SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3771/98

af Olivier Dupuis (ARE) til Raadet

(4. december 1998)

Om: Situationen i Angola

Paa baggrund af den seneste udvikling i situationen i Angola og navnlig praesident Dos Santos' partis blokering af fredsprocessen - og forpligtelserne i forbindelse hermed - regeringens forbud mod, at FN's generalsekretaers repraesentant faerdes frit i UNITA-kontrollerede regioner, de strenge restriktioner over for og det store pres mod de UNITA-medlemmer, der har etableret sig i Luanda inden for rammerne af Lusaka-protokollens aftaler og med det internationale samfunds garanti, hvilke foranstaltninger har Raadet da truffet eller agter det at traeffe for at deblokere fredsprocessen i Angola og for at sikre de UNITA-medlemmers beskyttelse og integritet, som nu er fredsprocessens gidsler?

Finder Raadet det mere generelt ikke noedvendigt, at der afholdes en international konference om den alvorlige krise, som i oejeblikket udvikler sig i Afrika og kan betegnes som den "foerste afrikanske verdenskrig"? I en saadan konference kunne deltage repraesentanter for alle parterne i konflikten i denne afrikanske region, og den kunne aabne mulighed for at goere en ende paa FN's Sikkerhedsraads hidtidige ufuldstaendige og ofte partiske forvaltning, som alt for ofte har taget sigte paa at fremme én stats saerlige interesser frem for at tilsigte en reel loesning paa de lokale problemer?

Svar

(29. marts 1999)

Raadet deler det aerede parlamentsmedlems dybe bekymring over den alvorlige forringelse af den politiske og militaere situation i Angola og over, at det igen traekker mere og mere op til krig og til en yderligere forvaerring af det angolanske folks lidelser.

Den Europaeiske Union har indtraengende opfordret parterne til at efterleve Lusaka-protokollen, navnlig for saa vidt angaar demobiliseringen af alle de UNITA-styrker, der endnu ikke er inkorporeret i den angolanske haer. Raadet vedtog restriktive foranstaltninger over for UNITA i sin faelles holdning af 3. juli 1998 (98/425/FUSP).

Det er Raadets opfattelse, at hovedaarsagen til krisen i Angola og det aktuelle doedvande i fredsprocessen, jf. FN's generalsekretaers seneste rapport af 17. januar 1999 og FN's Sikkerhedsraads resolution 1213 (1998) af 3. december 1998 og resolution 1221 (1999) af 12. januar 1999 samt Sikkerhedsraadets formands erklaering af 21. januar 1999, er, at UNITA's ledelse i Bailundo ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til fredsaftalerne ("Acordos de Paz"), Lusaka-protokollen og Sikkerhedsraadets resolutioner om situationen. Raadet deler ikke det aerede medlems kritiske indstilling til FN's Sikkerhedsraad.

Raadet har givet klart udtryk for sin holdning til den aktuelle konflikt i Angola i sin erklaering af 29. september 1998 og i det faelles kommuniké fra ministerkonferencen mellem Den Europaeiske Union og Southern African Development Community (SADC) den 3.-4. november 1998 i Wien.

Kort formuleret er EU og SADC enige om, at isaer UNITA baerer skylden for den forvaerrede situation, fordi den fortsat ikke overholder sine forpligtelser. Raadet har gentagne gange kraevet, at UNITA og dens ledelse i Bailundo omgaaende og betingelsesloest overholder deres forpligtelser, navnlig til en fuldstaendig afmilitarisering af deres styrker og fuldt samarbejde om en oejeblikkelig og betingelsesloes udbygning af statsadministrationen i hele landet. Den seneste udvikling viser desvaerre klart, at UNITA's ledelse bevaeger sig i den modsatte retning.

For saa vidt angaar UNITA Renovada har Raadet udtrykt tilfredshed med dens bestraebelser paa at opnaa fred og national forsoning, men understreget, at alle parterne i Angola boer goere en indsats for at sikre en vellykket indgaaelse af Lusaka-protokollen. Det er ikke Raadets opfattelse, at man fremmer freden ved at betragte UNITA Renovada som den eneste samtalepartner eller ved at naegte enhver form for dialog med Savimbi. Raadet har ogsaa indtraengende anmodet regeringen om ikke at saette militaeret ind og at overholde sine forpligtelser i henhold til Lusaka-protokollen.

Unionen oensker fortsat at fremme og stoette den nationale forsoning, den oekonomiske genopbygning og demokratiseringen i Angola paa grundlag af retsstatsprincippet og god regeringsfoerelse (herunder gennemsigtig og forsvarlig forvaltning af alle landets ressourcer med henblik paa at sikre en retfaerdig og baeredygtig udvikling).

For saa vidt angaar afholdelsen af en international konference om den aktuelle alvorlige krise i Afrika, har EU hele tiden stoettet tanken om at lade en konference i FN- og OAU-regi soege at loese konflikterne i De Store Soeers Omraade. Unionen har klart givet udtryk for sin holdning til situationen i dette omraade i formandskabets konklusioner fra Det Europaeiske Raads moede den 11.-12. december 1998 i Wien.

Raadet mener ikke, at det tjener noget formaal at foreslaa en international konference specielt om situationen i Angola, medmindre konfliktens parter, FN, OAU og SADC tager initiativ hertil. Rammerne for fredsprocessen er Lusaka-protokollen, som FN stoetter, og som alle videre foranstaltninger og sanktioner er baseret paa. Hvis man indleder en ny proces under de nuvaerende omstaendigheder, kan man risikere at skade Lusaka-protokollen yderligere.