SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2286/00

af Karl von Wogau (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juli 2000)

Om: Fiskal agent i Frankrig

En mellemstor tysk virksomhed, som deltog i opførelsen af Europa-Parlamentet i Strasbourg, har en befuldmægtiget i Guebwiller (Haut-Rhin-departementet). Ved momsafviklingen i forbindelse med udførelsen af arbejdet i Europa-Parlamentet blev den befuldmægtigede fra Guebwiller ikke anerkendt af skattemyndighederne. Som begrundelse blev det angivet, at agenten ikke havde sit sæde på det sted, hvor byggepladsen befandt sig, i det foreliggende tilfælde i Bas-Rhin-departementet.

Er denne fremgangsmåde fra skattemyndighedernes side i overensstemmelse med retningslinjerne for momsafvikling?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(14. september 2000)

I artikel 21 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter Det fælles merværdisystem: ensartet beregningsgrundlag(1), som bl.a. ændret ved Rådets direktiv 91/680/EØF af 16. december 1991 om tilføjelse til det fælles

merværdiafgiftssystem og om, med henblik på afskaffelse af de fiskale grænser, af direktiv 77/388/EØF(2), hedder det, at når en afgiftspligtig levering af goder eller tjenesteydelser foretages af en erhvervsdrivende, som er etableret i en anden medlemsstat, kan medlemsstaterne træffe bestemmelse om, at afgiften påhviler en anden person, f.eks. en repræsentant over for skattemyndighederne.

Direktivet fastsætter ikke de nødvendige betingelser eller omstændigheder for udpegelsen af en sådan repræsentant. Derfor kan medlemsstaterne i den nuværende afgiftsmæssige harmoniseringsfase frit fastsætte disse betingelser og omstændigheder, som tager sigte på at gøre det muligt for den berørte medlemsstat at opnå visse garantier for, at en i et andet land etableret erhvervsdrivendes afgiftsmæssige forpligtelser opfyldes.

I visse medlemsstater er det således, at repræsentanten over for skattemyndighederne skal godkendes af skatteforvaltningen eller stille en vis kaution, medens det i andre lande forholder sig således, at der til udpegelsen af denne repræsentant kun stilles meget enkle krav. Under alle omstændigheder bør det dog anføres, at selv om den af det ærede medlem forelagte sag ikke volder nogen problemer med hensyn til overensstemmelse med momsdirektiverne, så kan man stille spørgsmålstegn ved, om den er i overensstemmelse med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, som omhandlet i EF-traktatens artikel 49 (tidligere artikel 59).

I henhold til dette princip bør en repræsentant over for skattevæsenet, der er etableret i en medlemsstat, og som udøver sin erhvervsaktivitet dér, lejlighedsvis kunne levere tjenesteydelser i en anden medlemsstat uden at være forpligtet til at etablere sig i denne. En sådan forpligtelse ville være lige det modsatte af ovennævnte frihed og ville indebære en forskelsbehandling, der kun ville være berettiget under henvisning til den offentlige orden, den offentlige sundhed eller den offentlige sikkerhed, som nævnt i EF-traktatens artikel 46 (tidligere artikel 56), som EF-traktatens artikel 55 (tidligere artikel 66) henviser til. Alene ud fra de fremlagte oplysninger er Kommissionen ikke i stand til at tage endelig stilling til den af det ærede medlem forelagte sag, og den opfordrer derfor det ærede medlem til at fremsende de relevante dokumenter med henblik på en nærmere gennemgang heraf.

Mere generelt betragtet, og med henblik på at fremme udviklingen af handelen i det indre marked forelagde Kommissionen i 1998 Rådet et forslag til nyt direktiv vedrørende moms(3), der tager sigte på at afskaffe muligheden for at tvinge andre medlemsstaters erhvervsdrivende til at udpege en person, der hæfter for afgiftsbetalingen.

(1) EFT L 145 af 13.6.1977.

(2) EFT L 376 af 31.12.1991.

(3) EFT C 409 af 30.12.1998.