SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1931/02

af Astrid Lulling (PPE-DE) til Kommissionen

(3. juli 2002)

Om: Udkast til lovforslag med henblik på at fastsætte bestemmelser for salg, forbrug og reklame for alkoholholdige drikkevarer i Spanien

Den spanske indenrigsminister er i færd med at færdiggøre et lovforslag, som bl.a. har til formål at fastsætte regler for reklame for alkoholholdige drikkevarer.

På nuværende stadium indeholder forslaget vedrørende reklame for alkoholholdige drikkevarer bl.a.:

- et fuldstændigt forbud mod tv-reklamer mellem kl. 8.00 og kl. 21.00;

- en forpligtelse til sammen med de reklamer som er tilladt i radioen, at sende advarende meddelelser om de negative virkninger, især for unge mennesker, af forbrug af alkohol;

- et forbud mod udendørs reklame på offentlig vej for enhver alkoholholdig drik med over 20 % alkoholindhold;

- et forbud mod at rette reklamekampagnerne mod unge under 18 år;

- et forbud mod reklame i udgivelser beregnet på unge.

De Europæiske Fællesskabers Domstol har i sine konklusioner vedrørende sag C-405/98 (præjudicielt spørgsmål indgivet af det svenske retsvæsen sag Gourmet) fordømt overdrevne restriktioner for reklame, idet den finder dem uforenelige med det indre marked. Sådanne restriktioner skulle begunstige den indenlandske produktion til skade for produkter fra andre medlemsstater.

Europa-Kommissionen er ved at udarbejde en klage til indbringelse for Domstolen vedrørende visse restriktioner i forbindelser med Evin-loven i Frankrig, som er uforenelig med den gode funktion af det indre marked for kommerciel kommunikation.

Kan Kommissionen på baggrund af dette besvare følgende spørgsmål:

1. Udgør de restriktioner, som eventuelt bliver indført i Spanien, samt det forhold, at det vil blive vanskeligt for importerede produkter at blive kendt på det spanske marked, ikke en hindring for det indre marked for producenterne af alkoholdige drikkevarer?

2. Ville de restriktioner, der som en følge heraf vil kunne gælde for radio- og fjernsynstransmissioner fra andre medlemsstater, ikke her udgøre et lignende tilfælde som det, Kommissionens klage mod Frankrig i forbindelse med visse aspekter af Evin-loven går på?

3. I hvilket omfang skal de spanske myndigheder overholde et princip om proportionalitet mellem mål og midler?

4. Hvorledes vil Kommissionen kunne samarbejde med de spanske myndigheder for at udvirke, at proportionalitetsprincippet overholdes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(24. september 2002)

Det ærede parlamentsmedlem oplyser Kommissionen om et spansk lovforslag om regler for reklame for alkoholholdige drikkevarer. Blandt foranstaltningerne i forslaget er bl.a. et fuldstændigt forbud mod tv-reklamer mellem kl. 8.00 og kl. 21.00, en forpligtelse til sammen med de reklamer som er tilladt i radioen, at sende advarende meddelelser om de negative virkninger af forbrug af alkohol, et forbud mod udendørs reklame på offentlig vej for enhver alkoholholdig drik med over 20 % alkoholindhold, et forbud mod at rette reklamekampagnerne mod unge under 18 år, samt et forbud mod reklame i udgivelser beregnet på unge.

Som det ærede parlamentsmedlem sikkert husker fandt Domstolen i Gourmet-afgørelsen (C-405/98), at et forbud mod enhver reklame for alkohol over for forbrugerne kan medføre større ulemper for adgangen til markedet for varer med oprindelse i andre medlemsstater end for indenlandske produkter, samt at det også påvirker det grænseoverskridende udbud af reklameplads. Domstolen finder imidlertid, at en sådan begrænsning vil kunne retfærdiggøres af hensyn til den offentlige sundhed, og at traktatens artikler 28 og 49 om frie varebevægelser ikke er til hinder for et forbud mod reklame, medmindre det af de retlige og faktiske omstændigheder, der er kendetegnende for situationen i den pågældende medlemsstat, fremgår, at hensynet til beskyttelsen af den offentlige sundhed mod de skadelige virkninger af alkohol kan varetages ved foranstaltninger, der i mindre grad påvirker samhandelen inden for Fællesskabet. Man bør derfor tage hensyn til denne retspraksis for at vurdere de af det ærede parlamentsmedlem beskrevne foranstaltningers forenelighed med artiklerne 28 og 49. Man må særlig sikre sig, i tilfælde af, at en hindring for den frie varebevægelighed anerkendes, at de pågældende lovbestemmelser er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, og særlig med hensyn til, om det tilsigtede mål kan nås ved hjælp af forbud eller begrænsninger, der er mindre vidtrækkende. Hvis de ønsker det, er Kommissionen rede til at diskutere lovforslaget med de spanske myndigheder for derigennem at forhindre, at der indføres bestemmelser, der kan være i strid med fællesskabsretten.

De begrænsninger, der vil kunne forekomme efter vedtagelsen af de pågældende foranstaltninger er i øvrigt ikke sammenlignelige med de, der findes i forbindelse med Kommissionens klage over Evin-loven. I dette tilfælde drejer det sig om hindringer af udsendelse af sportsbegivenheder, der udføres af radio- og tv-stationer, der er etablerede i den medlemsstat, hvor forbuddet er gældende. Det ærede parlamentsmedlem henviser til forbud, der vil kunne få indflydelse på radio- og tv-udsendelser fra andre medlemsstater. I denne forbindelse har Domstolen i Agostini-dommen fundet, at selv om TV uden grænser-direktivet(1) således principielt ikke er til hinder for at anvende nationale bestemmelser, som generelt tager sigte på at beskytte forbrugerne skal dette dog ske uden at der dog derved indføres en fornyet kontrol af fjernsynsudsendelser ud over den, udsendelsesmedlemsstaten er forpligtet til at foretage. I dommen præciseres også, at sådanne foranstaltninger ikke må hindre selve retransmissionen på medlemsstatens område af fjernsynsudsendelser fra den anden medlemsstat(2).

(1) Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv- radiospredningsvirksomhed, EFT L 298 af 17.10.1989; ændret ved Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997, EFT L 202 af 30.7.1997.

(2) Domstolens dom af 9. juli 1997, Agostini, C-35/95 og C-36/95, Sml. 1997 p. I-03843, punkt 34 og 38.