproduktiesector). Informationen blev givet i forbindelse med Kommissionens vurdering af visse foranstaltninger foreslået af de nederlandske myndigheder som kompensation for de bundne omkostninger i elektricitetssektoren i Nederlandene.

Artikel 12 i denne lov fastsætter, at netoperatøren af højspændingsnettet på anmodning kan tildele transportkapacitet på de internationale samkøringslinjer til gavn for dem, der indgår visse langsigtede importkontrakter. Kommissionen undersøger nu dette punkt i forhold til konkurrencelovgivningen og undersøger dets overensstemmelse med forpligtelsen til ikke at diskriminere, som er indeholdt i Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet(1). Kommissionen har endnu ikke fastlagt sin holdning til dette spørgsmål.

Kommissionen er ikke bekendt med, at andre medlemsstater har truffet lignende foranstaltninger til at reservere samkøringskapacitet til eksisterende take or pay-kontrakter. Eftersom vurderingen endnu ikke er afsluttet, er det endnu for tidligt at omtale de eventuelle retsgrundlag, hvorpå Kommissionen vil basere sin beslutning.

(1) EFT L 27 af 30.1.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2925/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(19. september 2000)

Om: Tildeling af EU-tilskud

Vil Kommissionen oplyse, hvilken procentdel af EU-tilskuddene der tildeles hver enkelt medlemsstat, og om den har taget skridt til at sikre, at der ikke er en skævhed i fordelingen af tilskud til fordel for nogle medlemsstater på bekostning af andre?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(30. oktober 2000)

Kommissionen aflægger hvert år beretning om tildelingen af EU-tilskud til de forskellige medlemsstater i rapporten Allocation of EU operating expenditure by Member State (fordelingen af EU's driftsudgifter på medlemsstaterne). Den seneste rapport for 1999 er netop offentliggjort og er tilgængelig for alle på følgende adresse på Internettet:

http://europa.eu.int/comm/budget/pdf/agenda2000/allocatedreport99.pdf

Tildelingen af fællesskabsmidler til medlemsstaterne er i vid udstrækning styret af reglerne for gennemførelse af Fællesskabets politiske målsætninger. Disse regler fastsættes i fællesskab af Rådet, Parlamentet og Kommissionen. F.eks. er der en tendens til, at de medlemsstater, der har det største behov for regional konvergens hen imod fællesskabsgennemsnittet, får mere fra strukturfondene end andre. Ligeledes får medlemsstater med omfattende landbrugsaktiviteter oftest mere under den fælles landbrugspolitik. Oplysningerne i rapporten om fordelingen af EU's driftsudgifter på medlemsstaterne er i overensstemmelse med og bekræfter disse principper.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2910/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Rådet

(7. september 2000)

Om: EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik (kemiske våben i Tyrkiet)

I sit samlede svar på skriftlig forespørgsel E-1203/00, E-1204/00 og E-1205/00(1) meddeler Rådet, at de specifikke spørgsmål, som det ærede medlem rejser, ikke har været behandlet i Rådet eller Rådets organer. På grund af betydningen af de særlige punkter i de skriftlige forespørgsler E-1203/00, E-1204/00 og E-1205/00 for Den Europæiske Unions fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik finder jeg det hensigtsmæssigt, at de drøftes i Rådet.

I den anledning ville jeg gerne have et svar på følgende spørgsmål:

1. Vil Rådet indhente oplysninger hos universitetet i München om den tyske oprindelse (Buck og Depyfag) af de sprænghoveder, den tyrkiske hær anvendte ved et kemisk angreb på den kurdiske PKK-bevægelse den 11. maj 1999?

a) Hvorfor vægrer Rådet sig i benægtende fald ved at indhente oplysninger om den tyske oprindelse (Buck og Depyfag) af de sprænghoveder, den tyrkiske hær anvendte ved et kemisk angreb på den kurdiske PKK-bevægelse den 11. maj 1999 i betragtning af dette spørgsmåls betydning for EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik?

b) Vil Rådet i bekræftende fald give udtryk for sin utilfredshed med denne overtrædelse af CWC-konventionen over for den tyske og den tyrkiske regering?

2. Vil Rådet indhente oplysninger hos det tyske forsvarsministerium om dette ministeriums støtte til opførelsen af et nyt militært kemisk laboratorium i Tyrkiet?

a) Hvorfor vægrer Rådet sig i benægtende fald ved at indhente oplysninger hos det tyske forsvarsministerium om dette ministeriums støtte til opførelsen af et nyt militært kemisk laboratorium i Tyrkiet på baggrund af, at dette laboratorium muligvis er i strid med CWC-traktaten?

b) Er den tyske støtte til opførelsen af et nyt militært kemisk laboratorium i Tyrkiet i bekræftende fald i strid med CWC-traktaten, som bl.a. forpligter de kontraherende parter, herunder Tyskland, til aldrig under nogen omstændigheder at udvikle, fremstille, på anden måde erhverve, oplagre eller beholde eller direkte eller indirekte at overføre kemiske våben til nogen?

(1) EFT C 46 E af 13.2.2001, s. 146.

Svar

(16. november 2000)

Det ærede parlamentsmedlem bedes bemærke, at i henhold til artikel 22 i TEU:

kan enhver medlemsstat eller Kommissionen forelægge Rådet alle spørgsmål vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og fremsætte forslag for Rådet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3597/00

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(22. november 2000)

Om: EONN og topmødet i Santa Maria da Feira

På topmødet i Santa Maria da Feira, hvor EU's narkotikahandlingsplan 2000-2004 vedtoges, fastsattes følgende(1):

På grundlag af EONN's tekniske redskaber og retningslinjer skal medlemsstaterne skaffe pålidelige oplysninger om de fem vigtigste epidemiologiske indikatorer, i en sammenlignelig form, som er opstillet af EONN og godkendt af Rådet:

1. narkotikamisbrugets omfang og mønster i befolkningen som helhed

2. udbredelsen af narkotikamisbrugsproblemer

3. narkomisbrugeres anmodning om behandling

4. narkotikarelaterede dødsfald og dødelighed blandt narkomaner

5. narkotikarelaterede infektionssygdomme (HIV, hepatitis).

Kan Kommissionen oplyse, hvilke initiativer den agter at tage efter Rådets fastsættelse af disse fem epidemiologiske indikatorer, der er opstillet af EONN, samt give meddelelse om de juridiske instrumenter, den agter at anvende til dette formål?

(1) EU's narkotikahandlingsplan 2000-2004, 9283/00.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(18. december 2000)

Forordning (EØF) nr. 302/93 om oprettelse af et europæisk overvågningscenter for narkotika og narkotikamisbrug(1), som ændret ved forordning (EF) nr. 2220/2000), bestemmer i artikel 2, at centret sikrer en bedre sammenlignelighed, objektivitet og pålidelighed af data på europæisk plan ved at udarbejde indikatorer og fælles kriterier af vejledende karakter, som centret kan anbefale overholdt med henblik på en bedre sammenhæng i de målemetoder, der anvendes af medlemsstaterne og Fællesskabet.

Da de indikatorer, der udarbejdes af centret er af vejledende karakter, opfordrede Det Europæiske Råd ved godkendelsen af Unionens narkotikabekæmpelsesprogram for 2000-2004 på sit møde i Santa Maria da Feira medlemsstaterne til i samarbejde med centret at øge bestræbelserne for at fremlægge pålidelige og sammenlignelige oplysninger om epidemiologiske nøgleindikatorer, således at man bedre kan vurdere narkotikaproblemernes betydning.

Centret skal på sit næste møde i bestyrelsen i januar 2001 forelægge en rapport om udviklingen i udarbejdelsen af de epidemiologiske indikatorer og problemerne med gennemførelsen på nationalt plan.

Kommissionen vil på grundlag heraf undersøge muligheden for at forberede en retsakt eller iværksætte en anden foranstaltning for at indsamle sammenlignelige, objektive og pålidelige epidemiologiske data.

(1) EFT L 36 af 12.2.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2836/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. september 2000)

Om: Fornyet anvendelse af skadelige plantebeskyttelsesmidler

1. I Nederlandene er der igen opstået en drøftelse m.h.t. den fornyede tilladelse af anvendelsen af miljøskadelige plantebeskyttelsesmidler. Den eksisterende lovgivning på dette område lægges på is under henvisning til nødvendigheden af i forbindelse med beskyttelsen af visse afgrøder for Nederlandene at tillade midler, der benævnes som uundværlige indtil 2002 med mulighed for forlængelse. På den anden side påstår miljøbevægelsen, at der til mange af disse giftstoffer findes gode alternativer, og at kun et lille mindretal af producenter stadig anvender de som skadeligt betegnede giftstoffer. Er De klar over ovennævnte drøftelse, der den 22. august 2000 førte til en debat i det parlamentariske udvalg for landbrug i Nederlandenes andet-kammer?

2. Listen over såkaldte uundværlige midler består af midlerne carbaryl, chlorpyriphos, fenbutatinoxid, penconazol, pirimiphos-methyl, simazin, carbofuran, chloridazon, dichlorvos, parathion-ethyl og propachlor. Der er tale om stoffer, som formodes at være kræftfremkaldende, kan forandre arvemassen eller på anden måde skade helbredet alvorligt. Er disse midler eller stoffer tidligere blevet undersøgt indenfor rammerne af det europæiske arbejdsprogram og, i bekræftende fald, hvad var konklusionerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(13. oktober 2000)

Kommissionen henviser det ærede medlem til Kommissionens svar på det skriftlige forespørgsel P-2829/00 fra Dorette Corbey(1).

Endvidere kan Kommissionen bekræfte, at alle de aktive stoffer, det ærede medlem nævner, er omfattet af revisionsprogrammet for eksisterende aktive stoffer. Den detaljerede evaluering af chlorpyrifos, simazin og parathion-ethyl fortsætter inden for rammerne af Kommissionens forordning (EØF) nr. 3600/92 af 11. december 1992 om de nærmere bestemmelser for iværksættelsen af første fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414/EØF om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler(2). Der er ikke draget nogen endelige konklusioner endnu. De andre omtalte aktive stoffer er omfattet af Kommissionens forordning (EF) nr. 451/2000(3) af 28. februar 2000 om de nærmere bestemmelser for iværksættelsen af anden og tredje fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv 91/414/EØF.

I henhold til Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler(4) underretter Kommissionen senest i juli 2001 Parlamentet og Rådet om de fremskridt, der er gjort med reevalueringsprogrammet.

(1) EFT C 103 E af 3.4.2001, s. 226.

(2) EFT L 366 af 15.12.1992.

(3) EFT L 55 af 29.2.2000.

(4) EFT L 230 af 19.8.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3228/00

af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen

(17. oktober 2000)

Om: Oliekrisen

Kommissionsformand Prodi og næstformand Loyola de Palacio mødtes for nylig i Bruxelles med de øverste ledere af Shell, BP-Amoco, TotalFinaElf, Repsol, ENI, Norsk Hydro og Statoil.

Nævnte Loyola de Palacio ved den lejlighed det forslag, som De Europæiske Socialdemokraters Gruppe fremsatte under forhandlingen den 20. september 2000 om foranstaltninger som følge af oliekrisen og stigningen i oliepriserne om at opfordre de store olieimporterende europæiske selskaber til at indgå deres indkøbskontrakter i euro?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(1. december 2000)

Det passer, at brugen af euroen som handelsvaluta inden for oliesektoren vil kunne frembyde en lang række fordele for de europæiske virksomheder og forbrugere. Brugen af euroen som referencevaluta inden for verdenshandelen skulle gøre det muligt for de europæiske virksomheder at afregne deres forsyningskontrakter i euro samt fakturere i euro.

Det er hovedsagelig markedsmekanismerne, som afgør, i hvilket tempo euroen bliver en referencevaluta. Det er sandsynligt, at f.eks. nogle af de vigtigste olieproducerende lande fortsat vil foretrække dollaren som handelsvaluta, selv om andre, navnlig blandt dem, der har en væsentlig del af deres handelssamkvem med Europa, vil kunne være interesseret i at benytte euroen. Fællesskabet er rent faktisk verdens største importør af olie.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2649/00

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. august 2000)

Om: Anlæggelse af en marina i Porto Rafti

Ifølge beboere og miljøorganisationer i området omkring Porto Rafti skal der i Porto Rafti anlægges en marina, som skal gå fra bugten ud for Agios Nikolaos og strække sig mod øst til halvøen Pounda.

Eftersom en del af arbejdet på marinaen vil finde sted på en biotop, der er prioriteret og skal beskyttes i henhold til direktiv 92/43/EØF(1), bilag I, bedes Kommissionen oplyse følgende:

1. Er den i besiddelse af oplysninger om anlæggelsen af denne marina?

2. Deltager den i finansieringen af ovennævnte projekt, og i bekræftende fald i hvilken udstrækning?

3. Har den kendskab til, om man har gennemført den nødvendige undersøgelse af dette projekts indvirkning på miljøet, og om denne undersøgelse er blevet offentliggjort rettidigt i overensstemmelse med direktiv 85/337/EØF(2)?

4. Hvilke foranstaltninger agter den at træffe for at afværge anlæggelsen af denne marina, hvis det konstateres, at der er sket en overtrædelse af de ovennævnte direktiver, som både er en del af fællesskabsretten og af den græske lovgivning på miljøområdet?

(1) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

(2) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. oktober 2000)

Kommissionen modtager i henhold til subsidiaritetsprincippet ingen informationer om gennemførelsen af en vurdering af et projekts virkning på miljøet (VVM) eller offentliggørelsen af samme, medmindre der er tale om et særligt problem eller en klage.

Desuden falder den omtalte lokalitet ifølge de informationer, Kommissionen ligger inde med, ikke ind under anvendelsesområdet for Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter.

Såfremt det ærede medlem ligger inde med yderligere informationer, som vil kunne berettige en klage, vil Kommissionen gerne have dem med henblik på at behandle sagen.

Til dato har Kommissionen ikke fået forelagt nogen ansøgning om samfinansiering i forbindelse med anlæggelsen af en marina i Porto Rafti i Grækenland. Så vidt det er Kommissionen bekendt, er der taget skridt til anlæggelse af denne havn med private pengemidler, men proceduren er for øjeblikket blokeret af den græske forvaltningsdomstol.