DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/101

(2004/C 78 E/0101)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2291/03

af Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juli 2003)

Om: Ligestilling af medlemsstaterne ved besættelse af stillinger i EU

Et af de grundlæggende principper i Den Europæiske Union er ligestilling og en ensartet behandling af medlemsstaterne. På nuværende tidspunkt overholdes disse principper ikke ved besættelsen af de højeste poster. Finland er den eneste medlemsstat, hvor en statsborger ikke besætter en eneste stilling som generaldirektør. Der er faktisk ikke nogen mangel på kompetente finske ansøgere til stillinger i EU på A 1-niveau.

Denne situation opfattes som ubehagelig i Finland, og det kan forringe EU's omdømme i den finske befolknings øjne. Også den langvarige strid om placeringen af fødevareagenturet har belastet finnernes tillid til EU. Ikke alene har Finland ikke nogen generaldirektør, men heller ikke noget EU-organ. I forbindelse med den forestående udvidelse er den finske bekymring særligt akut.

Hvorfor overholdes princippet om ligestilling og anvendelsen af kvoter ikke, når de mest højtstående tjenestemænd i EU skal udnævnes? Hvordan og efter hvilken tidsplan vil Kommissionen afhjælpe dette misforhold ved besættelse af stillingerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(23. september 2003)

Kommissionen kan naturligvis kun besvare de af det ærede medlems spørgsmål, der vedrører denne institution. Det ærede medlems spørgsmål om generaldirektørstillinger ved EU andre steder i EU's embedsstand skal rettes til de enkelte administrationer af de øvrige institutioner.

Kommissionen anvender ikke kvoter ved udvælgelsen af tjenestemænd, hvad enten udvælgelsen sker ved åbne udvælgelsesprøver eller for at besætte ledende stillinger. Vedtægtens artikel 27, stk. 3, bestemmer, at »ingen stilling kan forbeholdes borgere fra en bestemt medlemsstat.«

Det er ikke kun Kommissionens politiske målsætning og praksis at opretholde en geografisk ligevægt, men det er et krav i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, idet hensynet til fortjenester dog går forud herfor. Det fremgår af ordlyden i vedtægtens artikel 27, stk. 1, der bestemmer som følger: »Det skal ved ansættelse tilstræbes, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet; de skal udvælges på et så bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i Fællesskabernes medlemsstater.«

Retten i Første Instans har givet en klar fortolkning af denne regel: Efter vedtægten går hensynet til fortjenester og kvalifikationer forud for alt andet, og nationalitetshensyn kan kun påberåbes for at sondre mellem ansøgere med tilsvarende kvalifikationer.

Da Romano Prodi tiltrådte i september 1999, bekræftede han et sæt klare overordnede principper for stillinger i den øverste ledelse, nemlig:

— Fortjenester går forud for alt andet ved beslutninger om udnævnelse

— man bør i videst mulige omfang bestræbe sig på at respektere behovet for at sikre en ligevægt mellem nationaliteterne i stillinger i den øverste ledelse

— man bør i videst mulige omfang bestræbe sig på at respektere behovet for at sikre en bedre ligevægt mellem kvalificerede kvinder og mænd i de øverste stillinger i Kommissionen.

Denne politik er blevet fulgt siden hen, og alle udnævnelser er sket i fuld overensstemmelse med Kommissionens tilslutning til disse principper, således som det fremgår af dens interne procedurer for udvælgelse og udnævnelse af ledende tjenestemænd.

For så vidt angår repræsentationen af finske statsborgere i stillinger på A1-niveau, er den omstændighed, at der ikke i øjeblikket er nogen finsk generaldirektør, ikke udtryk for, at Kommissionen fraviger princippet om en geografisk ligevægt i stillinger i den øverste ledelse.

Siden juni 2002, da Kommissionen udnævnte en finsk statsborger på A1-niveau til vicegeneraldirektør i Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse, har Kommissionen således haft to finske statsborgere i stillinger på A1-niveau. Hvor mange statsborgere der sidder i stillinger på A1-niveau pr. medlemsstat, kan naturligvis variere fra tid til anden. I øjeblikket er der således f.eks. flere finner, der sidder i stillinger på A1-niveau, end statsborgere i stillinger på A1-niveau fra medlemsstater med en tilsvarende eller større befolkning.

For så vidt angår udnævnelser til ledende stillinger, findes der ingen »tidsplan« ud over den, der er fastsat ved den politik, som denne Kommission har indført, og som består i, at alle generaldirektører, vicegeneraldirektører og direktører skal rokere til tilsvarende stillinger efter højst fem — eller i særlige tilfælde allerhøjst — syv år. Det er kun ved disse helt generelle rokader — som ikke indebærer en automatisk eller garanteret flytning fra ét generaldirektorat til et andet — at ledige ledende stillinger besættes, efterhånden som de bliver ledige.

Ved udnævnelser, hvad enten de sker ved »rokader« eller på anden vis, tager Kommissionen naturligvis hensyn til princippet om en geografisk ligevægt og en ligevægt mellem kvinder og mænd uden at tilsidesætte det afgørende krav om fortjenester.

Hvor EU-agenturer skal placeres, har, som det ærede medlem vil vide, intet at gøre med Kommissionen. Sådanne beslutninger træffes alene af stats- og regeringscheferne forsamlet i Det Europæiske Råd.