SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1749/01

af José García-Margallo y Marfil (PPE-DE) til Kommissionen

(15. juni 2001)

Om: Meddelelse om EU-interne investeringer

I 1997 vedtog Kommissionen en fortolkende meddelelse(1) om EU-interne investeringer, som den ikke forelagde hverken Parlamentet eller Rådet. Formålet med denne meddelelse var ifølge kommissær Bolkestein at vise de nationale myndigheder, hvordan Kommissionen fortolker traktatens bestemmelse om kapitalbevægelser og fri etableringsret.

I formandskabets konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Stockholm hedder det, at Kommissionen også vil overvåge, at de virksomheder, som endnu har monopolstatus på deres nationale marked, ikke drager urimelig fordel af denne situation.

Parlamentet har for nylig vedtaget en beslutning (PE 303.051), hvori det opfordrer Kommissionen til ikke at bruge ovennævnte meddelelse som grundlag for sine overtrædelsesprocedurer, og til omgående at fremsætte forslag om et direktiv til erstatning af denne meddelelse.

Hvornår agter Kommissionen at fremsætte forslag om dette direktiv?

(1) EFT C 220 af 19.7.1997, s. 15.

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkesteinpå skriftlige forespørgsler E-1749/01 og E-1750/01

(13. november 2001)

1. Hvad angår spørgsmålet om EU-interne investeringer og dets generelle sammenhæng, henviser Kommissionen til svaret på W.G. Van Velzens(1) skriftlige forespørgsel P-1615/01.

Med udgangspunkt i debatten, der sluttede den 20. juni 2001, er det muligt at give følgende svar på de to mere specifikke spørgsmål, som er blevet stillet af det ærede medlem:

2. Hvad angår beslutningen, hvori Parlamentet opfordrede Kommissionen til at fremsætte forslag om et direktiv til erstatning af meddelelsen af 1997, minder Kommissionen om, at det i nærværende tilfælde drejer sig om grundlæggende frihedsrettigheder i EF-traktaten, som finder direkte anvendelse, nemlig princippet om frie kapitalbevægelser og den fri etableringsret.

Som Domstolen flere gange har haft lejlighed til at bekræfte, kræver denne type bestemmelser ikke, at der vedtages nogen form for gennemførelsesforanstaltning, eftersom der er tale om klare og ubetingede bestemmelser. Ikke desto mindre kunne gennemførelsesforanstaltninger vise sig at være nyttige, når det drejer sig om at lette udøvelsen af de grundlæggende rettigheder i de tilfælde, hvor forskelle i de nationale lovgivninger udgør en hindring. De direktiver, som foreslås i beslutningen, snarere begrænser end letter udøvelsen af disse rettigheder, hvilket er i strid med EF-retten. I øvrigt kan EU-institutionerne i henhold til konsolideret retspraksis ikke selv begrænse udøvelsen af de traktatfæstede grundlæggende rettigheder.

Som led i dens beføjelser (EF-traktatens artikel 211) nøjes Kommissionen til gengæld ikke kun med at indbringe de medlemsstater, som overtræder reglerne, for Domstolen, men tager også ofte kontakt til nationale myndigheder og virksomheder for at oplyse dem om, hvordan den fortolker traktatens bestemmelser (hvilket naturligvis er underlagt EF-domstolens kontrol) med henblik på at mindske risikoen for divergerende juridiske fortolkninger og herved forsøge at forebygge overtrædelser.

Meddelelsen af 1997 blev vedtaget inden for rammerne af Kommissionens specifikke kompetence og under hensyntagen til den direkte retsvirkning af bestemmelserne vedrørende frie kapitalbevægelser og den fri etableringsret.

Under disse omstændigheder og eftersom den direkte retsvirkning af bestemmelserne ikke kræver, at der vedtages nogen form for gennemførelsesforanstaltning, har Kommissionen med henblik på at redegøre for sin holdning besluttet at indlede en dialog med Parlamentet som svar på beslutningen, hvori Kommissionen opfordres til at fremsætte forslag om et direktiv vedrørende begrænsninger i de EU-interne investeringer.

3. Hvad angår formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råd i Stockholm i marts 2001, konstaterede Kommissionen under debatten, at der i de fleste lande var blevet gjort hurtigere fremskridt i forbindelse med åbningen af energimarkederne, end direktiverne kræver, og at der som følge heraf vil kunne opstå konkurrenceforvridninger mellem virksomhederne.

Kommissionen fandt, at denne situation kræver en streng overholdelse af konkurrencereglerne og statsstøttereglerne, hvilket også gør sig gældende for kerneenergi. Hertil kommer en fremskyndelse af Rådets og Parlamentets vedtagelse af den anden liberaliseringspakke. Hvis pakken ikke bliver vedtaget til tiden, finder artikel 86 og især stk. 3, eventuelt anvendelse. Denne artikel går ud på, at der rettes direktiver eller beslutninger til medlemsstaterne med henblik på at eliminere eventuelle konkurrenceforvridninger, samtidig med at forpligtelserne til tjeneste i almen økonomisk interesse bevares. Endelig kræves der en hurtig løsning på prisproblemerne i samhandelen inden for EU og problemerne med hensyn til udviklingen af infrastrukturerne, hvilket er til hinder for en effektiv åbning af markederne.

Kommissionen konkluderede til gengæld, at den bekymring, som blev udtrykt på Det Europæiske Råds møde i Stockholm, ikke må give anledning til en ensidig adfærd fra medlemsstaternes side i strid med EF-traktatens grundlæggende rettigheder.

(1) Se side 5.