DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/689

(2004/C 84 E/0775)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0870/04

af Wolfgang Ilgenfritz (NI) til Kommissionen

(15. marts 2004)

Om: Arbejdstilladelse for udlejet arbejdskraft i Italien

Et østrigsk firma udlejer arbejdskraft til virksomheder inden for det nuværende EU-område, herunder til virksomheder i Sydtyrol. Arbejdskraften kommer overvejende fra Østrig og EU's nuværende 14 andre medlemsstater. Myndighederne i Sydtyrol har gentagne gange gjort gældende, at der kræves arbejdstilladelser for medarbejdere fra Østrig og EU. Derved bliver også driften af det pågældende firma på den måde besværliggjort.

1. Er det muligt, at arbejdstilladelser i Italien måske er et krav pga. eksisterende overgangsfrister?

2. Eller handler myndighederne i Italien retsstridigt, når de besværliggør det østrigske firmas virke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Stavros Dimas

(19. april 2004)

Artikel 3, stk. 1, litra d), i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (1) pålægger medlemsstaterne at sikre, at virksomheder, der som led i den tværnationale udveksling af tjenesteydelser udstationerer arbejdstagere på deres område, overholder de vilkår for udlejning af arbejdskraft, som deres lovgivning indeholder bestemmelser om. Med hensyn til indholdet skal begrundelsen for bestemmelserne være beskyttelse af arbejdstagerne eller andre overordnede krav af interesse for almenvellet, og bestemmelserne skal være egnet til at sikre virkeliggørelsen af de mål, de forfølger, og de må ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå disse mål.

Hvorvidt en specifik, national bestemmelse lever op disse kriterier eller ej, afhænger af det præcise indhold, de konkrete forhold, der påvirkes heraf, og de betingelser, der gælder for overholdelse af den pågældende bestemmelse.

Generelt set vil Kommissionen understrege, at et krav om arbejdstilladelse for medlemsstaternes statsborgere er i modstrid med EF-traktatens artikel 49. Der findes ikke nogen overgangsordning for Italiens anvendelse af direktiv 96/71/EF, og de overgangsforanstaltninger, som tiltrædelsestraktaten indeholder bestemmelser om, finder ikke anvendelse på forholdet mellem de nuværende medlemsstater.

I henhold til de oplysninger, som Kommissionen råder over, kræver den italienske lovgivning (navnlig artikel 4 i lovdekret nr. 72 af 25. februar 2000 og artikel 2 i lov nr. 196 af 24. juni 1997), at virksomheder, der leverer midlertidig arbejdskraft til en brugervirksomhed, som er etableret i Italien, skal registreres på en liste over sådanne virksomheder hos den kompetente afdeling under ministeriet for beskæftigelse og social sikkerhed. For at blive registreret på listen skal virksomhederne have en bevilling, som i første omgang er midlertidig, og som bliver permanent, efter de har drevet virksomhed i Italien i to år. Opnåelse af denne bevilling er afhængig af, at en række betingelser, som har til formål at beskytte arbejdstagerne, opfyldes. Der er dog ikke behov for en bevilling, hvis en virksomhed, der udlejer midlertidig arbejdskraft, kan dokumentere, at den arbejder under tilsvarende love eller regler, som er vedtaget af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat end Italien.

Som Domstolen har understreget i sin retspraksis, er levering af arbejdskraft et særlig følsomt område set fra et beskæftigelsesmæssigt og socialt og arbejdsmarkedspolitisk synspunkt, da både arbejdsmarkedsforholdene og den pågældende arbejdsstyrkes lovlige interesser påvirkes. Følgelig betragter Domstolen det i henhold til fællesskabslovgivningen som lovligt og i almenvellets berettigede interesse, at medlemsstaterne vælger den politik at gøre levering af arbejdskraft på deres område betinget af en bevillingsordning, såfremt værtsstaten tager hensyn til de krav om dokumentation og sikkerhed, som tjenesteyderen allerede må opfylde i udførelsen af sin virksomhed i den medlemsstat, hvor han er etableret.

Det italienske lovdekret nr. 72 af 25. februar 2000, der gennemfører direktiv 96/71/EF, indeholder ikke yderligere godkendelseskrav, hvad angår tværnational udlejning af arbejdstagere, som er statsborgere i en af medlemsstaterne, og Kommissionen er ikke bekendt med andre bestemmelser i lovgivningen, som kræver, at sådanne arbejdstagere skal have arbejdstilladelse.

(1) EFT L 18 af 21.1.1997.