SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3989/00

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(21. december 2000)

Om: Den svenske lov om offentligt indkøb i forbindelse med EU-direktivet

I Sverige protesterer nu flere kommunalpolitikere og kommunernes indkøbere mod den svenske lov om offentligt indkøb. Mange kommuner mener, at loven hindrer kommunerne i at stille samfundspolitiske krav til virksomhederne, som f.eks. miljøpolitiske krav.

Loven om indkøb indførtes i 1994 som en tilpasning til EU. Men ifølge mange kommunalpolitikere er det ikke nødvendigt, at Sverige har så strenge regler, som man har i dag. En undersøgelse, som for nylig er blevet offentliggjort, viser, at Sverige har den strengeste lov om indkøb i hele Europa.

Har Kommissionen undersøgt de forskellige nationale love om offentligt indkøb, og er Kommissionen enig med undersøgelsens analyse i, at Sverige har været unødig streng i sin tolkning af EU-direktivet i dette spørgsmål, og dermed har en mulighed for at lempe bestemmelserne om offentligt indkøb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(13. februar 2001)

Medlemsstaterne har pligt til at træffe alle foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme fællesskabsretten, og særlig sådanne, der kræves for at gennemføre fællesskabsdirektiver i national ret. Når Kommissionen i sin egenskab af traktatens vogter kontrollerer de nationale gennemførelsesbestemmelser, undersøger den alene, om alle fællesskabsbestemmelser er gennemført korrekt. Den lægger i denne forbindelse særlig vægt på, at alle bestemmelser, som indebærer rettigheder for tilbudsgivere og offentlige indkøbere, er gennemført korrekt.

Når det gælder offentlige aftaler, skal Kommissionen erindre det ærede medlem om, at direktiverne ikke indeholder en ensartet og udtømmende fællesskabsordning, idet en række forpligtelser i henhold til direktiverne giver medlemsstaterne en vis skønsfrihed med hensyn til, hvilke midler og foranstaltninger der er tidssvarende. Ifølge Domstolens dom af 20. september 1988 i sag 31/87 (Beentjes mod Nederlandene, præmis 20) kan medlemsstaterne således fortsat frit opretholde eller fastsætte materielle og processuelle regler for offentlige bygge- og anlægskontrakter, forudsat at alle relevante bestemmelser i fællesskabsretten overholdes, navnlig de forbud, som følger af traktatens principper om fri udveksling af tjenesteydelser. Som eksempel kan nævnes, at en række medlemsstater, bl.a. Sverige, i deres nationale lovgivning har indsat et miljørelateret tildelingskriterium. Dette er helt i tråd med direktiverne om offentlige aftaler(1) og EF-traktaten, eftersom det pågældende kriterium er direkte knyttet til aftalens genstand og indebærer en økonomisk fordel for den ordregivende myndighed. Desuden står det medlemsstaterne frit for at vedtage bestemmelser inden for de fastsatte grænser, forudsat at det sker i overensstemmelse med gældende fællesskabsret.

Kommissionen er ikke bekendt med den undersøgelse, det ærede medlem omtaler. Mener det ærede medlem alligevel trods ovenstående, at bestemmelserne i den svenske lov om offentlige indkøb er i strid med fællesskabsreglerne om offentlige aftaler, er Kommissionen naturligvis rede til at se nærmere på de grunde, der taler herfor.

For så vidt angår miljømæssige og sociale hensyn ved indgåelse af offentlige aftaler, skal Kommissionen henlede det ærede medlems opmærksomhed på sin meddelelse af 11. marts 1998(2), hvori den redegør nærmere for de forskellige muligheder, der for øjeblikket findes for at tage sådanne hensyn ved indgåelse af offentlige aftaler. Kommissionen har påtaget sig at vedtage to fortolkningsmeddelelser om hhv. miljøhensyn og sociale hensyn ved indgåelse af offentlige aftaler. De to meddelelser - som Kommissionen har påtaget sig at vedtage i løbet af det første kvartal af 2001 (miljøhensyn) og første halvår af 2001 (sociale hensyn) - skal afklare, på hvilke betingelser det i henhold til fællesskabsretten er muligt at tage sådanne hensyn i betragtning.

(1) Dvs. Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler (EFT L 209 af 24.7.1992), Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb (EFT L 199 af 9.8.1993), Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter (EFT L 199 af 9.8.1993) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 om ændring af direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og 93/37/EØF (EFT L 328 af 28.11.1997).

(2) KOM(98) 143 endelig udg.