SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1780/02

af Luciano Caveri (ELDR) til Kommissionen

(24. juni 2002)

Om: Fælles luftrum Italien

De forskellige og mangesidede problemer i forbindelse med et fælles luftrum rejser et klart spørgsmål om en øget harmonisering på luftfartsområdet mellem medlemsstaterne.

Forholdene i Italien er ud fra visse synspunkter interessante: loven for luftfartstjenesten er fra 1942 og mangler stadig efter 60 års forløb gennemførelsesbestemmelser; ICAO-bilagene (18 i alt) med de tilhørende tekniske bilag (DOC) er aldrig i løbet af alle disse år blevet overtaget korrekt i det italienske system; lufthavnsservitutterne (ICAO-bilag 14 og den italienske lov nr. 58 fra 1963) er ikke gennemført i Italien, og det betyder, at de største lufthavne er overfyldt af bebyggelser af enhver art.

Kan Kommissionen oplyse, hvilket kendskab den har hertil, og hvilke harmoniseringsforanstaltninger der fremover bliver nødvendige også i Italien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(23. juli 2002)

Situationen med hensyn til den italienske lovgivning på civilflyvningsområdet skal ses i lyset af de retsakter, der er vedtaget som følge af de internationale konventioner, samt for så vidt angår de senere år i lyset af Fællesskabets bestemmelser.

En italiensk forordning om gennemførelse af ICAO's forskrifter for civilflyvning er fra 1925 og fortsat gældende. Det skal hertil bemærkes, at der er blevet vedtaget en række forordninger med henblik på gennemførelse i national lovgivning af bestemmelserne i bilagene til Chicago-konventionen af 1944 og de hertil knyttede dokumenter.

I 1997 fik den italienske luftfartsstyrelse (ENAC) mandat til at udarbejde og vedtage særforordninger. Dette organ er desuden i gang med at forberede de administrative instrumenter, der er nødvendige for at fuldstændiggøre den lovgivningsmæssige ramme.

En nylig analyse foretaget af Den Internationale Organisation for Civilflyvning (ICAO) vedrørende gennemførelsesstadiet for bilagene til ICAO-konventionen blandt denne organisations kontraherende parter har bekræftet, at den italienske lovgivning stemmmer overens for så vidt angår bilag 1, 6, 8 og 18. Dette er imidlertid ikke tilfældet for bilag 14 (lufthavne).

Hvad angår lufthavnsservitutterne, er der med lov nr. 58 af 4. februar 1963 fastsat mere restriktive normer end dem, der er indeholdt i bilag 14. Dog følger de lokale administrationer ikke altid disse normer, hvis anvendelse ikke altid er underlagt den nødvendige kontrol. Resultatet heraf bliver netop den situation, det ærede medlem beskriver. Dog falder disse regler ikke ind under fællesskabsretten og kan dermed ikke gøres til genstand for nogen domstolskontrol på fællesskabsplan.

For at råde bod på den nuværende manglende harmonisering inden for civilflyvningen og dermed bedre imødekomme kravene på det indre marked har Fællesskabet siden 1990'erne gjort en indsats for at omsætte en lang række internationale normer på luftfartsområdet til fællesskabsret. Dette gør disse regler juridisk mere forpligtende og gør det muligt at benytte Fællesskabets mekanismer til at tilse, at de anvendes korrekt. Spørgsmål vedrørende det fælles luftrum berøres i ICAO-konventionens bilag 2, 3, 10, 11 og 15.