DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/764

(2004/C 84 E/0859)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0110/04

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(19. januar 2004)

Om: Lovligheden af visse EU-beslutninger i tilfælde af Kyoto-protokollens manglende ikrafttrædelse

Ifølge betragtning 4, 22 og 26 i EU's direktiv (2003/87/EF (1)) om handel med emissioner er direktivet udarbejdet med henblik på Kyoto-protokollen, og det forventes, at den gennemføres. Der vil ikke blive indført nationale begrænsninger for emissioner, men i artikel 9 i henvises til bestemmelserne i bilag III om tildelingsplaner: I bilagets første punkt nævnes, at den maksimale mængde pr. land fastsættes i henhold til beslutning 2002/358/EF (2) og Kyoto-protokollen. I bilaget (punkt 5) henvises også til traktatens artikel 87 og 88 om konkurrence og støtte. Det er således klart, at uden Kyoto-protokollen vil i hvert fald ti nye medlemsstater ikke have nogen nationale begrænsninger.

I Rådets beslutning 2002/358/EF om byrdefordeling fastsættes ikke, at Fællesskabet begrænser medlemsstaternes emissioner i overensstemmelse med bilaget, men at »Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater opfylder deres forpligtelser i henhold til protokollens artikel 3, stk. 1, i fællesskab.« (artikel 2, stk. 1), og at »De kvantitative emissionsbegrænsninger og reduktionsforpligtelser, som Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater har påtaget sig med henblik på fastsættelse af de respektive emissionsniveauer … i den første periode med … reduktionsforpligtelser fra 2008 til 2012, er opført i bilag II.« (artikel 2, stk. 2). Hvis Kyoto-aftalen ikke træder i kraft, vil bestemmelserne i de to nævnte stk. miste deres betydning. Det eneste, som vil være gældende er, at: »[Det Europæiske Fællesskab og] … dets medlemsstater iværksætter de nødvendige foranstaltninger for at overholde de emissionsniveauer, der er opført i bilag II, som fastsat i henhold til artikel 3.« (artikel 2, stk. 3).

Artikel 3 vedrører fastsættelse af de absolutte emissionsniveauer (udtrykt i tons kuldioxidækvivalent) for EU's femten medlemsstater i henhold til visse af Kyoto-protokollens bestemmelser. Artikel 3 er også i betydeligt omfang baseret på Kyoto-protokollen.

I bilag III i beslutningen om byrdefordeling henvises også til gennemførelse af de forpligtelser, der bygger på internationale aftaler og Kyoto-protokollens reduktionsforpligtelse. Kan dette fortolkes som en begrænsning for byrdefordelingsaftalen, hvis Kyoto-aftalen ikke træder i kraft?

Vil Rådets beslutning om byrdefordeling heller ikke være bindende uden Kyoto-aftalen? Kan Kommissionen træffe en lovgivningsmæssig beslutning om byrdefordeling udtryk i tons kuldioxidækvivalenter, hvis Kyotoprotokollen ikke træder i kraft? Kan direktivet om handel med emissioner gennemføres uden beslutningen om byrdefordeling?

Såfremt byrdefordelingsaftalen og direktivet om handel med emissioner alligevel gennemføres i den nuværende form, bedes Kommissionen oplyse, om situationen er i overensstemmelse med traktaterne, hvis ti af EU's medlemsstater, som ikke har indført en bindende målsætning om emissionsbegrænsning, handler med emissioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. april 2004)

Fællesskabet og dets medlemsstater støtter fuldt ud Kyoto-protokollen, og de har forpligtet sig til at nå dens mål. I det sjette miljøhandlingsprogram, der blev vedtaget af Parlamentet og medlemsstaterne den 22. juli 2002 ved afgørelse nr. 1600/2002/EF (3), anerkendes det, at Fællesskabet er forpligtet til at opnå en 8 % reduktion af emissionerne af drivhusgasser i perioden fra 2008 til 2012 sammenlignet med 1990-niveauerne, og at de samlede emissioner på længere sigt af drivhusgasser vil skulle reduceres med ca. 70 % sammenlignet med 1990-niveauet (betragtning 2 i direktiv 2003/87/EF) (4).

De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC) blev vedtaget i New York den 9. maj 1992. Den er blevet ratificeret af over 180 lande. Kyoto-protokollen, der blev vedtaget den 11. december 1997, supplerer rammekonventionen og fastsætter reduktionsmålene for de 39 industrilande (de såkaldte bilag I-lande). Dens ikrafttrædelse er afhængig af, at mindst 55 lande ratificerer den, og at de tegner sig for mindst 55 % af verdens CO2-emissioner i 1990. Det første kriterium er allerede opfyldt — over 120 lande har nu ratificeret Kyoto-protokollen — men det andet er endnu ikke opfyldt. I denne forbindelse kan kun Ruslands ratifikation af protokollen, da landet tegner sig for 17,4 % af emissionerne på verdensplan af CO2, eller USA's ratifikation, der tegner sig for 36,1 % af disse emissioner, være tungen på vægten, fordi de andre lande tilsammen kun tegner sig for 2,1 %.

I henhold til De Forenede Nationers rammekonvention er Fællesskabet og dets medlemsstater forpligtet til at føre en politik for reduktion af drivhusgasemissioner for at nå målsætningen med stabilisering af emissionerne af drivhusgasser på et niveau, der forebygger menneskeskabt påvirkning af klimasystemet (artikel 2).

Fællesskabet har godkendt Kyoto-protokollen ved beslutning 2002/358/EF. Kyoto-protokollen vil således, når den træder i kraft, blive en del af fællesskabslovgivningen. Denne beslutning indeholder ligeledes Fællesskabets og alle medlemsstaternes reduktionsmål for drivhusgasemissioner for 2008-2012. Fællesskabet og dets medlemsstater skal desuden kollektivt opfylde målet med en 8 % reduktion. Derfor har Fællesskabet vedtaget retsakter, der er bindende for medlemsstaterne, med det sigte at opfylde klimaændringsforpligtelserne på en omkostningseffektiv måde, herunder direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner. Hverken byrdefordelingsaftalen eller EU's ordning for handel med emissionskvoter afhænger af, om Kyoto-protokollen træder i kraft.

Som med al fællesskabslovgivning kan Fællesskabet vedtage ændringer til beslutning 2002/358/EF eller direktiv 2003/87 gennem de interne procedurer, og ændringerne ville få virkning i fællesskabslovgivningen.

De 10 lande, der bliver medlemmer af Den Europæiske Union fra maj 2004, har alle ratificeret Kyotoprotokollen, og de 8 af dem, der er anført i bilag I (industrilande), har som sådanne hver fået en målsætning — alt efter hvilket land, det drejer sig om, ligger reduktionen på mellem 6 % og 8 %. Hvad angår Malta og Cypern, der ikke er anført i bilag I, har de ikke fået pålagt nogen målsætning. I bilag III til direktiv 2003/87/EF er der imidlertid fastsat objektive og præcise kriterier, der muliggør tildeling af forureningsrettigheder i forbindelse med det marked, der træder i kraft pr 1. januar 2005 (kriterierne 2 til 11 gælder for dem). De 25 medlemsstater vil således deltage i det kvotemarked, der er fastsat i direktiv 2003/87/EF. Det bør i øvrigt bemærkes, at målsætningen med en reduktion på 8 %, der er fastsat for Det Europæiske Fællesskab, kun gælder for de nuværende 15 medlemsstater. Dette forhold forbliver uændret efter udvidelsen, idet de kommende 10 medlemsstater ikke vil indgå i Fællesskabets pulje i Kyotoprotokollens betydning og forsat skal anvende de målsætninger, der blev fastsat for dem på det tidspunkt, de ratificerede protokollen.

(1) EUT L 275 af 25.10.2003, s. 32.

(2) EUT L 130 af 15.5.2002, s. 1.

(3) EFT L 242 af 10.9.2002.

(4) Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF.