SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3626/01

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(8. januar 2002)

Om: Den nederlandske regerings afgørelse om ikke længere at fritage grøn elektricitet fra vandkraftværker for økoskat

Den nederlandske regering har vedtaget at ændre den regulerende energiskat (REB, eller økoskat) i Nederlandene. Elektricitet frembragt ved vandkraft skal pr. 1. januar 2002 ifølge den nederlandske regering ikke længere være fritaget for REB. I en skrivelse til andetkammeret argumenter den nederlandske regering som følger:

allerede nu stor eksport af billig vandkraftelektricitet til Nederlandene. Med åbningen af det grønne marked i Nederlandene forventes det, at importen af elektricitet fremstillet ved vandkraft fra visse udenlandske ressourcer vil stige stærkt. Så længe der inden for Europa endnu ikke er tale om et ensartet område for det grønne energimarked, vil det nederlandske grønne elektricitetsmarked som følge af omfattende import af elektricitet fremstillet ved vandkraft blive forstyrret.

En energivirksomhed som Nuon forsyner nu næsten 60 000 familier i Nederlandene med grøn elektricitet ved hjælp af små vandkraftværker i England, Sverige og Norge. Med et pennestrøg vedtager den nederlandske regering, at dette ikke længere er grøn elektricitet. Ved netop nu at ville omstille hundredetusinder af husholdninger i Nederlandene til grøn elektricitet, fratager den nederlandske regering producenterne mulighed for på kort sigt at imødekomme denne stigende efterspørgsel. Som følge heraf vil det være økonomisk vanskeligere at bringe en bæredygtig energi på markedet og at opretholde den. Ligeledes vil en forventet forskydning i retning af mindre ren biomasse vanskeliggøre den nederlandske forpligtelse til i løbet af nogle få år at realisere et bæredygtigt energiforbrug på 22 %. Det lader i høj grad til, at den nederlandske regering ikke så meget er interesseret i at skabe et ensartet område for grøn elektricitet i Europa, men at beskytte milliardindtægterne fra REB.

Er den nederlandske regerings beslutning om ikke længere at betegne elektricitet frembragt ved vandkraft som grøn elektricitet i overensstemmelse med de eksisterende europæiske bestemmelser og lovgivningen, navnlig liberaliseringen af elektricitetsmarkedet i Europa?

Hvordan forholder denne afgørelse sig med Kommissionens planer om at indføre elektricitetsmærkning, således at forbrugere i Europa ved, hvad slags elektricitet de køber og kan købe?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(4. februar 2002)

Med hensyn til den første del af forespørgslen kan Kommissionen forsikre det ærede medlem om, at den nederlandske regerings beslutning om at bringe fritagelsen fra økobeskatningen for elektricitet, som er frembragt ved vandkraft, til ophør ikke synes at være uforenelig med de fælles regler for elektricitetsmarkedet, hvorefter det er forbudt at diskriminere mellem elproducenter fra forskellige medlemsstater. Ifølge de foreliggende oplysninger ophører fritagelsen af vandkraftelektricitet fra økobeskatningen øjensynligt for såvel indenlandske producenter som producenter fra andre EU-lande.

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet(1) (herefter kaldet direktivet) omfatter også vandkraftelektricitet under elektricitet fra vedvarende energikilder (almindeligvis betegnet som grøn elektricitet), men medlemsstaterne har ingen forpligtelse til at støtte denne form for elektricitet via særlige lovforanstaltninger, som f.eks. fritagelse for beskatning.

I henhold til direktivets artikel 3 skal medlemsstaterne blot træffe passende foranstaltninger til at fremme et øget forbrug af elektricitet fra vedvarende energikilder. Direktivet siger ikke noget om arten af sådanne foranstaltninger, hvilket dermed er overladt til medlemsstaternes eget skøn. Følgelig er den nederlandske regering frit stillet med hensyn til kun at støtte visse kilder til grøn elektricitet uden dermed at begå nogen overtrædelse af fællesskabsretten.

For så vidt angår den anden del af forespørgslen, nemlig forbindelsen mellem den anfægtede beslutning og direktivets bestemmelser om mærkning, kan Kommissionen ikke se nogen direkte forbindelse mellem disse to spørgsmål. I henhold til direktivets artikel 5 skal medlemsstaterne senest den 27. oktober 2003 sikre, at det kan garanteres, at elektricitet fra vedvarende energikilder (i direktivets forstand) faktisk er produceret fra sådanne kilder, idet der dog ikke kræves anvendelse af særlige støtteforanstaltninger i den anledning.

(1) EFT L 283 af 27.10.2001.