SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2156/02

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(11. juli 2002)

Om: Forslag til direktiv om miljøansvar Objektivt ansvar artikel 9

I henhold til artikel 3, stk. 1, og artikel 3, 5 og 7 i forslag til direktiv om miljøansvar(1) bør medlemsstaterne indføre et system med objektivt ansvar for miljøskader, der er forvoldt af aktiviteter, som indebærer en potentiel eller aktuel fare for menneske og miljø som opført i bilag I til Kommissionens forslag.

Artikel 3, stk. 2, og artikel 8 omhandler derimod anvendelse af ansvar i visse tilfælde ved fejl eller forsømmelse, når andre aktiviteter end dem, der er nævnt i bilag I, forvolder skade på biodiversiteten.

I henhold til artikel 9, stk. 1, finder det objektive ansvar ikke anvendelse dels på virksomhed, der er tilladt i medfør af de gældende love og bestemmelser eller i medfør af en tilladelse eller en godkendelse, der er meddelt virksomheden, dels på virksomhed, som ikke ansås for skadelig ifølge den videnskabelige og tekniske viden på det tidspunkt, hvor emissionen eller virksomheden fandt sted.

Den i bilag I nævnte virksomhed omhandler primært, om ikke udelukkende, virksomhed, der er underkastet en tilladelse eller en godkendelse.

På den anden side synes Kommissionens forslag ikke at tage hensyn til muligheden af, at en medlemsstat indfører eller tildeler godkendelser eller tilladelser for virksomhed, uden at dette er obligatorisk i EU.

I hvilke tilfælde kan der på baggrund af disse oplysninger være tale om at anvende systemet med objektivt ansvar? For at kunne danne sig et overskueligt billede af direktivforslagets rækkevidde er det nødvendigt med en udførlig liste over disse tilfælde.

Kan man konstatere, at offentlighedens adgang til oplysninger om indholdet af EU-institutionernes arbejde og følgelig offentlighedens deltagelse heri vanskeliggøres af den måde, hvorpå direktivforslaget er udarbejdet, og muligvis giver offentligheden et forkert indtryk af rækkevidden af det foreslåede system med objektivt ansvar?

(1) KOM(2002) 17 EFT C 151 E af 25.6.2002, s. 132.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(31. juli 2002)

En sammenholdelse af de relevante bestemmelser i forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, som det ærede medlem henviser til, afføder følgende kommentarer:

Artikel 3, stk. 1, og artikel 4 og 5 i det ovennævnte forslag kræver ikke, at der fremføres bevis for fejl eller forsømmelse for at pålægge driftsherren ansvaret i forbindelse med udøvelsen af aktiviteter, der er anført i bilag I til forslaget.

Ifølge forslagets artikel 9, stk. 1, litra c), er driftsherren undtaget fra ansvar, når miljøskaden er blevet forårsaget af en emission eller begivenhed, der er tilladt i henhold til de gældende love og bestemmelser eller til den tilladelse eller godkendelse, der er meddelt virksomheden.

For det første skal det bemærkes, at selv om mange af de aktiviteter, der er anført i bilag I til forslaget, er undergivet fællesskabstilladelse eller -godkendelse, er det ikke alle, der er omfattet af en sådan ordning. Opmærksomheden bør navnlig rettes mod de aktiviteter i bilag I, der vedrører fremstilling, anvendelse, oplagring, transport inden for en virksomheds område eller udledning i miljøet af farlige stoffer og præparater. Det skal præciseres, at farlige stoffer og præparater bortset fra plantebeskyttelsesmidler og biocidholdige produkter(1) ikke er omfattet af en EU-godkendelsesordning. Som anført nedenfor skal der også tages hensyn til nationale godkendelser eller tilladelser, men det ser ikke ud til, at alle farlige stoffer og præparater er underkastet nationale tilladelses- eller godkendeslsesordninger.

Det er også klart, at skader forårsaget af uautoriserede emissioner eller emissioner, som overstiger de foreskrevne emissionsgrænseværdier, ikke er omfattet af artikel 9, stk. 1, litra c).

Desuden er der fastsat en undtagelsesbestemmelse til artikel 9, stk. 1, litra c), og som det er tilfældet med alle undtagelsesbestemmelser, bør denne principielt fortolkes snævert. Det skal i den forbindelse betones, at der med denne bestemmelse ikke henvises til aktiviteten som sådan, men til en emission eller begivenhed, som er en specifik del af den pågældende aktivitet.

Det betyder, at det blotte faktum, at en aktivitet er blevet udøvet i overensstemmelse med alle gældende love og bestemmelser eller i henhold til en tilladelse eller godkendelse, ikke automatisk befrier driftsherren for ansvar i alle tilfælde.

Mere specifikt gælder det, at driftsherren bør holdes strengt ansvarlig, når der er forårsaget skader på miljøet som følge af en fejl ved udøvelsen af den pågældende aktivitet, eller når skaden er forårsaget ved et uheld(2).

Det skal bemærkes under henvisning til de kendteste eksempler på miljøskade (som f.eks. forureningen af Rhinen som følge af en brand i Sandoz-fabriksanlægget i Basel i 1986, bruddet på en dæmning for tilbageholdelse af spildevand ved Aznalcollar-minekomplekset den 25. april 1998 i Spanien, som førte til udstrømning af giftigt vand og mudder hen til Doñana-nationalparken, eller Baia Mare- og Baia Borsa-ulykkerne i januar og marts 2000, hvor floder blev alvorligt forurenet i Rumænien) at den skadeforvoldende begivenhed eller emission i tilfælde af forurening ved et ulykkestilfælde ikke synes at blive anset for lovmedholdelig.

Tillige gælder det, at driftsherren vil være fuldt ud ansvarlig, når skaden forårsages ved fejl eller forsømmelighed fra hans side.

I relation til det ærede medlems spørgsmål om, hvorvidt der i direktivforslaget kun tages hensyn til tilladelsesordninger med hjemmel i fællesskabsretten, skal det bemærkes, at artikel 9, stk. 1, litra c), henviser til de gældende love og bestemmelser samt til tilladelser eller godkendelser, uden at der foretages nogen sondring eller angives nogen begrænsning afhængigt af disses nationale eller fællesskabskarakter.

Det skal også påpeges, at en driftsherre ikke vil kunne påberåbe sig artikel 9, stk. 1, litra c), dersom den emission eller begivenhed, der forårsager skaden, er tilladt i medfør af en tilladelse eller godkendelse, som i sig selv ikke er i overensstemmelse med de gældende love og bestemmelser. Der er derfor ingen grund til at tro, at denne bestemmelse skulle kunne udgøre nogen ubetinget og absolut undtagelse fra ethvert ansvar.

Endelig skal det bemærkes med hensyn til forslagets overskuelighed, at dets ordlyd afspejler Kommissionens villighed til at sikre, at der opnås reelle miljømæssige fordele, samtidig med at der tages hensyn til de økonomiske og sociale aspekter som krævet i henhold til den overordnede politik for bæredygtig udvikling. Det forhold, at man har villet tage hensyn til så mange modstridende interesser har uden tvivl ført til en temmelig kompliceret ordlyd, som ikke gør det lettere for læserne at forstå ordningen som helhed. Kommissionen vil afgjort være parat til at bistå Europa-Parlamentet og Ministerrådet ved ethvert forsøg, disse måtte gøre for at kaste yderligere lys over forslaget.

(1) Her underforstået, at slutprodukter såsom lægemidler eller tilsætningsstoffer til levnedsmidler er omfattet af særlige ordninger og derfor undtaget fra den generelle lovgivning om farlige stoffer og præparater.

(2) Undtagen i tilfælde af, at den begivenhed eller emission, der forvolder skaden, er forårsaget af en af de undtagelsesfaktorer, der er anført i artikel 9, stk. 1, litra a) og b), eller artikel 9, stk. 3.