SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3189/02

af Adriana Poli Bortone (UEN) til Kommissionen

(7. november 2002)

Om: Nye bestemmelser for mærkning af olivenolie

Kommissionens forordning (EF) nr. 1019/2002(1) om handelsnormer for olivenolie blev vedtaget den 13. juni 2002. Forordningen indeholder en række supplerende bestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF(2) af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler.

I artikel 4 i forordning 1019/2002 hedder det ikke blot, at det er fakultativt at anføre oprindelsesbetegnelse på olivenolie, men at kun ekstrajomfruolie og olivenolie med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse må forsynes med oprindelsesbetegnelse i mærkningen.

At det generelt ikke er obligatorisk at anføre olivenoliens oprindelse, er vildledende for forbrugeren, der køber en olivenolie fra et andet land end det, sproget på mærkningen og navnlig varemærket synes at antyde.

Desuden gør muligheden for at blande olivenolier af forskellig oprindelse og mærke dem med den vage betegnelse overvejende oprindelse bestemmelserne for mærkning af olivenolie endnu mere forvirrende.

Den nye forordning træder i kraft den 1. november 2002, og formålet med disse bestemmelser er på den ene side at gøre den gældende lovgivning på området enklere og på den anden side at yde forbrugeren større beskyttelse ved at sikre mod vildledende mærkning og garantere det færdige produkts kvalitet. Kan Kommissionen på baggrund heraf oplyse, om den ikke finder det hensigtsmæssigt at foreslå en ændring af disse bestemmelser for at gøre det obligatorisk og dermed sikkert for forbrugeren at anføre olivenoliens oprindelsesbetegnelse i mærkningen?

(1) EFT L 155 af 14.6.2002, s. 27.

(2) EFT L 109 af 6.5.2000, s. 29.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(9. december 2002)

Kommissionens forordning (EF) nr. 1019/2002 af 13. juni 2002 om handelsnormer for olivenolie er en opfølgning af en beslutning truffet af Europa-Parlamentet, og den efterkommer de henstillinger, som Rådet fremsatte efter analysen af Kommissionens beretning om en kvalitetsstrategi for olivenolie.

Hvad angår oprindelsens anførelse i mærkningen, gælder forordningens artikel 4 fra den 1. november 2002. Denne artikel sikrer, at der er kontinuitet i det system, der blev indført ved forordning (EF) nr. 2815/98(1). Det omfatter en frivillig ordning for anførelse af oprindelsesbetegnelsen i mærkningen for ekstra jomfruolie og jomfruolie, hvoraf mindst 75 % har samme oprindelse. Oprindelsesbetegnelser for andre kategorier forbydes, og den beskyttede oprindelsesbetegnelse (BOB) og den beskyttede geografiske betegnelse (BGB) er de eneste regionale oprindelsesbetegnelser.

Hvis den hidtil frivillige angivelse af oprindelsen skal gøres obligatorisk, ville det forudsætte, at der på EF-plan indføres et effektivt sporings- og kontrolsystem, der ville gøre det muligt at kontrollere frembringelsesstedet, uden at hindre produkternes omsætning inden for og uden for Fællesskabet. Det er dog for tiden ikke realistisk at indføre et sporings- og kontrolsystem for alle de olivenoliemængder, der omsættes.

Den frivillige ordning, der findes, muliggør en omvendt bevisbyrde, idet man tvinger den, der ønsker at anføre oprindelsen i mærkningen af visse former for olivenolie, til at være i besiddelse af visse former for dokumentation, der er i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne og de nationale bestemmelser. I visse tilfælde kan dette nemt ske (f.eks. når oliemøller kun råder over egen olie) og i andre tilfælde ikke (f.eks. når forarbejdningsvirksomheder anvender forskellige olivenolier).

Det er med hensyn til de olivenolier, der markedsføres i Italien, hensigtsmæssigt at henvise til tallene for det seneste produktionsår 2001/2002. Da olivenolieproduktionen var på 562 000 tons, det indenlandske forbrug på 735 000 tons og eksporten på 280 000 tons, har de italienske erhvervsdrivende nemlig måttet importere i alt 440 000 tons for at dække det indenlandske forbrug og forsyne eksportmarkederne. Den importerede olie stammer fortrinsvis fra medlemsstaterne (ca. 400 000 tons, især fra Spanien). De 40 000 tons olivenolie, der importeres fra tredjelande, hidrører fra Tunesien og skal opfylde de kvalitetskrav, der er fastsat i Fællesskabets forordninger.

For at være i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 2815/98 og, fra 1. november 2002, med artikel 4 i forordning (EF) nr. 1019/2002 kan olien kun mærkes med Made in Italy, hvis 75 % til 100 % af olien hidrører fra oliven, der er blevet høstet i Italien. Hvis andelen af olivenolie fra italienske oliven ikke er 100 %, skal dette nævnes udtrykkeligt.

Kommissionen er overbevist om, at det gældende system for anførelse af oprindelsen i mærkningen er det eneste middel, der kan give forbrugeren sikkerhed for kvaliteten af den olivenolie, som producenten leverer.

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 2815/98 af 22. december 1998 om handelsnormer for olivenolie, EFT L 349 af 24.12.1998.