SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3461/01

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(4. januar 2002)

Om: Det britiske toldvæsens restriktioner mod den frie bevægelighed for varer

Flere spanske firmaer, der beskæftiger sig med elektronisk handel, støder regelmæssigt på problemer med det britiske toldvæsen. Det drejer sig om firmaer, som handler med spanske produkter (vin, smykker, gaveartikler osv.) og tobak (cigaretter, cigarer, rulletobak). I henhold til gældende lovgivning kan en person inden for Fællesskabets grænser maksimalt købe fire kartoner cigaretter og ti liter alkoholdige drikkevarer til eget brug hos disse firmaer.

Det britiske toldvæsen konfiskerer imidlertid i modstrid med bestemmelserne for det indre marked store mængder af disse forsendelser til ovennævnte firmaers kunder under påberåbelse af, at der skal betales afgifter heraf i Det Forenede Kongerige, selv om der allerede er betalt afgift i Spanien. Firmaerne er af den opfattelse, at der er tale om et brud på det traktatfæstede princip om frie varebevægelser.

Den britiske retsforskrift 3155/1992 gennemfører på ukorrekt vis Rådets direktiv 92/12/EØF(1) af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed. I dette direktivs artikel 8 hedder det som følger: For så vidt angår varer, som privatpersoner anskaffer til eget brug, og som de selv medfører, gælder ifølge princippet for det indre marked, at punktafgifterne opkræves i den medlemsstat, hvor varerne er anskaffet. Da kunden selv betaler for særskilt forsendelse af varerne (på fakturaen, han får tilsendt, er forsendelsesomkostningerne opført særskilt), er de lovbestemte krav i omtalte direktivs artikel 8 opfyldt til punkt og prikke.

Overholder de britiske myndigheder efter Kommissionens opfattelse princippet om frie varebevægelser?

Strider det ifølge Kommissionen mod ovenstående direktiv, at de britiske myndigheder opkræver punktafgifter på varer, hvor der allerede er betalt afgift?

Mener Kommissionen ikke, at der i virkeligheden er tale om en skjult afgift, som i henhold til EF-traktatens artikel 25 er forbudt?

Hvilke skridt agter Kommissionen at tage over for den britiske regering, for at få denne til at overholde bestemmelserne for det indre marked?

(1) EFT L 76 af 23.3.1992, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(15. februar 2002)

Det er korrekt, at det er fastsat i artikel 8 i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, at punktafgifter på varer, som privatpersoner anskaffer til eget brug, opkræves i den medlemsstat, hvor varerne er købt. Hvis artikel 8 skal anvendes, skal varerne imidlertid medføres af de pågældende personer selv. Hvis et selskab, der handler på vegne af køberen, transporterer varerne, finder artikel 8 ikke anvendelse.

Der er specifikke punktafgiftsregler for fjernsalg mellem medlemsstater i direktivets artikel 10. Princippet er, at punktafgiften på varer, som er overgået til forbrug i en medlemsstat, og som transporteres eller forsendes direkte eller indirekte af sælgeren eller på hans vegne, forfalder i bestemmelsesmedlemsstaten.

Artikel 10 i direktivet skal fortolkes på baggrund af Domstolens afgørelse i sag C-296/95(1). Domstolen har foretaget en bred fortolkning af grænserne for artikel 10, idet den (med hensyn til kravet om, at varerne skal transporteres af sælgeren eller på hans vegne) udtaler, at Det fremgår endvidere klart af affattelsen af artikel 10, stk. 2, at fællesskabslovgiver har lagt større vægt på, hvilken form for transaktion der objektivt set er tale om, end på transaktionens retlige form (dommens punkt 46), og at artikel 10 bør dække alle former for forsendelse på vegne af sælgeren.

Det er Kommissionens erfaring, at de fleste e-handelsfirmaer af den type, det ærede medlem nævner, tilbyder at lette transporten eller forsendelsen af varerne på en sådan måde, at de bør anses for at være dækket af formuleringen i artikel 10. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at omstændighederne i visse tilfælde kan være af en sådan art, at transporten eller forsendelsen klart er organiseret af køberen og ikke sælgeren. Kommissionen finder på baggrund af det harmoniserede punktafgiftssystems struktur og ræsonnementet bag Domstolens dom i sag C-296/95, at sådanne tilfælde også må være omfattet af artikel 10 i direktiv 92/12/EØF.

Kommissionen vil derfor besvare det ærede medlems spørgsmål således:

a) Efter Kommissionens opfattelse synes de britiske myndigheders foranstaltninger som beskrevet af det ærede medlem at være i overensstemmelse med reglerne i det harmoniserede punktafgiftssystem, der udtrykkelig skal sikre anvendelsen i praksis af princippet om fri bevægelighed for punktafgiftspligtige varer.

b) Som ovenfor nævnt finder Kommissionen, at artikel 10 i direktiv 92/12/EØF gælder for fjernsalg. I disse tilfælde fastsætter artikel 10 en procedure for, at sælgeren godtgør den punktafgift, der er betalt i forsendelsesmedlemsstaten. Gennem denne procedure undgås dobbelt beskatning.

c) Kommissionen finder ikke, at en medlemsstats opkrævning af en punktafgift i overensstemmelse med de harmoniserede punktafgiftsregler i direktiv 92/12/EØF kan udgøre en told (som forbudt af artikel 25 i EF-traktaten).

d) På baggrund af ovenstående synes der ikke, at være grund til, at Kommissionen tager skridt over for Det Forenede Kongerige.

(1) Domstolens dom af 2. april 1998. The Queen mod Commissioners of Customs and Excise, ex parte EMU Tabac SARL, The Man in Black Ltd, John Cunningham, Samling af afgørelser 1998, side I-1605.