SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3995/00

af Helmuth Markov (GUE/NGL) til Kommissionen

(21. december 2000)

Om: Anmodning fra Verband innovativer Kfz-Unternehmer und Handelsvertreter e.V. (VIKH) om udstedelse af en attest på enkeltfritagelse GEMA

Den 26. marts 1999 blev der hos Kommissionen (aktsag IV-C/2 (SG) 486) indgivet en klage mod Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA), der tilsyneladende indtil i dag ikke er blevet behandlet.

Den 13.1.2000 anmodede Verband innovativer Kfz-Unternehmer und Handelsvertreter e.V. (VIKH) om udlevering af en kopi af enkeltfritagelsesdokumenterne henholdsvis om udstedelse af en enkeltfritagelse vedrørende GEMA, som indtil dags dato ikke er blevet tilsendt reklamenten.

1. Hvad er grunden til, at ovennævnte klage og anmodning om dokumenter vedrørende enkeltfritagelser ikke er blevet behandlet henholdsvis sidstnævnte ikke er blevet udleveret?

2. Er Kommissionen ligesom reklamenten af den opfattelse, at afspilning af musik, f.eks. i restauranter, bilforretningers salgslokaler eller frisørsaloner i modsætning til musikudsendelser af kommerciel art (f.eks. via radiosendere, anstalter, diskoteker, i opera- og teaterbygninger, livebands osv.) ikke er under GEMA-afgift? (I henhold Kommissionens afgørelse 71/224 skal musikudsendelser kun være underlagt afgift, når den udsendes mod vederlag)

3. Er Kommissionen endvidere ligesom reklamenten af den opfattelse, at GEMA for sine aftaler med sidstnævnte virksomheder absolut har brug for en enkeltfritagelse.

4. Vil det være muligt at godkende GEMA's aftale med disse virksomheder (frisørsaloner, restauranter (ingen diskotekslignende anvendelse), bilfirmaer til understregning af salgslokalets atmosfære)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(7. marts 2001)

1. VIKH hævdede ved brev af 26. marts 1999, at GEMA's krav på afgifter for afspilning af baggrundsmusik, enten i form af musik, der er indspillet eller

sendes via radio i en restaurant, indebærer overtrædelse af konkurrencereglerne. Generaldirektoratet for Konkurrence meddelte ved brev af 27. april 1999 VIKH, at det ikke så nogen anledning til at indlede proceduren i henhold til EF-traktatens konkurrenceregler. Det anførte, at GEMA's opkrævning af afgifter for gengivelse af ophavsretlige beskyttede værker i restauranter ikke i sig selv medfører nogen overtrædelse af disse bestemmelser. Det fremgår ikke af VIKH's brev af 26. marts 1999, at afgiftsberegningen medfører nogen overtrædelse af de omhandlede bestemmelser. Ifølge Generaldirektoratet for Konkurrence indeholder VIKH's brev af 19. september 2000 ikke nye oplysninger, der berettiger, at der indledes en procedure. VIKH er blevet underrettet herom.

Efter Kommissionens beslutning af 2. juni 1971 i GEMA-sagen (71/224) er GEMA's vedtægter ved flere lejligheder blevet ændret. Efter disse ændringer vedtog Kommissionen den 4. december 1981 en beslutning om negativattest (82/204). Kommissionen fandt det ikke nødvendigt at indrømme enkeltfritagelse.

2. Kommissionen deler ikke VIKH's holdning om, at musik i restauranter ikke er underlagt GEMA's afgiftsordning. Som i de eksempler, der anføres til sammenligning af det ærede medlem, indebærer afspilning af musik i restauranter udnyttelse af kommerciel karakter.

GEMA-beslutningen (71/224) omhandler ikke dette spørgsmål. Rettighedsindehavere eller indehavere af hermed beslægtede rettigheder, f.eks. radiostationer, bør modtage afgifter (vederlag) for musik, der afspilles i et etablissement, hvis hovedformål/aktivitet er af kommerciel art. Dette vederlag foreskrives, ikke blot i medlemsstaternes nationale lovgivning, men også i international aftaleret (artikel 11 bis i Den Internationale Union til Værn for Litterære og Kunstneriske Værker (Bernerkonventionen) og i artikel 12 i Rom-konventionen om beskyttelse af udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer samt radio- og fjernsynsforetagender). EU-lovgivningen, og især artikel 8 i Rådets direktiv 92/100 EØF af 19. november 1992 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret(1) er i overensstemmelse med international lovgivning og Fællesskabets internationale forpligtelser. Verdenshandelsorganisationens TRIPs-aftaler, der omfatter Bernerkonventionens artikel 11 a, tillader ikke fritagelser for betaling af afgifter eller for indhentning af tilladelse hos rettighedsindehavere til fordel for mindre etablissementer, der spiller musik (f.eks. restauranter, bilforhandlere eller frisører).

3. og 4. Aftaler med virksomheder, som f.eks. dem, der nævnes af det ærede medlem, kræver ikke nødvendigvis enkeltfritagelse. Sådanne aftaler falder ikke automatisk ind under EU's konkurrenceregler, hvis de udelukkende omfatter brug af ophavsret mod vederlag. Hvis sådanne aftaler derimod på grund af uberettigede ophavsretsgebyrer, som har betydelig indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne indebærer misbrug af en dominerende stilling i medfør af EF-traktatens artikel 82 (tidligere artikel 86), vil de være forbudt, og der kan ikke indrømmes fritagelse. Kommissionen råder imidlertid ikke over oplysninger, der berettiger en sådan konklusion.

(1) EFT L 346 af 27.11.1992.