SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0385/00

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(15. februar 2000)

Om: Anti-reklamechip til tv-apparater

Visse tv-apparater er i dag udstyret med en elektronisk chip, som lukker af for reklamer og giver mulighed for at se alternative billeder. Teknikken kan sammenlignes med den chip i autoradioer, der sikrer modtagelse af trafikradio. Denne teknik giver forbrugerne den fordel, at de kan slippe for reklamer. Og reklamerne bliver til gengæld set af motiverede seere. Finansieringen af alternativet til reklamebilleder kan ske ved gradvis at nedsætte skattefradraget for reklameomkostninger.

Aktivering af denne chip kræver en lovændring, der gør det obligatorisk, at der udsendes et signal, når reklamerne starter. Desuden må der etableres et regi, der kan tilbyde et alternativ.

Europæiske retsregler, der gør denne chip obligatorisk for alle tv-apparater, der markedsføres, vil derfor være hensigtsmæssige.

Kan Kommissionen oplyse, om indførelse af europæiske retsregler, der gør indbygning af en anti-reklamechip obligatorisk, er mulig og ønskværdig?

Hvilke initiativer vil Kommissionen tage med henblik på at indføre sådanne retsregler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(31. marts 2000)

Det ærede medlem henviser til den nye tekniske anordning, der giver seerne mulighed for at se alternative billeder i stedet for fjernsynsreklamer. Dette kræver, at fjernsynsapparatet udstyres med en særlig chip, der reagerer på reklamer. Ifølge Kommissionens oplysninger er der ikke endnu udviklet noget system, der kan varetage denne opgave, selv om visse egenskaber ved RDS-teknikken (radio data system) muligvis kan gøre det teknisk muligt at udstyre radioapparater med en sådan funktion.

Det ærede medlem mener, at funktionen vil være af interesse både for seere, der gerne vil slippe for reklamer, og for annoncører, der ønsker kun at nå ud til de forbrugere, som er interesserede i deres reklamer. Det ærede medlem foreslår, at de alternative billeder kunne finansieres ved gradvist at nedsætte skattefradraget for reklameomkostninger. Det ærede medlem mener, at det vil kræve en lovændring, hvis tv-radiospredningsorganer skal kunne sende sådanne signaler, og hvis man vil sikre, at der indføres den fornødne infrastruktur for disse alternative udsendelser. Det ærede medlem vil derfor gerne have oplyst af Kommissionen, om den finder det ønskeligt, at der indføres retsregler, hvorefter det er obligatorisk at indbygge disse chip i fjernsynsapparater.

Kommissionen er klar over, at denne tekniske funktion kan være til gavn for forbrugere, der gerne vil slippe for fjernsynsreklamer. Kommissionen er også enig i, at annoncører hellere vil nå ud til den målgruppe af forbrugere, der er mest modtagelig for reklamer. Det ser derfor ud, som om funktionen kunne være af interesse både for fjernsynsseerne og annoncørerne, og at der således er et marked for den. Hvis der er nogen tv-fabrikanter, der mener, at en sådan innovation kan være rentabel, ser Kommissionen derfor ikke nogen grund til at lovgive på området. Man bør ikke glemme, at teknologien på tv- og radioområdet er i konstant udvikling. Digitalt tv vil åbne helt nye muligheder på reklameområdet, men det vil også give forbrugerne større kontrol, fordi det er interaktivt. Alle systemer, der er udviklet til analogt tv, kan gå hen at blive forældede.

Det er i øvrigt klart, at kommercielle tv-spredningsorganer, der udelukkende finansieres gennem salg af sendetid til annoncører og sponsorer, bliver nødt til at reagere, hvis denne teknologi bliver udbredt, og enten må ændre deres aktuelle takster for sendetid eller overveje, om forbrugerne skal betale for udsendelser uden reklamer som en ekstratjeneste. Kommissionen mener dog ikke, at det er nødvendigt med retsregler for at kunne forpligte dem til at udbyde en sådan tjeneste, som indebærer en klar merværdi for seerne og annoncørerne.

Endelig mener Kommissionen ikke, at det ærede medlems forslag om at nedsætte skattefradraget for reklameomkostninger kan være til nogen hjælp i denne sag. Det ville tværtimod få efterspørgslen efter reklametid til at falde yderligere hos annoncørerne, som for deres del ville lægge større pres på de kommercielle tv-spredningsorganer, og det ville forringe disses muligheder for at udvikle en egnet metode til at finansiere udbredelsen af denne interessante teknologi. Desuden mener Kommissionen ikke, at der for øjeblikket er udsigt til, at der indføres fællesskabsregler, som de facto indebærer en delvis harmonisering af national lovgivning om skattefradrag for reklameomkostninger med henblik på direkte beskatning.