DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/831

(2004/C 84 E/0925)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0648/04

af María Bergaz Conesa (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. marts 2004)

Om: Ukorrekt gennemførelse af direktiv 89/391/EØF i spansk lovgivning

Da det vurderes, at kongeriget Spanien ikke har sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft i den nationale lovgivning for at efterkomme Rådets direktiv 89/391/EØF (1) om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet inden for den anførte frist, har Kommissionen indledt en overtrædelsesprocedure.

Kan Kommissionen oplyse, hvor langt nævnte overtrædelsesprocedure er på nuværende tidspunkt?

Kan Kommissionen, hvad angår dette direktiv, bekræfte, at såfremt en medlemsstat ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til tilpasning af den nationale lovgivning inden for den i direktivet anførte frist, kan enkeltpersoner gøre deres rettigheder gældende over for nævnte stats myndigheder ved en national domstol?

Har Kommissionen kendskab til, at ikke-civilt personale ansat i den offentlige forvaltning i Spanien ikke er omfattet af den spanske lov nr. 31/1995 om forebyggelse af arbejdsrisici? Mener Kommissionen, at denne udelukkelse er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen på området?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Stavros Dimas

(27. april 2004)

Kommissionen har indledt en overtrædelsesprocedure mod Spanien, da det vurderes, at dette land ikke på korrekt vis har gennemført direktiv 89/391/EØF (2) om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet, for så vidt som lov 31/1995 om forebyggelse af risici på arbejdspladsen (Ley 31/1995 de Prevención de riesgos laborales) udelukker ikke-civilt personale ansat i den offentlige forvaltning fra anvendelsesområdet. Overtrædelsesproceduren er nu inde i den fase, hvor sagen er blevet indbragt for Domstolen (sag C-132/04).

Kommissionen skal henvise til Domstolens retspraksis for så vidt angår muligheden for, at en enkeltperson kan gøre sine rettigheder i henhold til bestemmelserne i ovennævnte direktiv gældende over for de nationale domstole i tilfælde af, at der ikke er truffet de nødvendige nationale gennemførelsesbestemmelser, eller at gennemførelsen er ukorrekt og/eller ufuldstændig.

Det kan heraf udledes, at de nationale domstole har pligt til i videst muligt omfang at fortolke national lovgivning i henhold til direktiverne og på en sådan måde, at formålet med direktiverne opfyldes.

Hvis en sådan harmonisk fortolkning ikke er mulig, kan en enkeltperson påberåbe et direktiv direkte over for en medlemsstat, dvs. direktivet kan anvendes mod en offentligretlig arbejdsgiver, hvis det pågældende direktivs indhold er tilstrækkelig præcist og ubetinget til at gælde umiddelbart. I så fald skal alle domstole i en medlemsstat anvende fællesskabsretten i sin helhed og beskytte de rettigheder, som fællesskabsretten direkte tillægger enkeltpersoner, og tilsidesætte enhver bestemmelse i national lovgivning, som kan være i strid med direktivet (jf. f.eks. sag 106/77 Simmenthal [1978] Sml. 629, afsnit 21, og sag C-188/00 Kurz [2002] Sml. 10691, afsnit 69).

I øvrigt kan en medlemsstat også drages til ansvar for ethvert tab eller enhver skade, som påføres enkeltpersoner som følge af overtrædelser af fællesskabslovgivningen (jf. særlig dom af 19. november 1991 i forenede sager C-6/90 og C-9/90, Francovich m.fl., Sml. s. I-5357, afsnit 35, dom af 5. marts 1996 i forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du pêcheur og Factortame, Sml. s. I-1029, og dom af 4. juli 2000 i sag C-424/97, Haim, Sml. s. I-5123).

Domstolen har i disse domme navnlig udtalt, at princippet om, at medlemsstaterne er forpligtet til at erstatte tab, der er forvoldt enkeltpersoner ved overtrædelser af fællesskabsretten, som må tilregnes medlemsstaterne, finder anvendelse, når den pågældende overtrædelse må tilskrives den nationale lovgiver.

I tilfælde af at en medlemsstat ikke overholder pligten til i henhold til EF-traktatens artikel 249, tredje afsnit, at træffe alle fornødne foranstaltninger for at nå det tilsigtede mål med direktivet, kræves der af hensyn til denne fællesskabsbestemmelses fulde virkning, at der er pligt til at erstatte tab, når tre betingelser er opfyldt, dvs. for det første at det mål, der tilsigtes med direktivet, skal indebære, at borgerne tillægges rettigheder, for det andet at indholdet af disse rettigheder skal kunne fastslås på grundlag af selve direktivets bestemmelser, og for det tredje at der skal være årsagsforbindelse mellem statens tilsidesættelse af sin forpligtelse og de skadelidtes tab.

Med dette forbehold gennemføres statens erstatningsansvar for det tab, der er forvoldt ved overtrædelsen af fællesskabsretten, som må tilregnes staten, efter nationale erstatningsregler, dog således at betingelserne i den nationale lovgivning, der finder anvendelse, ikke må være mindre gunstige end de betingelser, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret, og heller ikke må være udformet således, at de i praksis gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt at opnå erstatning.

(1) EFT L 183 af 29.6.1989, s. 1.

(2) Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet, EFT L 183 af 29.6.1989.