SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1063/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Rådet

(5. april 2001)

Om: Det montenegrinske folks valg for eller imod uafhængighed bør ikke længere gøres afhængig af en jugoslavisk regerings straf eller belønning

1. Kan Rådet bekræfte, at Den Europæiske Unions trojka den 9. februar 2001 aflagde besøg i den montenegrinske hovedstad Podgorica, og at den over for Montenegros præsident og premierminister indtog det standpunkt, at Montenegro bør indgå i en overenskomst med Serbien, således at en reformeret Forbundsrepublik Jugoslavien bevares?

2. Kan Rådet huske, at det omkring årsskiftet 1991/1992 indtog det standpunkt på Den Europæiske Unions vegne, at alle seks delrepublikker i den daværende socialistiske Forbundsrepublik Jugoslavien i lige omfang havde ret til at blive anerkendt som uafhængige stater, og at Montenegro som den eneste af disse delrepublikker dengang frivilligt gav afkald på anvendelsen af denne rettighed, fordi et politisk flertal på dette tidspunkt valgte at håndhæve beslutningen fra 1918 om, at man ville ophæve den indtil da selvstændige montenegrinske stat til fordel for en fælles fremtid med Serbien?

3. Kan Rådet forestille sig, at den beredvillighed, som Den Europæiske Union indtil da havde vist, i forbindelse med anerkendelsen af den montenegrinske stat har haft indflydelse på Montenegros indenrigspolitik og har bidraget til, at der er opstået partier, som går ind for, at landet igen bliver uafhængigt, at de jugoslaviske parlaments- og præsidentvalg officielt boykottes, og at regeringen træffer forberedelse til afholdelse af en folkeafstemning, hvori de montenegrinske vælgere kan udtale sig for eller imod uafhængighed?

4. Hvorledes vurderer Rådet den omstændighed, at montenegrinerne selv er i stand til at vælge mellem:

a) tilbuddet fra den nye jugoslaviske præsident Kostunica, som kun er blevet valgt af serberne, om dannelse af en ny (kon)føderation under navnet Srbija-Crnagora (Serbien-Montenegro), eller

b) bevarelse af den uafhængighed, der rent faktisk opstod under isoleringen af Milosevic-styret, hvorved de nu får den samme status, som i mellemtiden er blevet anerkendt for de andre tidligere jugoslaviske delrepublikker?

5. Er Rådet rede til i fremtiden hverken at fremme eller bekæmpe en løsrivelse og ikke at behandle valget mellem løsrivelse eller genforening som en straf eller en belønning for hvilket jugoslavisk styre, der end måtte være tale om, men at erkende, at demokrati, fred og stabilitet fungerer bedst, når udenforstående ikke træffer afgørelser om statens fremtid, men når indbyggerne selv gør det?

Svar

(20. november 2001)

Rådet bekræfter, at en EU-trojka besøgte Podgorica den 9. februar for bl.a. at forklare EU's holdning vedrørende det fremtidige forhold mellem Serbien og Montenegro. Trojkaen understregede behovet for dialog og nødvendigheden af at undgå ensidige skridt, da sådanne skridt kan have en skadelig indvirkning på stabiliteten i det vestlige Balkan. Trojkaen gav endvidere udtryk for, at EU gerne ser en omdefinering af det eksisterende føderalistiske system. EU-trojkaen kom med et lignende budskab efter parlamentsvalget i Montenegro den 22. april.

Rådet har aldrig tilskyndet Montenegro til at søge uafhængighed. Selv i Milosevic-regimets sidste faser, hvor EU støttede Montenegro politisk og økonomisk imod det stigende pres fra Beograd, fortsatte EU med at fraråde præsident Djukanovic at løsrive sig fra forbundsrepublikken.

Montenegros uafhængighed ville, især men ikke kun hvis den blev erklæret ensidigt, kunne få en domino-effekt på andre områder i regionen, f.eks. Kosovo, Sandjak eller de albansksprogede dele af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (FYROM), og dermed udgør en alvorlig trussel for stabiliteten på Balkan. Det internationale samfund betaler en høj pris for Balkans ustabilitet og det samme kan i sandhed siges om regionens befolkninger og det er derfor fuldt berettiget til at danne sig en mening om resultatet. Af den grund går Rådet fortsat ind for en forhandlingsløsning, der er tilfredsstillende for begge parter, og som bygger på en demokratisk, åben proces, og en øjeblikkelig genoptagelse af dialogen mellem Beograd og Podgorica med henblik på en forfatningsmæssig omdefinering af deres forbindelser i en ny føderal struktur efter demokratiske principper og på vilkår, der fremmer regional stabilitet. Resultaterne af det nylige valg i Montenegro giver fra dette synspunkt også grund til optimisme. Den radikalt ændrede politiske situation i Forbundsrepublikken Jugoslavien og etableringen af en demokratisk regering i Beograd, både på forbundsplan og på republiksplan, bør kunne bidrage til en sådan løsning.