SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0047/01

af Mauro Nobilia (UEN) til Kommissionen

(22. januar 2001)

Om: De særlige forhold for arbejdstagere i Saipem og Saitre under ENI-gruppen i Italien

Arbejdstagere, som er beskæftiget med jordboringer for Saipem og Saitre, et selskab under ENI-gruppen (Italien), som arbejder indenfor olieprospektering, arbejder i skift på 84 timer om ugen. På en måned bliver denne særlige kategori arbejdstagere beskæftiget mellem 15-18 dage med en arbejdstid, som varer fra kl. 8 om morgenen til kl. 20 om aftenen. Disse arbejdstagere arbejder under alle vejrforhold med temperaturer, som kan variere fra 40o om sommeren til under nul om vinteren. Disse særlige arbejdsforhold gør, at denne arbejdstagerkategori er udsat for en højere risiko for ulykker end gennemsnittet. Denne kategori af arbejdstagere er imidlertid indtil i dag ikke blevet anerkendt som hørende til de kategorier, der er udsat for risiko i forbindelse med hårdt, fysisk arbejde, og de er derfor ikke omfattet af beskyttelse. Kan Kommissionen fastslå, i hvilket omfang

ovennævnte er sandt, og om de arbejdstider, som gælder for arbejdstagere, som er beskæftiget med jordboringer for Saipem og Saitre, ikke er i modstrid med de gældende arbejdstidsbestemmelser, og undersøge, om denne særlige arbejdstagerkategori på grund af de særlige arbejdstider og klimaforhold, som arbejdstagerne arbejder under, og på baggrund af den store risiko for ulykker, ikke bør være omfattet af den særlige beskyttelse i forbindelse med hårdt, fysisk arbejde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(28. marts 2001)

Kommissionen har ikke kendskab til den bestemte sag, som det ærede medlem omtaler. Bestemmelserne i Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden(1) gælder i princippet for olieboring på land. I henhold til dette direktiv har arbejdstagerne ret til en minimumshvileperiode på 11 sammenhængende timer inden for hver 24-timersperiode, en pause hvis den daglige arbejdstid overstiger seks timer, en sammenhængende minimumshvileperiode på 24 timer for hver syvdagesperiode og en begrænsning af arbejdstiden for natarbejde til højst 8 timer pr. 24-timersperiode. I meget få særlige tilfælde kan det tillades, at disse regler fraviges. Endvidere er det i direktivet fastsat, at den gennemsnitlige arbejdstid i løbet af en syvdagesperiode ikke må overstige 48 timer, inklusive overarbejde. Ved beregningen af den gennemsnitlige arbejdstid tillader direktivet, at der anvendes en referenceperiode på fire måneder (med mulighed for fravigelser af denne regel i begrænset omfang). Endelig har arbejdstagerne ret til betalt ferie af mindst fire ugers varighed.

Italien har endnu ikke officielt givet Kommissionen meddelelse om alle sine nationale gennemførelsesforanstaltninger. Domstolen har afsagt en dom, hvori den over for Italien påtaler den manglende vedtagelse af foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv (sag C-386/98, Kommissionen mod Den Italienske Republik, dom af 9. marts 2000(2)).

For så vidt angår olieboringer til havs, lå denne type arbejde (andre aktiviteter på havet) i henhold til Rådets direktiv 93/104/EF, artikel 1, stk. 3, oprindeligt uden for direktivets anvendelsesområde. De falder dog ind under anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/34/EF af 22. juni 2000 om ændring af Rådets direktiv 93/104/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, for at omfatte sektorer og aktiviteter, der er undtaget fra dette direktiv(3). Fristen for gennemførelse af dette direktiv er den 1. august 2003 (undtagen læger under uddannelse).

Arbejdet med jordboringer i forbindelse med efterforskning af mineraler (kulbrinter, dvs. olie eller gas) har været genstand for en særlig behandling på fællesskabsplan, fordi det drejer sig om arbejde, der medfører højere risiko for arbejdstagerne.

Som for alle andre aktiviteters vedkommende er Rådets rammedirektiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet(4) fuldt gældende i denne sag. På grund af de særlige arbejdsvilkår på onshore- og offshoreinstallationer er der imidlertid vedtaget et særdirektiv, nemlig Rådets direktiv 92/91/EØF af 3. november 1992 om minimumsforskrifter for forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i den boringsrelaterede udvindingsindustri(5).

I dette direktiv er der bl.a. i bilagene fastsat minimumsforskrifter for sikkerheden og sundheden i forbindelse med installationernes stabilitet og soliditet, overvågningen og indretningen, beskyttelsen mod sundhedsfarlige stoffer i den omgivende luft og mod eksplosionsfare samt de udendørs arbejdssteder. I denne forbindelse skal nævnes minimumsforskriften i punkt 18.3, litra a), i bilagets del A, hvori det er fastsat, at udendørs arbejdspladser så vidt muligt skal indrettes på en sådan måde, at arbejdstagerne er beskyttet mod vejrliget.

I øvrigt er andre horisontale direktiver gældende på dette område, bl.a. Rådets direktiv 86/188/EØF af 12. maj 1986 om beskyttelse af arbejdstagere mod risici ved at være udsat for støj under arbejdet(6), Rådets direktiv 89/655/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet(7) som ændret ved Rådets direktiv 95/63/EF af 5. december 1995(8), Rådets direktiv 89/656/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af personlige værnemidler under arbejdet(10) og Rådets direktiv 90/269/EØF

af 29. maj 1990 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med manuel håndtering af byrder, som kan medføre risiko for især ryg- og lændeskader hos arbejdstagerne(9). Det er de kompetente nationale myndigheder, som skal kontrollere og overvåge, at de nationale bestemmelser om gennemførelse af disse direktiver bliver overholdt.

(1) EFT L 307 af 13.12.1993.

(2) Sml. 2000, s. I-1277.

(3) EFT L 195 af 1.8.2000.

(4) EFT L 183 af 29.6.1989.

(5) EFT L 348 af 28.11.1992.

(6) EFT L 137 af 24.5.1986.

(7) EFT L 393 af 30.12.1989.

(8) EFT L 335 af 30.12.1995.

(9) EFT L 156 af 21.6.1990.

(10) EFT L 393 af 30.12.1989.