SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2941/96 af Mary Banotti (PPE) til Kommissionen (8. november 1996)

Om: Regulering af adgangsstyring og hermed forbundne tekniske tjenester

Den 30. maj 1996 gav GD IV udtryk for det synspunkt, at den SIMLock-feature (SIM-kode), som GSM/DSC1800-netvaerksoperatoerer goer brug af, og som reelt binder kunden til en GSM-operatoer eller -serviceudbyder, var potentielt konkurrencefordrejende. GD IV sagde, at telefonen kunne deblokeres paa anmodning af kunden for at forhindre konkurrencefordrejende virkninger af denne kode over for eksisterende eller nye operatoerer og for at undgaa oeget national opsplitning af mobiltelefonmarkedet.

Er der ikke en parallel mellem denne sag og den situation, der er ved at opstaa i fobindelse med digitalt betalings-tv, hvor vertikalt integrerede operatoerer af adgangsstyringssystemer sandsynligvis kobles paa ét betalings-tv-sendenet, som ogsaa driver et abonnementadministrations- og godkendelsessystem, og som andre operatoerer er noedt til at anvende?

Kan Kommissionen nu oplyse, hvilke foranstaltninger den har truffet for at sikre, at direktiv 95/47/EF ((EFT L 281 af 23.11.1995, s. 51. )) er blevet gennemfoert i fuldt omfang og paa samme maade i alle medlemsstater?

Vil Kommissionen tage skridt til at sikre, at andre operatoerer, hvis de oensker det, direkte eller indirekte kan udstede deres egne kort til en dekoder med et integreret adgangsstyringssystem?

Da det er indlysende, at forbrugerne vil vaere tilbageholdende med at koebe mere end én dekoder, bedes Kommissionen oplyse, hvilke skridt den vil tage for at sikre, at dekoderen i tilfaelde af, at den er udstyret med et integreret adgangsstyringssystem, kan modtage alle tilgaengelige ukodede tjenester saavel som betalingstjenester? Vil det ogsaa gaelde i de tilfaelde, hvor et betalings-tv-sendenet selv oensker at godkende sine smart card-abonnenter?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (den 11. december 1996)

Anvendelse af teknologisk udstyr, som binder kunderne, er almindelig praksis for baade GSM/DCS1800-mobiltelefoner samt abonnementadministrations- og godkendelsessystemer til digitalt betalings-tv. Der kan paa nuvaerende tidspunkt endnu ikke siges noget om, hvorvidt virkningen af saadant udstyr paa konkurrence og forbrugere paa mobiltelefonmarkedet vil have den samme virkning paa markederne for digitalt betalings-tv.

GSM/DCS1800-teknologi anvendes inden for hele det europaeiske oekonomiske samarbejdsomraade (EOES). Nogle virksomheder, som udbyder GSM/DCS1800-tjenester, yder tilskud til salget af mobiltelefoner med henblik paa at foroege dette. Det medfoerer en oeget risiko for bedrageri med mobiltelefoner, og SIM-koden kan medvirke til at mindske dette bedrageri. I det omfang virksomhederne anvender SIM-koden til dette formaal, giver det ikke anledning til konkurrencemaessige betaenkeligheder. Koden forhindrer dog ogsaa konkurrence paa markedet for levering af mobiltelefontjenester. Hvis en kunde kun kan anvende en bestemt mobiltelefon paa et bestemt net, saa vil kunden ikke frit kunne vaelge en tjenesteyder ved udloebet af en eventuel minimumsperiode for abonnementet. Kommissionen accepterer derfor generelt, at SIM-koden kan anvendes som en metode til at genvinde midler, der er ydet som tilskud til salg af mobiltelefoner, men ikke at den derudover anvendes til at binde kunderne til et bestemt net og dermed begraenser konkurrencen. Dette ville isaer vaere tilfaeldet, hvor SIM-koder anvendes af en operatoer med en dominerende stilling paa mobiltelefonmarkedet.

GSM/DCS1800 er en ETSI-standard (Europaeisk Standardiseringsinstitut for Telekommunikation), og SIM-koden er foreslaaet som ETSI-standard. Direktiv 95/47/EF ((EFT L 281 af 23.11.1995. )) om standarder for transmission af tv-signaler indeholder ikke bestemmelser om faelles (dvs. standard) graenseflader, da man vil fremme innovation og risikovillighed ved indfoerelsen af ny teknologi til digital-tv-tjenester. Selv om faelles graenseflader ville goere andre tv-selskaber i stand til at udstede og godkende deres egne kort til en dekoder, vil de fleste betalings-tv-leverandoerer insistere paa visse rettigheder til dekoderen for at sikre en adgangsstyring ogsaa til den standardiserede dekoder. Det vil vaere en beskyttelse mod piratvirksomhed og en beskyttelse af investeringen mod »gratister«. Hvor problemet i forbindelse med SIM-koden vedroerer en praksis, der gaar ud paa at begraense interoperabiliteten af en telefon, og hvornaar den fulde funktionsdygtighed skal genetableres, synes det potentielle problem med dekodere at vaere den mulige anvendelse af intellektuelle ophavsrettigheder som grundlag for at naegte adgang til en facilitet, som er noedvendig for levering af en tjeneste. Loesningen af problemet vil derfor vaere afhaengig af omstaendighederne i den enkelte sag.

En anden, mere betydningsfuld forskel mellem de to situationer er Kommissionens oenske om, at SIM-koden ikke boer forhindre kunderne i samtidigt at tegne abonnementer i andre medlemsstater for at nyde godt af eventuelle lavere samtaleafgifter i det paagaeldende land. I modsaetning hertil er tv-markedet stadig naturligt opdelt paa nationalt eller regionalt niveau paa grund af sproglige eller kulturelle forskelle. Spoergsmaalet om forbrugere, som skifter til tv-leverandoerer i andre medlemsstater for at opnaa en lavere pris for det samme produkt, opstaar derfor ikke. De ydelser, som leveres i hver medlemsstat, uanset om der er adgangsstyring eller ej, er ikke substitutter i forbrugernes oejne. Det kan selvfoelgelig aendre sig i fremtiden.

Hvad angaar gennemfoerelsen af direktivet, har Kommissionen til dato endnu ikke modtaget officiel underretning fra nogen medlemsstat om, at direktivet er gennemfoert i national ret. Kommissionen indleder derfor som vanligt i saadanne sager overtraedelsesproceduren i henhold til EF-traktatens artikel 169. Naar medlemsstaternes underretninger er modtaget, kontrollerer Kommissionen, at gennemfoerelsesbestemmelserne er i overensstemmelse med direktivet.

Selv om direktivet ikke paalaegger anvendelsen af en bestemt teknologi til adgangsstyring, forbyder det misbrug af adgangsstyringsteknologi til konkurrenceforvridende formaal og kraever ensartede, rimelige og ikke-diskriminerende vilkaar for de kommercielle relationer mellem adgangsstyringstjenester og sendere. Det paalaegger ogsaa medlemsstaterne at etablere passende konfliktloesningsprocedurer med henblik paa at loese tvister.

Digitale tv-tjenester tilbydes snart inden for EOES-omraadet. I forbrugernes interesse letter direktivet en loesning med én dekoder ved f.eks. at gennemtvinge standardkryptering og standarddekryptering, og det forbyder fremgangsmaader, som er i strid med konkurrencereglerne. Da der endnu ikke foreligger eksempler paa konkurrenter eller forbrugere, som er blevet stillet ugunstigt af en betalings-tv-operatoer i en dominerende stilling i forbindelse med eneret paa levering af digitale adgangsstyringssystemer, er det ikke muligt paa nuvaerende tidspunkt at give mere praecise svar paa, hvordan Faellesskabets konkurrenceregler eller andre sanktioner, som Kommissionen har til raadighed, vil blive anvendt i en saadan situation.