ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1811/99

af Olivier Dupuis (TDI) til Kommissionen

(12. oktober 1999)

Om: Omregning af de nationale valutaer

Den 1. januar 2002 vil euroen erstatte de nationale valutaer i 11 af Den Europæiske Unions medlemslande. Der er naturligvis fastsat foranstaltninger for omregning af sedler, medens det samme tilsyneladende ikke tilfældet for mønter.

Mener Kommissionen ikke, at det er absolut nødvendigt at overveje og vedtage specifikke foranstaltninger, som muliggør omregning af mønter i de 11 lande, med henblik på at sikre alle borgerne i de lande, som har vedtaget at indføre euroen, mulighed for at få omregnet de mønter, de har i deres besiddelse, til euro?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(11. november 1999)

De medlemsstater, der deltager i Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) skal tilbagetrække mønter og pengesedler denomineret i den nationale valutaenhed i perioden mellem 1. januar 2002 og 30. juni 2002 (sidste frist). Det ærede medlem berører to aspekter: dels veksling af nationale mønter til euro i den medlemsstat, hvor disse mønter er udstedt, og dels omregning af en medlemsstats mønter til euro i en anden medlemsstat.

Med hensyn til det første aspekt bestemmer EU-lovgivningen om veksling af nationale mønter til euro efter udgangen af overgangsperioden, den 31. december 2001, at udstederne af disse mønter fortsat skal acceptere at modtage de nationale mønter, de får indleveret, efter at de ikke længere er lovligt betalingsmiddel, i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats lovgivning og praksis. Det samme gælder for pengesedler.

Kommissionen har fundet det nødvendigt at træffe supplerende foranstaltninger for at sikre en gnidningsløs overgang til euroen som lovligt betalingsmiddel. Ved henstilling 98/0286/EF(1) bestemte den derfor, at bankerne gebyrfrit skal veksle beløb svarende til husholdningsbeløb for deres kunder. Denne veksling gælder pengesedler og mønter.

Med hensyn til det andet aspekt skal det først understreges, at det i den nuværende situation normalt ikke er muligt at veksle nationale mønter i en anden medlemsstat inden for eurozonen. Der skal derfor tages stilling til, hvorvidt der i forbindelse med indførelsen af euromønter og pengesedler skal tilbydes en ny tjenesteydelse, hvad prisen og de nærmere bestemmelser herfor skal være, hvem der skal være ansvarlig herfor og hvem der skal betale omkostningerne herved. I betragtning af de særlige logistiske problemer i forbindelse med håndteringen af mønterne, vil omvekslingen i hele eurozonen sandsynligvis kræve betydelige ressourcer. I betragtning af de nationale mønters begrænsede værdi vil en sådan tjenesteydelse ikke være særlig attraktiv ud fra en indtjeningsmæssig synsvinkel. Kommissionen er opmærksom på dette problem og undersøger i øjeblikket, hvorledes man sammen med Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) og medlemsstaterne kan finde en fornuftig økonomisk løsning, der er tilfredsstillende for de europæiske borgere.

(1) KOM(98) 961 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1761/99

af Luis Berenguer Fuster (PSE) til Kommissionen

(11. oktober 1999)

Om: Åbning af sag i forbindelse med offentlig støtte til den spanske elsektor

GD IV har indledt en sag om offentlig støtte i forbindelse med fordelingen af 1300 mia. pesetas (omkostninger i forbindelse med overgang til fri konkurrence) til de spanske elselskaber. Ifølge oplysninger i den spanske presse ønsker Kommissionens næstformand, Loyola de Palacio, at overtage beføjelserne for offentlig støtte til energisektoren. Dette må vække bekymring, idet Loyola de Palacio har siddet i den regering, der godkendte den offentlige støtte. Skal den ovennævnte sag videreføres under tilsyn af det medlem af Kommissionen, der har ansvaret for konkurrenceforhold, eller skal den overføres til næstformanden, som er ansvarlig for energiområdet?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti på skriftlige forespørgsler E-1761/99 og P-1889/99

(17. november 1999)

Ifølge de oplysninger, Kommissionen råder over fra det spanske elektricitetsråd, er de elpriser, de spanske forbrugere skal betale, faldet i faste priser med 3,1 % i 1996, 2,9 % i 1997, 4,4 % i 1998 og med forventet 5,6 % i 1999.

Sagen om omkostninger i forbindelse med overgang til fri konkurrence hører hvad angår statsstøtteaspektet ind under det medlem af Kommissionen, der er ansvarlig for konkurrencepolitikken.

I forbindelse med behandlingen af en sag af denne art vil generaldirektoratet for konkurrence naturligvis arbejde nært sammen med generaldirektoratet for energi, der hører under Kommissionens næstformand Loyola de Palacio.

Enhver beslutning i denne sag vil endvidere blive truffet under overholdelse af kollegialitetsprincippet.

Hvad angår næstformand Palacios deltagelse i en fremtidig kollegial beslutning, der træffes af Kommissionen vedrørende offentlig støtte til spanske elselskaber, henvises der til EF-traktatens artikel 213 (tidligere artikel 157), stk. 2, hvori det hedder Kommissionens medlemmer udfører deres hverv i fuldkommen uafhængighed og i Fællesskabets almene interesse. Ved udførelsen af deres pligter må de hverken søge eller modtage instruktioner fra nogen regering eller noget andet organ. De afholder sig fra enhver handling, som er uforenelig med karakteren af deres hverv. Hver medlemsstat forpligter sig til at respektere denne grundsætning og til ikke at forsøge at påvirke Kommissionens medlemmer under udførelsen af deres hverv.

En række af Kommissionens medlemmer har tidligere haft regeringsansvar. Den omstændighed at et medlem af Kommissionen har siddet i en regering må imidlertid ikke forhindre det pågældende medlem i at deltage i Kommissionens beslutninger. Dette vil være ensbetydende med, at Kommissionen ikke lever op til forpligtelsen om at handle uafhængigt. Efter udnævnelsen til Kommissionen afgiver kommissionsmedlemmerne over for Domstolen en forsikring om, at de vil overholde de forpligtelser, der følger med deres hverv, især de ovenfor anførte. Kommissionen deler derfor ikke det ærede medlems opfattelse af, at Loyola de Palacio skal afholde sig fra at deltage i den omhandlede beslutning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2608/99

af Gilles Savary (PSE) til Kommissionen

(22. december 1999)

Om: Direktiv 79/409/EØF jagtsæsoner

Kan Kommissionen i betragtning af, at ændringen af direktiv 79/409/EØF(1) om beskyttelse af vilde fugle, som blev pågyndt under foregående valgperiode hovedsagelig med henblik på en nærmere præcisering af gennemførelsesbestemmelserne og på gennemførelse af artikel 7 i national lovgivning, endnu ikke er afsluttet, oplyse, hvilken holdning den har til en eventuel fastsættelse af jagtsæsoner i de forskellige medlemsstater?

Hvilken præcis fortolkning af de generelle bestemmelser i artikel 7 i dens nuværende formulering tager Kommissionen i dag som udgangspunkt?

(1) EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. januar 2000)

Da proceduren for ændring af Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle ikke er afsluttet, skal medlemsstaterne fastsætte jagtsæsonen for fugle på grundlag af de nuværende bestemmelser i artikel 7, stk. 4, i direktivet.

Fortolkningen af EF-retten påhviler ikke Kommissionen, men Domstolen. Sidstnævnte har fortolket bestemmelserne i artikel 7, stk. 4, i dom af 17. januar 1991 (sag C-157/89, Kommissionen mod Italien(1)) og i dom af 19. januar 1994 (sag C-435/92, Association pour la protection des animaux sauvages m.fl. mod præfekten for departementet Maine-et-Loire og præfekten for departementet Loire-Atlantique, anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal administratif de Nantes, Frankrig(2)).

(1) Sml. 1991, s. I-0057.

(2) Sml. 1994, s. I-0067.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2423/99

af Mauro Nobilia (UEN) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Kraftvarmeværk i Battipaglia

Med afgørelse 27/97 har regionen Campagna godkendt regionalplanen for bortskaffelse af affald. I denne plan udpeges ASI-området i Battipaglia kommune som egnet for opførelse af et anlæg til fremstilling af energi i et kraftvarmeværk.

Det pågældende område er praktisk taget sammenhængende med byområdet og er derfor tætbefolket. Placeringen af et kraftvarmeværk i Battipaglia kommune ville få betydelige følger for området og indebære en overskridelse af miljøgrænserne, som allerede er under pres. Da området endvidere i udpræget grad præges af landbrugs- og turisterhvervet og især mejeribrug, ville placeringen af det nævnte anlæg i alvorlig grad skade den økologiske og samfundsmæssige balance på hele Sele sletten.

Kommissionen bedes derfor oplyse:

- om ovenstående er korrekt

- om placeringen af det nævnte kraftvarmeværk indebærer en overtrædelse af Rådets direktiv 89/369/EØF, 89/429/EØF og 94/67/EØF om Fællesskabets strategi for affaldsforvaltning, Rådets resolution af 24. februar 1997 (97/C 76/01) og forslag til Rådets direktiv om forbrænding af affald (KOM(98) 558) og andre gældende fællesskabsbestemmelser om miljøbeskyttelse

- om den i givet fald vil henvende sig til de italienske myndigheder med henblik på at finde frem til en anden og mere hensigtsmæssig placering af kraftvarmeværket i ASI-området i Battipaglia.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. januar 2000)

Rådets direktiv 89/369/EØF af 8. juni 1989 om forebyggelse af luftforurening fra nye kommunale affaldsforbrændingsanlæg(1), 89/429/EØF af 21. juni 1989 om nedbringelse af luftforurening fra bestående kommunale affaldsforbrændingsanlæg(2) og 94/67/EF af 16. december 1994 om forbrænding af farligt affald(3) gælder kun for anlæg i drift og kan derfor ikke betragtes som relevante i dette tilfælde, da dette forbrændingsanlæg med genindvinding af energi i Battipaglia (Salerno) åbenbart endnu ikke er bygget. Endvidere har de rådsresolutioner og direktivforslag, som det ærede medlem nævner, ikke nogen retligt bindende virkninger i dette tilfælde.

På grundlag af de oplysninger, som det ærede medlem er fremkommet med, og hvoraf det fremgår, at der kunne blive problemer med placeringen af dette anlæg, mener Kommissionen imidlertid, at Rådets Direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØEF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(4), muligvis finder anvendelse i dette tilfælde.

Kommissionen vil tage de fornødne skridt til at sikre, at fællesskabsretten og navnlig nævnte direktiv overholdes.

(1) EFT L 163 af 14.6.1989.

(2) EFT L 203 af 15.7.1989.

(3) EFT L 365 af 31.12.1994.

(4) EFT L 73 af 14.3.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2539/99

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Rapport om dyrs velfærd i henhold til i Rådets direktiv 98/58

I artikel 8 i Rådets direktiv 98/58(1) om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål, kræves det, at Kommissionen inden den 30. juni 1999 forelægger en rapport for Rådet om:

a) velfærdsbestemmelserne i Fællesskabet sammenlignet med bestemmelserne i de tredjelande, der leverer dyr til Fællesskabet

b) mulighederne for at opnå større international accept af de velfærdsprincipper, som er fastsat i dette direktiv, og

c) risikoen for, at Fællesskabets mål med hensyn til dyrevelfærd kan blive undermineret som følge af konkurrencen fra tredjelande, som ikke anvender tilsvarende krav.

Hvornår agter Kommissionen at forelægge rapporten i henhold til direktiv 98/58 i betragtning af, at der er en nær sammenhæng mellem ovennævnte rapport og følgerne af Verdenshandels-organisationens bestemmelser (WTO) for dyrs velfærd, og at den nye WTO-runde vil blive indledt om kort tid?

(1) EFT L 221 af 8.8.1998, s. 23.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(27. januar 2000)

Kommissionen er bekendt med rapportens relevans med hensyn til den prioritet, man giver dyrevelfærdspolitikker inden for Fællesskabet, og betydningen af at opnå en bred international accept af disse politikker.

For at udarbejde denne rapport har Kommissionen sendt breve til de tredjelande, som leverer rødt kød, fjerkrækød, fiskeprodukter og levende dyr til Fællesskabet, og udbedt sig oplysninger om deres lovgivning eller retningslinjer på området, som omfatter dyrebeskyttelse på den enkelte gård, under transport og ved slagtningen. Kommissionen har skrevet til 104 lande og fået oplysninger fra 73 af dem.

Man er fortsat ved at analysere oplysningerne og forventer at forelægge rapporten for Rådet om kort tid.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1970/99

af Karin Riis-Jørgensen (ELDR) til Kommissionen

(19. oktober 1999)

Om: Tilbagebetaling af moms i Italien

Jeg tillader mig at stille et spørgsmål med udgangspunkt i en konkret sag. En dansk virksomhed leverede gødnings- og vandingssystemer til et drivhus på Sardinien i 1994, og arbejdet blev færdiggjort primo 1995. Al montagearbejde blev udført af et italiensk firma, der efterfølgende fremsendte fakturaer til den danske virksomhed med 19 % moms.

Fakturaerne blev herefter som vanligt af den danske virksomhed fremsendt til Foreningen af Danske Eksportvognmænd, der herefter via et italiensk momsrådgivningsfirma Pichler & Co sørger for, at den danske virksomhed får udbetalt deres momstilgodehavende.

Trods tilsagn fra de italienske toldmyndigheder og medhold fra Pichler og Co om tilbagebetaling af momsen er dette endnu ikke sket.

Er det korrekt, at tilgodehavende moms skal udbetales inden 6 måneder, og hvorledes vil Kommissionen i givet fald forholde sig til Italiens manglende tilbagebetaling af moms?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(10. november 1999)

Artikel 7, stk. 4, i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet(1) fastsætter, at medlemsstaterne skal tilbagebetale moms til afgiftspligtige, der ikke er etableret i medlemsstaten, inden seks måneder efter forelæggelsen af ansøgningen om tilbagebetaling. Afvises ansøgningen, skal den ansvarlige tjeneste inden for samme frist give en begrundelse herfor.

Ifølge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, er ottende direktiv om tilbagebetaling af moms til afgiftspligtige, der er etableret i andre medlemsstater, ganske rigtigt gennemført i italiensk ret. Kommissionen er dog blevet underrettet om visse tekniske problemer med overholdelse af fristen for tilbagebetaling af moms, der er erlagt i Italien af afgiftspligtige, der ikke er etableret dér. Kommissionen har kontaktet de italienske myndigheder og forsøger at få løst problemet så hurtigt som muligt.

Kommissionen skal dog nævne, at de nationale myndigheder ifølge de oplysninger, som den ligger inde med, allerede har efterkommet alle ansøgninger om tilbagebetaling, som er indgivet af udenlandske afgiftspligtige i 1995. Den skal på denne baggrund anmode det ærede medlem om at tilsende den alle de relevante oplysninger om det specifikke tilfælde, således at den i givet fald kan gribe effektivt ind.

(1) EFT L 331 af 27.12.1979.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2658/99 af Ian Hudghton (Verts/ALE) til Rådet. Møder i Rådet (fiskeriministre).



EF-Tidende nr. 219 E af 01/08/2000 s. 0184 - 0184



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2658/99 af Ian Hudghton (Verts/ALE) til Rådet (22. december 1999) Om: Møder i Rådet (fiskeriministre) Kan Rådet forelægge statistikker over de nationale ministres repræsentation og deltagelse i møder i Rådet (fiskeriministre), navnlig for så vidt angår den subnationale repræsentation? Hvor ofte repræsenteres medlemsstaterne i Rådet af subnationale ministre med ret til at tale og deltage i afstemninger? Svar (14. februar 2000) Rådet meddeler det ærede parlamentsmedlem, at det ikke fører statistik over medlemstaternes repræsentation og deltagelse i samlinger i Rådet (fiskeri). Det er den enkelte medlemsstat selv, der afgør hvorledes og af hvem, den skal repræsenteres i samlinger i Rådet (fiskeri), hvis ansvaret skal varetages af en subnational minister.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2299/99

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Konkurrenceforvridende skattebestemmelser i EU

Kan Kommissionen bekræfte, at en arbejdsgruppe af tjenestemænd i Kommissionen i en række medlemsstater har fundet i alt 60 skattebestemmelser, der er konkurrenceforvridende?

Er det korrekt, at Nederlandene i denne rapport fører med 9 kritiserede bestemmelser på dette område?

Hvilke 9 bestemmelser er der tale om?

Er det også korrekt, at der i Tyskland, Frankrig, Italien og Storbritannien (altså i de store medlemsstater) ikke er fundet én eneste konkurrenceforvridende bestemmelse? Finder Kommissionen ikke dette mærkværdigt, og hvad er årsagen til denne vurdering?

Hvad mener Kommissionen om denne tjenestemandsrapport, og hvornår fremsætter Kommissionen sin egen politiske vurdering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(20. december 1999)

Gruppen vedrørende en Adfærdskodeks (Erhvervsbeskatning) blev nedsat af Rådet (Ecofin) den 9. marts 1998. Efter fælles overenskomst blev den britiske Paymaster General Dawn Primarolo udpeget til at lede gruppen i en periode på to år.

Gruppens hovedopgave har været at vurdere skatteforanstaltninger, der falder ind under adfærdskodeksen for erhvervsbeskatning, som Rådet og repræsentanterne for medlemsstaterne vedtog den 1. december 1997. Kodeksen vedrører skatteforanstaltninger, som i væsentlig grad påvirker eller kan påvirke placeringen af erhvervsvirksomhed i Fællesskabet, og alle medlemsstaterne har frit kunnet drøfte og kommentere andre medlemsstaters skatteforanstaltninger, som eventuelt falder ind under adfærdskodeksen.

Alle medlemsstaterne og Kommissionen er repræsenteret på højt plan i denne gruppe, som fremlagde sin slutrapport for Rådet (Ecofin) den 29. november 1999.

Rådet vedtog, at gruppens arbejde skulle være fortroligt, og det ville ikke være passende for Kommissionen at kommentere enkeltheder i rapporten eller særlige aspekter af gruppens arbejde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1812/99

af Carlos Carnero González (PSE) til Rådet

(11. oktober 1999)

Om: Repression i Vestsahara fra de marokkanske myndigheders side

Polisario-fronten og andre har over for FN's generalsekretær og den internationale offentlige opinion kritiseret den voldsomme undertrykkelse, som de marokkanske myndigheder i september gennemførte i byen El Aiun (Vestsahara) mod en fredelig demonstration, der var organiseret af de ansatte i virksomheden Fos Bucraa, arbejdsløse akademikere og studerende i protest mod besættelsen af området og for at få gennemført visse krav. Myndighedernes voldsomme fremfærd resulterede i, at én person blev dræbt på stedet, 40 blev såret og dusinvis forsvandt.

Mener Rådet ikke, at denne form for fremfærd er i modstrid med den adfærd, som Marokko bør udvise for at opfylde de forpligtelser, det har indgået over for det internationale samfund, under forberedelsen af folkeafstemningen om selvbestemmelse?

Agter Rådet at give udtryk for sin misbilligelse af disse begivenheder over for regeringen i Rabat og stille den over for et bestemt krav om at klarlægge, hvem der har ansvaret herfor, og om at sørge for, at sådanne begivenheder ikke gentager sig?

Vil Rådet over for de marokkanske myndigheder stille krav om absolut garanti for, at vestsahariske borgere frit kan gøre brug af deres ytringsfrihed og ret til at demonstrere?

Svar

(24. januar 2000)

På baggrund af den hændelse for nylig, som det ærede medlem omtaler, er EU-medlemsstaternes missionschefer i Rabat blevet bedt om at følge situationen på stedet nøje.

I en tale i FN's generalforsamlings 5. Udvalg erklærede Rådet for nylig, at EU giver sin fulde støtte til FN's fredsplan, som tager sigte på at få afholdt en fri, retfærdig og upartisk folkeafstemning om det vestsahariske folks selvbestemmelse. Det har med tilfredshed noteret sig, at aktiviteterne i forbindelse med identifikation af dem, der kan stemme, er blevet genoptaget, og at klageproceduren er blevet iværksat. Det hilser med tilfredshed, at FN's generalsekretær vurderer forholdene således, at fortsættelsen af klageproceduren og genoptagelsen af identifikationsaktiviteterne uagtet forsinkelser kan fortolkes som tegn på, at begge parter agter at fortsætte deres bestræbelser med henblik på afholdelse af en folkeafstemning.

Rådet støtter desuden til fulde de bestræbelser, der udfoldes af FN's generalsekretær, hans særlige repræsentant for Vestsahara, ambassadør Eagleton, den stedfortrædende særlige repræsentant, Robert Kinloch, og formanden for identifikationskommissionen, Eduardo Vetere.

Rådet har opfordret de to parter til et tæt samarbejde i forbindelse med dels identifikationen af dem, der kan stemme, og dels klageproceduren som forberedelse til en fri, retfærdig og upartisk folkeafstemning om det vestsahariske folks selvbestemmelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1796/99

af Marco Pannella (TDI) til Kommissionen

(1. oktober 1999)

Om: Bortførelse af Vu Duc Binh og arrestation af 24 medlemmer af Partiet for Folkelig Aktion

Ifølge erklæringer fremsat af Thomas Hammarberg, FN-generalsekretærens særlige repræsentant for menneskerettigheder i Cambodja, skulle Vu Duc Binh, medlem af Partiet for Folkelig Aktion og modstander af det kommunistiske regime i Hanoï være blevet bortført og arresteret af Cambodjas politi i august i år og skulle nu befinde sig i Vietnam. Ifølge nyhedsmeddelelserne i den officielle Vietnamesiske presse, skulle en domstol i Hanoï i øvrigt have idømt 24 medlemmer af det omtalte oppositionsparti 224 års fængsel for hemmeligt at være vendt tilbage til Vietnam med den hensigt at styrte den kommunistiske regering.

Hvilke oplysninger råder Kommissionen over vedrørende bortførelsen af Vu Duc Binh, arrestationen af de 24 medlemmer af Partiet for Folkelig Aktion og vedrørende deres fængselsforhold? Hvilke initiativer har Kommissionen truffet eller har til hensigt at træffe for at disse personer kan blive frigivet snarest muligt? Hvilke initiativer har Kommissionen mere generelt truffet og har til hensigt at træffe for at fremme demokratisering og udvikling af markedsøkonomi i Vietnam? Og, endelig, har Kommissionen meddelt eller har den til hensigt at meddele Cambodja, at den misbilliger den rolle, landet har spillet i bortførelsen af Vu Duc Binh?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(21. oktober 1999)

Ud over de generelle oplysninger i pressen og de undertiden divergerende oplysninger fra FN's menneskerettighedscenter i Phnom Penh har Kommissionen ikke hidtil modtaget andre oplysninger vedrørende bortførelsen af Vu Duc Binh i august 1999 og arrestationen af 24 medlemmer af det vietnamesiske Parti for Folkelig Aktion. Kommissionen har anmodet sine delegationer i Hanoi og Bangkok (for Phnom Penh) om at være opmærksomme på at skaffe yderligere oplysninger.

I forbindelse med sit samarbejde med Cambodja og Vietnam gør Kommissionen bestandigt opmærksom på den betydning, som Unionen tillægger respekten for de demokratiske principper og menneskerettighederne, principperne i De Forenede Nationers pagt, verdenserklæringen om menneskerettighederne, Wien-erklæringen, handlingsprogrammet fra verdenskonferencen om menneskerettigheder fra 1993, som fastsat i samarbejdsaftalerne med disse to lande.