ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1369/02

af Sergio Berlato (UEN) og Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(14. maj 2002)

Om: Forslag til forordning om vinfremstilling og behandling af druer fra økologisk landbrug

Der findes ingen fællesskabsbestemmelser, som på en hensigtsmæssig måde fastlægger forarbejdningen af druer fra økologisk landbrug og landbrug under omstilling, og det kan konstateres, at der foreligger en lang række bestemmelser, som er udstedt af de enkelte kontrolorganer i medlemsstaterne, og som ofte skaber forvirring blandt forbrugerne.

Da det er nødvendigt for markedet at råde over de størst mulige garantier for produktet økologisk vin med nøjagtige bestemmelser om forarbejdningen heraf, kan Kommissionen da forelægge et forslag til forordning herom med henblik på at ensrette forarbejdningsmetoderne for druer fra økologisk landbrug og beskytte de europæiske forbrugere ved at give dem mulighed for at drikke en sund, lokal kvalitetsvin, hvis produktion ikke har haft skadelige indvirkninger på miljøet, samtidig med at det forhindres, at medlemsstaternes kontrolorganer kontrollerer overholdelsen af de bestemmelser, de selv har udstedt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. juni 2002)

Reglerne for drueproduktion i økologisk jordbrug er ligesom for andre vegetabilske produktioner fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 af 24. juni 1991 om 1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler(1).

I Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin(2) er der fastsat generelle regler for de behandlingsmetoder og ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt for produktion af alle typer vin. Disse regler er særlig strenge, præcise og detaljerede og gælder således også for forarbejdning af druer fra økologisk jordbrug.

Kommissionen er klar over udviklingen i produktionen af vin fra økologiske druer og har overvejet muligheden af at fastsætte særlige regler for forarbejdning af disse vindruer i overensstemmelse med de bestående generelle regler.

De repræsentative erhvervsorganisationer inden for vinproduktion har udtrykt tvivl om nødvendigheden af sådanne regler og af fastsættelsen af et sæt særlige regler oveni reglerne for bordvin og de strengere regler, som medlemsstaterne har fastsat for kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder (kvbd), og ønskede ikke en lovhjemlet definition af en særlig produktionsproces for vin fra økologisk jordbrug. Denne holdning deles af et flertal af medlemsstaterne. De pågældende behandlingsmetoder og ønologiske fremgangsmåder afviger nemlig ikke særlig meget for de væsentligste operationer, især for kvalitetsvin.

Kommissionen mener, at de nuværende betingelser for præsentation af sådanne vine er tilstrækkelig præcise og ensartede til at sikre en loyal konkurrence. Den kan tage spørgsmålet op til ny overvejelse i lyset af udviklingen i produktionen og på markedet for sådanne produkter.

(1) EFT L 198 af 22.7.1991.

(2) EFT L 179 af 14.7.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0895/02

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(4. april 2002)

Om: Antal ansatte i toldvæsenerne i EU

Toldvæsenet er af særlig interesse for EU, fordi størstedelen af toldindtægterne går til EU-budgettet. Alligevel klager toldembedsmændene i visse medlemsstater med jævne mellemrum over manglen på toldpersonale.

Findes der EU-normer for, hvor mange kontrolorganer der kræves til at kontrollere et bestemt grænseafsnit?

Hvor mange toldere er der for tiden beskæftiget i Østrig, og hvor mange ville der kræves for at sikre en optimal kontrol med EU's ydre grænser i Østrig?

Hvordan er personalesituationen i toldvæsenet i andre EU-medlemsstater? I hvilke medlemsstater er toldvæsenet underbemandet, og hvor stort er personalebehovet i forhold til det faktiske antal ansatte i toldvæsenerne i de enkelte medlemsstater?

Hvor højt anslår Kommissionen de toldindtægter, EU har mistet som følge af manglen på toldpersonale?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(12. juni 2002)

Medlemsstaterne skal i henhold til artikel 280 i EF-traktaten træffe foranstaltninger med henblik på at beskytte Fællesskabets finansielle interesser. Det henhører således under den enkelte medlemsstats beføjelser at organisere sit eget toldvæsen og ansætte tilstrækkeligt personale til, at de egne indtægter kan opkræves effektivt. Der findes således ingen regler på fællesskabsniveau, der fastsætter, hvor mange toldembedsmænd eller kontrolorganer, der anses for at være nødvendige til kontrol af grænserne.

Ifølge oplysningerne fra det østrigske toldvæsen, udgjorde antallet af toldtjenestemænd, der i 2001 var beskæftiget med varekontrol og opkrævning af toldafgifter i denne medlemsstat 4 200 personer.

I de øvrige medlemsstater udgør dette antal ca. 91 000, hvortil kommer personalet fra andre organer eller institutioner, som også udfører toldopgaver. Antallet af ansatte varierer i forhold til de lokale forhold og de arbejdsopgaver, der er beskrevet i 3 del, afsnit I, i EF-traktaten og i afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union. Medlemsstaternes indsats, som støttes af Kommissionen gennem handlingsprogrammet Told 2002, bør først og fremmest bestå i at sikre, at personalet råder over den relevante edb-infrastruktur, bedre uddannelse og moderne kontrolsystemer, bl.a. baseret på risikoanalyse.

I sin egenskab af anvisningsberettiget for budgetindtægterne foretager Kommissionen ligeledes kontrol, herunder kontrol på stedet. Kommissionen aflægger regelmæssigt rapport til budgetmyndigheden om, hvorledes kontrolordningen for egne indtægter fungerer, jf. artikel 18, stk. 3, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000, om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter(1).

Kommissionen er ikke i stand til at vurdere det eventuelle tab, som EU har lidt som følge af manglen på toldpersonale.

(1) EFT L 130 af 31.5.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0234/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. januar 2002)

Om: Omkostninger i forbindelse med lægemidler i fremtiden

Omkostninger i forbindelse med lægemidler er en betydelig udgiftspost for EU's medlemsstater. Meromkostningerne skyldes patenterede lægemidler. Den eneste konkurrence for mange patenterede lægemidler udgøres af parallelimport, og det er derfor vigtigt, at den frie bevægelighed på markedet for lægemidler ikke indskrænkes.

Det oplyses, at der er indført undtagelser fra dette princip for markedet for lægemidler i forbindelse med udvidelsesforhandlingerne. Resultatet af dette skulle blive, at lægemidler fra de nye medlemslande i mange tilfælde holdes ude i en overgangsperiode af op til elleve års varighed.

Hvad er årsagerne til denne undtagelse? Hvilke analyser er der blevet udarbejdet af, hvor meget lægemiddelomkostningerne vil stige i EU's medlemsstater på grund af undtagelserne i forhold til, at disse ikke var blevet indført?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günther Verheugen

(26. februar 2002)

Ansøgerlandene indførte patentbeskyttelse af lægemidler i tidsrummet mellem 1991 og 1995 (Cypern og Malta indførte dog patentbeskyttelse henholdsvis i 1920'erne og i første årti af 1900-tallet). De nye patentlove har generelt ikke tilbagevirkende kraft, og alle lægemidler, der blev markedsført i ansøgerlandene inden lovgivningsændringen, er derfor fortsat uden beskyttelse i disse lande, selvom de dækkes af patentlovgivningen i EU.

Denne situation kan resultere i problemer, og Kommissionen har derfor til minimering heraf foreslået en ordning som kun skal gælde for patenterede varer. Lovligt fremstillede generiske varer vil fortsat kunne omsættes frit i EU efter udvidelsen. Herved undgås parallel import og de deraf følgende skader på forsknings- og udviklingsvirksomheder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1048/02

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(17. april 2002)

Om: Kommissionens foranstaltninger i forbindelse med fangst af hajer

Den 14. marts 2002 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning, hvori Kommissionen opfordres til at foreslå et forbud mod fangst af hajer for alle fartøjer, der er registreret i EU-medlemsstaterne, og mod landing af afskårne hajfinner i alle EU-havne samt iværksættelsen af foranstaltninger til opfyldelse af FN's internationale handlingsplan for bevarelse og forvaltning af hajer (B5-0031/2002 medtaget i betænkning A5-0063/2002).

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe?

Er det rigtigt, at initiativer til at forhindre fangst af hajer forsinkes som følge af langvarige drøftelser i Kommissionen om, hvilke arter der skal omfattes heraf, og om behovet for at specificere nøjagtige omregningstal fra hele hajer til hajfinner for hver art, der fanges?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. maj 2002)

Fællesskabet støttede aktivt de tekniske møder, hvor FAO's internationale handlingsplan for hajer blev forberedt, samt den globale vedtagelse heraf i 1999.

Som opfølgning har Kommissionen allerede forelagt et udkast til en EF-handlingsplan for FAO's fiskeriudvalg (FAO-COFI) i februar 2001. Yderligere gennemførelse og revision af FAO's internationale plan for hajer er planlagt til FAO-COFI's møde i 2003.

Kommissionen er nu ved at udarbejde et udkast til et forbud mod afskæring hajfinner på EF-plan. Det er ikke sandt, at dette initiativ trækkes unødigt ud i Kommissionen på grund af langvarige diskussioner om arter og andre elementer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2118/02

af Dirk Sterckx (ELDR) til Kommissionen

(10. juli 2002)

Om: Visse luftfartsselskabers fastsættelse af en maksimal aldersgrænse for ansættelse af stewarder

Det forlyder, at luftfartsselskaber såsom Austrian Airlines og Lufthansa anvender en aldersgrænse ved ansættelse af stewarder. Således ansætter de kun stewarder, der ikke er ældre end 35 eller 40 år.

Kan Kommissionen oplyse, om en sådan forskelsbehandling på grund af alder er forenelig med direktiv 2000/78/EF(1) om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv? Eller er denne ulige behandling på grund af alder berettiget ud fra artikel 6 i dette direktiv og i bekræftende fald, hvorfor? Har Domstolen allerede udtalt sig herom?

(1) EFT L 303 af 2.12.2000, s. 16.

Svar afgivet af Anna Diamantopoulou på Kommissionens vegne

(1. august 2002)

Kommissionen minder på ny om, at Rådet den 2. december 2000 vedtog Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv(1). Dette direktiv forbyder forskelsbehandling på grund af bl.a. alder, herunder brug af aldersgrænser, som ikke er objektivt og rimeligt begrundede i et legitimt mål, bl.a. legitime beskæftigelses-, arbejdsmarkeds- og erhvervsuddannelsespolitiske mål, og hvis midlerne til at opfylde det pågældende formål ikke er hensigtsmæssige og nødvendige.

Medlemsstaterne skal inden den 2. december 2003 gennemføre direktivets bestemmelser i den nationale lovgivning. For at tage hensyn til særlige forhold kan medlemsstaterne om nødvendigt få en yderligere frist på tre år fra den 2. december 2003 til at iværksætte direktivets bestemmelser om forskelsbehandling på grund af alder og handicap. Medlemsstater, der vælger at benytte denne yderligere periode skal straks underrette Kommissionen og aflægger hvert år rapport til Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de træffer for at bekæmpe forskelsbehandling på grund af alder og handicap, og hvilke fremskridt der er gjort med at gennemføre direktivet.

Da fristen for gennemførelse af direktivet endnu ikke er udløbet, har Domstolen hidtil ikke behandlet sager om dette emne.

(1) EFT L 303 af 2.12.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0311/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Efterforskningen af Sävsjö kommunes salg af byens sanatorium

Ifølge oplysninger i medierne (Dagens Nyheter af 27. januar 2002) skal Kommissionen behandle Sävsjö kommunes salg af byens gamle sanatorium med omgivende park og en gammel lægevilla i 1999.

Prisen samt kommunal støtte sammen med en række andre ydelser til en privat køber for at ombygge sanatoriet til et hotel- og konferencecenter har sat sindene i bevægelse blandt andre næringsdrivende på stedet. Disse mener, at de er blevet udkonkurreret for skattemidler og der verserer stadig retssager herom. Kammerrätten har givet kommunen ret, men de protesterende skal nu have henvendt sig til Kommissionen.

Man må overveje, hvilke politiske afgørelser en kommune må træffe for at støtte lokale virksomheder, uden derved at begrænse den frie konkurrence på det indre marked.

Han Kommissionen til hensigt at tage denne sag op? Hvor ofte hvert år stiller Kommissionen forespørgsler til de forskellige medlemsstaters regeringer om tilsvarende afgørelser, som er truffet i lokale og regionale politiske organer, ud fra det perspektiv, at der er tale om begrænsning af konkurrencen på det indre marked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. april 2002)

Kommissionen er glad for den decentralisering, som er i gang i adskillige medlemsstater, og som betyder, at de lokale myndigheder får til opgave at føre økonomisk politik og fremme erhvervslivet.

Både lokale og centrale myndigheder er imidlertid underlagt EF-traktatens konkurrenceregler. Særligt gælder det, at støtte ydet af regionale og lokale myndigheder i medlemsstaterne, uanset disses retlige stilling og betegnelse, er underlagt kontrolreglerne i traktatens artikel 87, stk. 1(1).

Derfor bør Kommissionen underrettes i tilstrækkelig god tid til, at den kan fremsætte bemærkninger til eventuelle planer om at yde eller ændre støtte, som foreslås af lokale myndigheder. De foreslåede foranstaltninger bør ikke sættes i gang, før proceduren er afsluttet med en endelig afgørelse.

I den forbindelse skal det nævnes, at forbudet mod statsstøtte i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, kun vedrører selektive fordele for enheder, der udøver økonomisk virksomhed, som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen og handelen mellem medlemsstaterne.

Ifølge Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte(2) vurderes støtteordninger ikke til at opfylde samtlige kriterier i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis de ikke overstiger 100 000 EUR over en periode på tre år.

Kommissionen har ikke for indeværende statistiske data vedrørende forespørgsler om lignende afgørelser, der er truffet af lokale og regionale politiske organer.

(1) Domstolens dom af 14. oktober 1987, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionen, sag 248/84, samling af afgørelser (1987) s. 4013).

(2) EFT L 10 af 13.1.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0872/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. april 2002)

Om: Beskyttede fuglearter

Bramgåsen er almindeligt forekommende på det svenske kongehus' marker ved Drottningholm uden for Stockholm. Der er blevet klager over, at fuglene forurener og i nogle tilfælde endog har angrebet forbipasserende.

Lensstyrelsen i Stockholm len gav i 2000 kongehuset tilladelse til på Drottningholm at tømme tredive reder for æg og skyde tyve fugle. Det sidste blev dog ikke ført ud i livet, idet bestanden blev decimeret som følge af et olieudslip i sommeren 2000.

Den svenske ornitologiske forening fandt, at Sverige i henhold til direktivet om beskyttelse af vilde fugle var Sverige forpligtet til at træffe foranstaltninger for at beskytte bestanden. Det oplyses, at bramgåsen inden for EU udelukkende yngler i Sverige og Finland. Ornitologerne oplyste i Aftonbladet den 15. oktober 2000, at de ville henlede Kommissionens opmærksomhed på, at lensstyrelse havde givet tilladelse til forebyggende jagt på bramgås, sortspætte, duehøg, musvåge og fiskeørn.

Har Kommissionen modtaget anmeldelse om ovennævnte tilfælde, og er sagen blevet undersøgt? Dersom en undersøgelse har fundet sted, hvad var da resultatet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(14. maj 2002)

Kommissionen har ikke modtaget klager, hverken fra enkeltpersoner eller fra organisationer, over at lensstyrelsen i Stockholm har givet tilladelse til at drive jagt på bramgås, sortspætte, duehøg, musvåge og stormmåge.

Ifølge Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle(1) kan der blandt de ovennævnte arter kun drives regelmæssig jagt på stormmågen i Sverige (bilag II/2). I henhold til artikel 9 i direktivet kan medlemsstaterne give tilladelse til at fravige bestemmelserne og jage andre arter af særlige grunde, f.eks. for at hindre skader på landbrugsafgrøder. Den svenske rapport om tilladte fravigelser i 2000 omfatter dem, der er indrømmet af Stockholms lensstyrelse vedrørende jagt på bramgås (77 nedlagt) og duehøg (50 nedlagt). I rapporten omtales ikke sortspætte eller musvåge. Kommissionen vil på baggrund af de informationer, det ærede medlem er fremkommet med, rette henvendelse til de svenske myndigheder med anmodning om disses kommentarer til de nævnte forhold.

(1) EFT L 103 af 25.4.1979.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0399/02

af Feleknas Uca (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. februar 2002)

Om: Retssagen om forbuddet mod HADEP-partiet Bølge af arrestationer i Tyrkiet

Retssagen om forbuddet mod HADEP-partiet, som den tyrkiske statsadvokatur fremsatte anmodning om i 1999, er blevet indledt. HADEP anklages for at ville ødelægge landets enhed. Domstolen udsatte retssagen en måned for at give formanden for HADEP, Murat Bozlak, tid til at forberede en forsvarstale. Retssagen om forbuddet mod HADEP vil blive fortsat den 1. marts.

Med indledningen af retssagen er der blevet sat en ny bølge af undertrykkelse af kurdere i gang. HADEP-partiets medlemmer og funktionærer er blevet arresteret. Det kurdiske institut i Istanbul er blevet forseglet uden en retskendelse. 500 studerende ved universitet Van blev arresteret i begyndelsen af januar 2002, da de ville overdrage rektoren for universitetet et andragende som et led i en landsomfattende kampagne til fordel for frivillig undervisning i kurdisk ved universiteterne. Som følge heraf blev andre studerende, som havde underskrevet andragendet, arresteret over hele landet. Ifølge udtalelser fra nogle førende politikere sigtes og anklages de studerende for terrorisme.

1. Hvorledes vurderer Kommissionen retssagen om forbuddet mod det pro-kurdiske parti HADEP?

2. Hvorledes vurderer Kommissionen de ændrede forfatningsbestemmelser i Tyrkiet, hvorefter det i fremtiden vil blive vanskeligere at forbyde partier i Tyrkiet?

3. Har Kommissionen kendskab til arrestationen af de studerende?

4. Hvorledes vurderer Kommissionen de ændrede forfatningsbestemmelser om brugen af det kurdiske sprog?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günther Verheugen

(22. marts 2002)

1. Ligesom Europa-Parlamentet følger Kommissionen nøje med i udviklingen i den retssag, der er anlagt mod partiet Halkin Demokrasi Partisi (HADEP) ved forfatningsdomstolen. Der blev holdt en høring den 1. marts 2002, hvor HADEP fremlagde sit forsvar. Til trods for flere forsøg lykkedes det ikke Kommissionen at få adgang til at overvære dette, da sagen blev hørt bag lukkede døre.

2. Det tyrkiske Parlament ændrede i 2001 forfatningen, idet man styrkede menneskerettighederne i Tyrkiet. Bestemmelserne for, hvornår politiske partier kan forbydes, blev imidlertid ikke ændret. De gældende bestemmelser er ikke i overensstemmelse med EU's krav.

3. Kommissionen har fulgt med i visse studerendes bestræbelser på at blive undervist på deres modersmål. I denne forbindelse er Kommissionen bekymret over de tyrkiske myndigheders reaktion på de studerendes ret til at indgive underskriftsindsamlinger, navnlig på baggrund af at retten hertil for nylig er blevet udvidet ved en ændring af artikel 74 i den tyrkiske forfatning.

4. Hvad kulturelle rettigheder angår, bemærkede Kommissionen i sin periodiske rapport af 13. november 2001(1) at ændringerne af artikel 26 og 28 i forfatningen kan betragtes som fremskridt. Forfatningens bestemmelser om forbud mod brug af andre sprog er blevet afskaffet. Næste trin er, at restriktionerne i lovgivningen lempes således at denne ret kan udnyttes i praksis.

(1) KOM(2001) 700 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1814/02

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(25. juni 2002)

Om: Traktatbrud

1. Kan Kommissionen beskrive de omstændigheder, hvorunder den er rede til at undersøge en medlemsstats traktatbrud eller krænkelse af EU-lovgivning, specielt i forbindelse med konkurrenceprægede offentlige udbud og statsstøtte samt tilsvarende foranstaltninger?

2. Er den rede til at give klagere, herunder virksomheder, ret til at indgive anonyme klager for at beskytte dem mod formodede eller konkrete trusler om repressalier fra myndighedernes side?

3. Har den tidligere gjort dette?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(29. juli 2002)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem, at den hvert år behandler flere hundrede klager over medlemsstaternes overtrædelse af fællesskabsreglerne om frie varebevægelser og offentlige udbud.

Klagerne behandles efter traktatbrudsproceduren i EF-traktatens artikel 226 og kan, hvis den pågældende medlemsstat og Kommissionen er uenige, indbringes for Domstolen.

Efter Kommissionens interne procedureregler skal klager behandles fortroligt. Dette princip fastslog Kommissionen for nylig på ny i sin meddelelse af 20. marts 2002 til Europa-Parlamentet og Den Europæiske Ombudsmand om forbindelserne med klagere i sager om overtrædelse af fællesskabsretten(1).

Kravet om fortrolighed kan ikke frafaldes uden klagerens udtrykkelige samtykke. Kravet begæres i reglen frafaldet, når det er nødvendigt for at kunne fortsætte Kommissionens sagsbehandling og finde en løsning til klagerens fordel i samråd med den pågældende medlemsstat.

For så vidt angår statsstøtte, som behandles efter procedurerne i EF-traktatens artikel 87-89, overholder Kommissionen på anmodning ligeledes princippet om, at klager behandles fortroligt.

(1) EFT C 166 af 12.7.2002.