DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/102

(2004/C 70 E/103)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2463/03

af Professor Sir Neil MacCormick (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om: Mindreårige EU-borgere

Kan Kommissionen oplyse, hvilke rettigheder mindreårige EU-borgere har med hensyn til at opholde sig inden for Unionen? Hvis en mindreårig EU-borger har forældre, der ikke selv er EU-borgere, har den pågældende mindreårige EU-borger tilsyneladende ikke opholdsret i Unionen. Det skyldes, at rettighederne ikke gælder for de mindreårige EU-borgeres forældre, når disse forældre ikke er EU-borgere. Mener Kommissionen, at dette er en korrekt gengivelse af forholdene, og mener Kommissionen i bekræftende fald ikke, at de nuværende regler er en overtrædelse af artikel 24, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(25. september 2003)

En mindreårig unionsborger har ret til at have bopæl i en anden medlemsstat, så længe han/hun opfylder betingelserne for udøvelse af opholdsret i EU-lovgivningen, dvs. er arbejdstager (lønnet eller selvstændig), studerende eller en person med tilstrækkelige finansielle midler og en sygeforsikring.

I henhold til EU-lovgivningen omfatter en unionsborgers opholdsret, bortset fra studerende, hans/hendes forældre uanset nationalitet, hvis de forsørges af unionsborgeren. Hvis der er tale om et mindreårigt barn, er det normalt ikke tilfældet, da det normalt er barnet, der forsørges af forældrene.

Hvis det mindreårige barn imidlertid opfyldte ovennævnte betingelser for opholdsret, og hans/hendes forældre var forsørget af ham/hende, har forældrene opholdsret i henhold til EU-lovgivningen.

I EF-Domstolens seneste dom af 17. september 2002 i sag C-413/99, Baumbast og R, bekræftede Domstolen imidlertid princippet om, at bestemmelserne i EU-lovgivningen vedrørende personers frie bevægelighed skal fortolkes i lyset af kravet om respekten for familien, der er fastsat i artikel 8 i Konventionen til Beskyttelse af Menneskerettigheder og Grundlæggende Frihedsrettigheder (ECHR). Denne beskyttelse er en af de grundlæggende rettigheder i EU-lovgivningen.

På basis af dette princip fastslog Domstolen, at hvis børn har opholdsret i en medlemsstat for at følge almindelig undervisning dér i overensstemmelse med artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdstageres fri bevægelighed inden for Fællesskabet (1), skal denne bestemmelse, hvis den skal have nogen nyttig effekt, fortolkes på en sådan måde, at den forælder, der i realiteten drager omsorg for børnene, uanset nationalitet, har ret til at blive hos dem for at lette udøvelsen af denne rettighed, selv om forældrene er skilt, eller den forælder, der har unionsborgerskab, ikke længere er vandrende arbejdstager i værtsmedlemslandet.

Det følger af denne dom, at den forælder, uanset nationalitet, som i realiteten drager omsorg for barnet, selv om han eller hun ikke er arbejdstager i værtsmedlemsstaten, har opholdsret, og at det ikke kan kræves, at han eller hun skal bevise, at han eller hun har tilstrækkelige midler eller sygeforsikring, fordi opholdsretten er baseret på artikel 12 i forordning (EØF) nr. 1612/68, som ikke fastsætter sådanne betingelser, og ikke på Rådets direktiv 90/364/EØF af 28. juni 1990 om opholdsret (2).

En anden interessant sag, som omhandler de rettigheder, som forældre kan opnå på grund af mindreårige børn, behandles i øjeblikket af Domstolen (sag C 200/02, Chen). Sagen vedrører en kinesisk moders opholdsret. Moderen har en lille pige, der er irsk. Den kinesiske moder tog til Irland for at føde barnet, så at barnet kunne få irsk statsborgerskab. Moderen og datteren flyttede derefter til Det Forenede Kongerige, hvor den kinesiske moder hævdede, at hun havde opholdsret i henhold til EU-lovgivningen. Domstolen skal tage stilling til, om moderen kan opnå denne opholdsret fra sit barn, selv om barnet ikke opfylder betingelserne for opholdsret, og moderen ikke forsørges af hende (i det pågældende tilfælde forsørges barnet af moderen). Dette spørgsmål vil blive afklaret i Domstolens kendelse.

(1) EFT L 257 af 19.10.1968.

(2) EFT L 180 af 13.7.1990.