SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2047/00

af Heinz Kindermann (PSE) til Kommissionen

(21. juni 2000)

Om: Afslutning af regnskab for EUGFL

Gennem forordning 1287/95/EF(1) blev artikel 5 i forordning 729/70/EØF(2) udvidet på afgørende punkter. For første gang blev Kommissionens afvisning af at finansiere på grundlag af EUGFL, garantifonden, defineret over for medlemsstaterne. Artikel 5, stk. 2, litra c), fjerde afsnit har følgende ordlyd:

Kommissionen anslår de beløb, der skal udelukkes, især på baggrund af det regelstridige forholds omfang. Kommissionen tager i denne forbindelse hensyn til overtrædelsens art og alvor samt den økonomiske skade, der er påført Fællesskabet.

Det ovenfor citerede afsnit i forordning 729/70/EØF blev ordret optaget i den nu gældende forordning 1258/99/EF, artikel 7, stk. 4, fjerde afsnit. Især den anden sætning medfører konstant uklarhed, da der her helt klart anføres bevis for den økonomiske skade, som medfører, at betalinger over for medlemsstaterne ikke kan anerkendes. Men det er et åbent spørgsmål, hvorledes denne økonomiske skade for Fællesskabet skal dokumenteres gennem en undersøgelse.

Udvidelsen af proceduren med regnskabsafslutning for den nye støtteperiode til også at omfatte nogle områder for strukturstøtte i landområder (uden for mål-1-områder) nødvendiggør dog i stadig højere grad en helt tydelig definition af den praktiske gennemførelse af denne forordning i de ansvarlige tjenestegrene under Kommissionen.

1. Hvorledes skal den i ovennævnte forordning foreskrevne dokumentation for økonomisk skade, som er påført Fællesskabet dokumenteres i de konkrete tilfælde gennem tjenestegrene under Kommissionen?

2. I hvor stort omfang har den regel vedrørende medlemsstaters forpligtelser, som for første gang blev nedfældet i en forordning, i forbindelse med en opstået økonomisk skade, medført en ændring i vurderingen af de undersøgelsesresultater, som tjenestegrene under Kommissionen har gennemført?

(1) EFT L 125 af 8.6.1995, s. 1.

(2) EFT L 94 af 28.4.1970, s. 13.

Svar afgivet på Kommissionen vegne af Franz Fischler

(28. juli 2000)

1. EF-Domstolen anvender bestemte regler vedrørende bevisbyrde i sager om finansiering af den fælles landbrugspolitik. Domstolen har konsekvent gjort klart, at det er op til Kommissionen at bevise, at der er tale om overtrædelse af bestemmelserne i den fælles markedsordning for landbrugsmarkederne (se f.eks. sag 347/85, 262/87 og C-335/87). Hvis Kommissionen godtgør, at der er tale om overtrædelse, skal den pågældende medlemsstat påvise, at Kommissionen har begået en fejl, for så vidt angår de deraf følgende finansielle konsekvenser. Under sådanne omstændigheder har Kommissionen en vis handlefrihed i evalueringen af de udgifter, som skal pålægges Den Europæiske Unions Garantifond for Landbruget (EUGFL) (se f.eks. sag C-281/89).

De kriterier, som Kommissionen skal følge i sin evaluering er anført i artikel 7, stk. 4, fjerde afsnit i Rådets forordning 1258/99/EF af 17. maj 1999 om finansiering af den fællers landbrugspolitik(1). Kommissionen betragter sætningen og den økonomiske skade, der er påført Fællesskabet samt de øvrige kriterier i dette afsnit som en kvantitativ besgrænsning af dens finansielle korrektioner. Den økonomiske skade, der er påført Fællesskabet i henhold til artikel 7, stk. 4, fjerde afsnit betyder ikke, at Kommissionen skal talsætte en sådan skade fuldstændig nøjagtigt. Det forhold, at udgifter ikke er afholdt i overensstemmelse med Fællesskabets bestemmelser, skaber (en risko for) en økonomisk skade.

I tilfælde, hvor Kommissionen efterprøver medlemsstaternes kontrolsystemer og disses funktion (systemkontrol), er det næppe muligt endsige gennemførligt at sætte nøjagtige tal på mangler i disse systemer og derfor heller ikke med tilstrækkelig præcision at bestemme skadens omfang.

Den utilstrækkelige kontrol skaber en risiko for fonden og også et sandsynligt tab. Kriteriet i forordning 1258/99/EF, artikel 7, stk. 4, fjerde afsnit skaber mulighed for en korrektionssats, som tydeligvis står i forhold til den mulige skade.

2. Med ændringerne af artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik blev der indføjet nogle af de principper, der gælder for den regnskabsafslutningsprocedure, som Domstolen betragter som grundlæggende. Første og fjerde afsnit i artikel 5, stk. 2, litra c, i forordning (EØF) nr. 729/70 blev betragtet som en kodificering af Domstolens retspraksis. Rent indholdsmæssigt er intet ændret bortset fra, at Kommissionens evaluering af den endelige finansielle korrektion nu er omfattet af en rådsforordning i stedet for blot at være baseret på Domstolens domme.

Før ændringen af Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 brugte Kommissionen arbejdsdokument VI/216/93, der omfattede forskellige korrektionssatser. Arbejdsdokument VI/5330/97, som Kommissionen vedtog efter ændringerne af Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 og efter indførelsen af kriteriet den økonomiske skade, der er påført Fællesskabet, adskiller sig ikke væsentligt fra sin forgænger. Det afspejler det forhold, at der ikke har været nogen ændringer i Kommissionens evaluering af resultaterne af dens tilsyn på stedet.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.