SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3245/00

af Neil MacCormick (Verts/ALE) til Kommissionen

(20. oktober 2000)

Om: Forsikringsselskabers administration af forældreløses midler

Har Kommissionen beskæftiget sig med spørgsmålet om forsikringsselskabers administration af forældreløses midler? Mener Kommissionen, at eventuel misbrug af sådanne midler ville være uforenelig med de rettigheder, der tilkommer forbrugerne af finansielle tjenesteydelser i Unionen?

Hvad agter Kommissionen i bekræftende fald at foretage sig for at sikre, at forældreløses midler ikke misbruges til fordel for forsikringsselskabers aktionærer på de forsikredes bekostning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. december 2000)

De såkaldte forældreløse midler refererer til den mængde aktiver i en livsforsikringsfond, der overstiger, hvad et forsikringsselskab skal råde over for at kunne indfri sine kontraktmæssige forpligtelser. Dette beløb beregnes ud fra forsigtige antagelser med henblik på at imødekomme de forsikredes rimelige forventninger. De nationale myndigheder, der fører tilsyn med forsikringsselskaberne, overvåger deres finansielle sundhed, især om forsikringsselskabets kontraktmæssige forpligtelser er dækket ind af rimelige og tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser. Sådanne forsikringsmæssige hensættelser udgøres af forsikrerens investeringer i særlige former for aktiver.

Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv)(1) fastlægger samordnede

regler for beregningen af mindstebeløbet for forsikringsmæssige henlæggelser, herunder livsforsikringshenlæggelser, som et forsikringsselskab skal foretage for at opfylde sine kontraktmæssige forpligtelser. Direktiv 92/96/EØF rummer også en liste over de mulige aktiver, som medlemsstaterne giver forsikringsselskaberne lov til at investere i med henblik på at sikre deres forsikringsmæssige hensættelser. Ud fra et retligt synspunkt ejes de aktiver, der udgør forsikringsmæssige hensættelser, af forsikringsselskabet.

Det ærede medlem henviser til et livsforsikringsselskabs fordeling af de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, og som overstiger det beløb, der skal være til rådighed i henhold til de regler, der anvendes til beregning af sådanne hensættelser. Det tilkommer forsikringsselskabet under tilsyn af den nationale tilsynsmyndighed at fastlægge beløbet for sådanne overskydende aktiver såvel som kriterierne for fordelingen heraf.

I henhold til de oplysninger, Kommissionen ligger inde med, har det britiske forsikringstilsyn (Financial Services Authority) altid været af den opfattelse, at fordelingen af sådanne aktiver bør være af en sådan karakter, at de forsikrede ville være berettigede til at få 90 % af de aktiver, der skal fordeles, og at de resterende 10 % overlades til aktionærerne. Visse forsikringsselskaber indførte for nylig særlige tilbud til de forsikrede vedrørende fordelingen af en del af de såkaldte forældreløses aktiver. Landets domstole opfordres nu til at undersøge sådanne tilbud, og en vigtig prøvesag vil blive behandlet af højesteret i december 2000. Dette vil bidrage til at klarlægge situationen.

Kommissionen har ikke noget kendskab til misbrug af de forældreløses midler, der indehaves af forsikringsselskaber. Kommissionen er af den opfattelse, at det tilkommer de nationale myndigheder at fastslå, om fordelingen af de aktiver, som indehaves af forsikringsselskaber, og som overstiger de investeringer, der skal dække minimumsniveauet for forsikringsmæssige henlæggelser, er i overensstemmelse med betingelserne i de forsikringskontrakter, der er indgået af forsikringsselskaberne, og i overensstemmelse med andre retsforskrifter eller forsigtighedsnormer, der gælder i medlemsstaterne. Skulle der fremkomme oplysninger om særlige former for handelsmæssig praksis, der er i modstrid med de nationale krav, vil de nationale myndigheder blive anmodet om at træffe de nødvendige foranstaltninger.

(1) EFT L 360 af 9.12.1992.