ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4076/97 af Marie-France Stirbois (NI) til Kommissionen (14. januar 1998)

Om: Stoette til arbejdspladsskabende virksomheder

Kan Kommissionen forelaegge en sammenlignende undersoegelse af de stoettebeloeb og fritagelser fra sociale afgifter, der findes i de forskellige medlemsstater for arbejdsloese arbejdstagere, der oensker at starte deres egen virksomhed eller arbejde som selvstaendig?

Kan Kommissionen redegoere for sin holdning til disse forskellige ordningers indvirkning paa konkurrencen?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (18. februar 1998)

Hvad angaar de stoetteordninger, som medlemsstaterne har indfoert for at skabe arbejde som selvstaendig, skal Kommissionen henvise det aerede medlem til Kommissionens aarlige publikationer, der har titlen »Observa-tionsorganet for beskaeftigelse - [Situationsoversigt]. Opfoelgning af henstillingerne fra Det Europaeiske Raad i Essen om beskaeftigelsespolitikken«.

Hvad angaar Kommissionens holdning vedroerende disse ordningers indvirkning paa konkurrencen, skal Kommissionen henvise det aerede medlem til de dokumenter, den har offentliggjort vedroerende dette emne, nemlig Kommissionens meddelelse om »Kontrol med statsstoette og nedsaettelse af arbejdskraftomkostningerne« ((EFT C 1 af 3.1.1997. )) og »Kommissionens retningslinjer for beskaeftigelsesstoette« ((EFT C 334 af 12.12.1995. )).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4083/97 af Hiltrud Breyer (V) til Raadet (15. januar 1998)

Om: Opfedningshormoner

I forbindelse med hormonstriden med USA opstaar foelgende spoergsmaal:

1. Med hvilke argumenter har EU indledt en appelsag?

2. Hvordan lyder de af EU forelagte videnskabelige erklaeringer, og hvor stammer de fra?

3. Med hvilke argumenter har hvilke to af de af WTO indkaldte videnskabsmaend stoettet EU's ekspertiser?

4. Med hvilke argumenter har hvilke af de tre af WTO indkaldte videnskabsmaend stoettet EU's ekspertiser?

5. Hvorpaa har panelets medlemmer baseret deres afgoerelse for eller imod denne eller hin erklaering?

6. Hvorvidt har maeglingsudvalget ikke fortolket SPS-foranstaltningerne korrekt?

7. Hvilket formaal har det at stille de samme sundhedskrav til import som til nationale produkter, naar der ifoelge WTO-bestemmelserne ikke findes nogen helbredsrisici?

8. Hvordan kan SPS-aftalen give WTO's kontraherende parter mulighed for i levnedsmiddelspoergsmaal at gaa ud over de internationale standarder?

Svar (11. maj 1998)

Det er Kommissionen, som i medfoer af EF-traktaten i denne sag har kompetence til at repraesentere Det Europaeiske Faellesskab i WTO-forhandlingerne, og som foelge heraf ogsaa i panelet og dettes appelorgan.

Det aerede parlamentsmedlem boer derfor rette sine spoergsmaal til Kommissionen.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4166/97 af Irene Soltwedel-Schaefer (V) til Kommissionen (21. januar 1998)

Om: UK-oksekoed

Hvornaar blev EU's eksportforbud for UK-oksekoed omsat i national (engelsk) ret i form af gennemfoerelsesbestemmelser?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (9. februar 1998)

Med Kommissionens beslutning 96/239/EF af 27. marts 1996 ((EFT L 78 af 28.3.1996. )), aendret ved Kommissionens beslutning 96/362/EF af 11. juni 1996, om visse hasteforanstaltninger til beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati ((EFT L 139 af 12.6.1996. )) indfoertes et eksportforbud mod britisk kvaeg og oksekoed samt produkter fra kvaeg, som er slagtet i Det Forenede Kongerige. Disse beslutninger blev til at begynde med af myndighederne i Det Forenede Kongerige anvendt som en blanding af lovgivning, forordninger og administrative foranstaltninger.

Efter at veterinaerinspektoerer havde foretaget kontrol, blev det klart, at de nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af forbudet paa nogle punkter var ufuldstaendige.

Kommissionen lagde derfor pres paa den britiske regering, hvilket resulterede i, at denne i august 1997 vedtog mere omfattende nationale regler, som i den foelgende maaned blev fulgt op af detaljerede cirkulaerer, isaer om gennemfoerelsen af den nye lovgivning i havne.

Kommissionens inspektioner har ogsaa vist visse utilstraekkeligheder, hvad angaar det officielle kontrolniveau i Det Forenede Kongeriges koedvirksomheder og frysehuse, hvilket eventuelt kan have foelger for haandhaevelsen af eksportforbuddet. Der er saaledes indledt en overtraedelsesprocedure mod Det Forenede Kongerige for saa vidt angaar dette aspekt.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3902/97 af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen (11. december 1997)

Om: Situationen for underprogrammet »Almen og teknisk uddannelse« i programmet »Uddannelse og grundlaeggende erhvervsuddannelse« i Graekenland

Ifoelge oplysninger i pressen gaar den graeske undervisningsminister ind for, at der sker en fuldstaendig omstrukturering af underprogram 1 (Almen og teknisk uddannelse) og isaer af foranstaltning 1.2 »Enhedsgymnasiet« i programmet »Undervisning og grundlaeggende erhvervsuddannelse«, samt at kompetencen til forvaltning af faellesskabsmidlerne overdrages til andre instanser. Kommissionen bedes oplyse:

1. Har Graekenland indgivet forslag om de ovenfor anfoerte aktioner i det paagaeldende program og i saa fald hvilke?

2. Hvis der findes saadanne forslag, hvad mener den da om dem?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (2. februar 1998)

1. Det graeske undervisningsministerium har fremlagt et forslag for overvaagningsudvalget for programmet »Uddannelse og grundlaeggende erhvervsuddannelse« for at styrke denne aktion og for at stoette enhedsgymnasiet, som allerede var omfattet af programmet (foranstaltning 1.2), og for at fremskynde gennemfoerelsen af programmet. Forslagene omhandler stoetteundervisning for elever paa de netop oprettede enhedsgymnasier, uddannelse af laererne og det administrative personale, opbygning af biblioteker, det naturvidenskabelige omraade, computerlaboratorier, informationsteknologi og mobilitetsprogrammer specielt for gymnasiet.

2. Paa overvaagningsudvalgets moede den 3. december 1997 enedes man principielt om at aendre underprogram 1 (almen og teknisk uddannelse) for at tage hensyn til behovet for stoette til enhedsgymnasiet. Endvidere understregede man i overvaagningsudvalget, at det paagaeldende underprograms overordnede struktur ville blive bibeholdt. Budgetterne vil blive tilpasset paa grundlag af resultaterne fra den hidtidige gennemfoerelse af programmet og uden at kuldkaste den loebende planlaegning. Flerfondsaktioner i det vedtagne program, saasom skolebiblioteker, informationsteknologi og mobilitetsprogrammer, vil blive tilpasset for at lade udviklingen af enhedsgymnasiet komme i foerste raekke. Gennemfoerelsesmekanismerne vil forblive uaendrede.

Som opfoelgning af ovenstaaende vil det graeske undervisningsministerium saa hurtigt som muligt fremlaegge detaljerede forslag for overvaagningsudvalget med hensyn til gennemfoerelsen af de nye aktioner samt de noedvendige finansielle oplysninger (f.eks. budgetter, finansielle oversigter). Paa grundlag af de detaljerede forslag vil overvaagningsudvalget herefter tage den endelige beslutning.

Det er derfor for tidligt for Kommissionen at oplyse, hvilket syn man i Kommissionen har paa dette spoergsmaal, foer de detaljerede forslag foreligger.
C 187/120 DA 16. 6. 98 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Samlet svar
afgivet på Kommissionens vegne af Martin Bangemann
på skriftlige forespłrgsler E-4070/97 og E-4072/97
(30. januar 1998)
Det er Kommissionens opfattelse, at Fællesskabets forbrugere i dag på en sikker og fyldestgłrende måde
forsynes med et stort udvalg af levnedsmidler som fłlge af en række fællesskabspolitikker, -foranstaltninger og-aktiviteter. Korrekt og konsekvent information på levnedsmiddelpakningerne, men også tilstrækkelig viden hosog oplysning af forbugerne er vigtige elementer, som bidrager til, at disse kan vælge en kostsammensætning,som opfylder deres individuelle behov.
Ernæringsmæssige anprisninger er et af de vigtige aspekter af mærkning, og Kommissionen er i gang med at
vurdere kommentarerne til dette spłrgsmål, der er modtaget som reaktion på Kommissionens grłnbog om degenerelle principper for Den Europæiske Unions levnedsmiddellovgivning (
1), inden den træffer nogen afgłrelse
om eventuelle yderligere foranstaltninger på dette område.
(1) KOM(97) 176 endelig udg.
(98/C 187/186) SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4071/97
af Phillip Whitehead (PSE) til Kommissionen
(14. januar 1998)
Om: Næringsdeklaration af levnedsmidler
Er Kommissionen › i betragtning af den store procentdel færdigpakkede levnedsmidler, der er i handelen i visse
lande › enig i, at det, hvis forbrugerne łnsker at vælge en sund kost, har afgłrende betydning, at allefærdigpakkede levnedsmidler forsynes med fuld næringsdeklaration, og at mærkningen mindst indeholderoplysninger om indholdet af energi, proteiner, kulhydrater, sukker, fedtstoffer, mættede fedtsyrer, fibre ogsodium?
Svar afgivet på Kommissionens vegne af Martin Bangemann
(30. januar 1998)
I henhold til den nugældende fællesskabslovgivning om næringsdeklaration af levnedsmidler (
1), som fastlagt i
direktiv 90/496/EØF, kan oplysninger om de otte omtalte bestanddele angives frivilligt, men under visseomstændigheder er denne angivelse ifłlge direktivet dog obligatorisk.
Kommissionen har bragt dette emne på bane og opfordret til indgivelse af kommentarer med henblik på en
revision af næringsdeklarationsdirektivet i sin grłnbog om levnedsmiddellovgivningen, som blev offentliggjort imaj 1997 (
2). Kommissionen er i gang med at gennemgå disse kommentarer, men har endnu ikke draget nogen
konklusioner vedrłrende det rejste spłrgsmål.
(1) EFT L 276 af 6.10.1990, s. 40.
(2) KOM(97) 176 endelig udg.
(98/C 187/187) SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-4080/97
af Luigi Florio (UPE) til Kommissionen
(18. december 1997)
Om: Italiens finanspolitik og Maastricht-kriterierne
Den italienske regering forbereder inden for rammerne af finansloven for 1998 indfłrelsen af en ny afgift kaldet
IRAP (Imposta Regionale Attivita ‘ Produttive › regionalafgift på produktionsvirksomhed).
Denne afgifts særlige karakteristika bliver, at den i særlig grad rammer fysiske og juridiske personer, som giver
arbejde, og som har stiftet gæld (hverken lłnninger, der betales til lłnmodtagere, eller renter af gæld kan trækkesfra den skattepligtige indkomst i forbindelse med IRAP), og at den ikke kan trækkes fra indkomstskatten.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3838/97 af Nikitas Kaklamanis (UPE) til Kommissionen (28. november 1997)

Om: Antiseismisk beskyttelse i Graekenland og store omkostninger i forbindelse med nye anlaegsarbejder

Graekenland er som bekendt det land i EU, der er haardest ramt af jordskaelv. Derfor har det graeske Ministerium for Fysisk Planlaegning, Boliger og Offentlige Arbejder i henhold til den nye antiseismiske lov fastlagt, at der nu skal dobbelt saa meget jern i den beton, der anvendes til opfoerelse af nye boliger i Graekenland. Byggeomkostningerne foroeges saaledes med 15%, hvilket er en meget stor oekonomisk belastning for den almindelige graeker.

Kan Kommissionen oplyse, om der er foretaget en fyldestgoerende seismologisk undersoegelse i forbindelse med opfoerelsen af den nye metro i Athen og lufthavnen i Spata? Har den til hensigt at oprette en saerlig reserve i strukturfondene for at stoette nye offentlige og private anlaegsarbejder og saaledes skabe fuldstaendig antiseismisk sikkerhed? Mener Kommissionen ikke, at det er langt bedre at forebygge katastroferne end at udbedre de materielle og menneskelige oedelaeggelser, disse medfoerer?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies (19. januar 1998)

Den graeske jordskaelvslovgivning er blevet anvendt i forbindelse med planlaegningen og bygningen af metroen i Athen, lufthavnen i Spata og alle andre projekter i Graekenland, hvortil der er ydet stoette fra Den Europaeiske Udviklingsfond og/eller Samhoerighedsfonden.

De naevnte fonde yder stoette til daekning af udgifterne til planlaegning og gennemfoerelse af denne form for projekter, herunder de yderligere udgifter, som jordskaelvslovgivningen medfoerer, og det er derfor ikke noedvendigt at afsaette en saerlig reserve til dette formaal.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3734/97 af Yves Verwaerde (PPE) til Kommissionen (21. november 1997)

Om: EU-stoette til filmfestivaler og prisuddelinger

Kan Kommissionen forelaegge en redegoerelse med tal over den stoette, som Den Europaeiske Union yder til filmfestivaler og prisuddelinger?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Marcelino Oreja (2. februar 1998)

Paa baggrund af tilbagegangen for europaeiske film i biograferne oensker Kommissionen gennem indsatsen til stoette for filmfestivaler at bidrage til at fremme europaeiske film og lette distributionen af dem mellem medlemsstaterne.

Festivalerne forpligter sig til at respektere kriterierne for europaeiske programmer, og den samlede virkning af denne indsats fra Faellesskabets side har vaeret saerdeles positiv: mellem 1992 og 1997 er andelen af europaeiske film, der vises paa festivaler i Faellesskabet, vokset med naesten 45%, og de arrangementer, der har modtaget stoette, har haft over 80% europaeiske programmer. Oprettelsen under Kommissionens auspicier af en »europaeisk koordination af biograffilmfestivaler«, der i dag omfatter 125 arrangementer og har til formaal at gennemfoere faelles aktioner til fordel for europaeiske film, er ogsaa et bevis paa, at dette initiativ har vaeret en succes.

Den konstante vaekst i publikumstallet ved filmfestivalerne (20% om aaret, i 1997 ca. 12 millioner tilskuere i medlemsstaterne tilsammen) og i antallet af festivaller (over 600) betyder, at disse arrangementer er et vigtigt element i bestraebelserne paa at fremme europaeisk film. Disse festivalers initiativer til fordel for udbredelse af europaeiske film er udbygget betragteligt i de senere aar (konkurrencer, handel, distribution af praemierede film).

Festivalerne er desuden vigtige, fordi det ofte er her, nye instruktoerer bliver opdaget, og de frembyder naesten den eneste chance for, at et ungt publikum kan goere sig fortroligt med et billedsprog, der rummer helt andre visuelle udtryksmuligheder end fjernsynet. Deres lokale eller regionale oekonomiske virkning er betydelig, og det samme gaelder deres foelger for beskaeftigelsen (50.000 arbejdspladser paa aarsplan).

Siden 1993 har Faellesskabet aktivt stoettet disse arrangementer over budgetpost B3-2011 og efter indkaldelse af forslag. Der er ydet foelgende beloeb i stoette, i ECU:

Festivaler (Samlede beloeb)

>TABLE>

Festivaler (Stoettede arrangementer)

>TABLE>
C 187/106 DA 16. 6. 98 De Europæiske Fællesskabers Tidende
I Tyskland er propolistilberedninger, hvad angår produktion, markedsfłring og salg, underlagt lægemiddellov-
givningen. Derfor må det udelukkende sælges i apoteker.
1. Kan Kommissionen oplyse, i hvilke EU-lande propolis direkte må sælges af biavlerne?2. Er forskellene i håndhævelsen forenelig med det indre markeds bestemmelser?
Svar afgivet på Kommissionens vegne af Martin Bangemann
(14. januar 1998)
Kommissionen har ingen oplysninger om bestemmelserne i de forskellige medlemsstater med hensyn til
biavleres salg af propolis.
Forsyningen med medicinalvarer som defineret i artikel 1 i Rådets direktiv 65/65/EØF af 26. januar 1965 om
tilnærmelse af lovgivning om medicinske specialiteter (
1) sorterer stadig under de enkelte medlemsstater, og der
findes ingen fællesskabslovgivning på dette område. Medlemsstaterne har således i overensstemmelse medartikel 30-36 i EF-traktaten, mulighed for at opretholde bestemmelser, som begrænser offentlighedens forsyningmed medicinalvarer til apotekerne, og som på deres territorium forbyder at levere lægemidler ad andre kanaler.
(1) EFT 22 af 9.2.1965, s. 369 (Dansk specialudgave: 1. serie (65-66), s. 17).
(98/C 187/160) SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3986/97
af Georges Berthu (I-EDN) til Rådet
(15. januar 1998)
Om: Eurosedler › nationale kendetegn
Rådet for Det Europæiske Monetære Institut (EMI) traf den 3. december 1996 afgłrelse om, at de to sider af
eurosedlerne skulle være identiske i alle lande og ikke have nogen nationale kendetegn. Denne afgłrelse betyder,at man har omgået et vigtigt spłrgsmål: hvis pengesedlerne ikke kan skelnes fra hinanden i de forskellige lande,vil det være praktisk taget umuligt at »hægte et land af«, hvis der opstår en alvorlig krise, som truer systemetsoverlevelse. Der ville således i visse grænsetilfælde være łget risiko for en generel eksplosion.
Er det ikke Rådets opfattelse, at ved at træffe en sådan politisk afgłrelse › der fra europæisk side ofte udlægges
som en endelig afgłrelse › er Rådet for EMI gået videre end ordlyden af traktatens artikel 109 F, stk. 3, som kungiver det befłjelser til at fłre tilsyn med »den tekniske forberedelse« af de fremtidige pengesedler?
(98/C 187/161) SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3987/97
af Georges Berthu (I-EDN) til Rådet
(15. januar 1998)
Om: Eurosedler › nationale kendetegn
Den afgłrelse, som Rådet for EMI traf den 3. december 1996, om at forbyde nationale kendetegn på de
fremtidige Eurosedler, synes ikke at have været gjort til genstand for nogen virkelig demokratisk debat. DetEuropæiske Råd i Dublin (13.-14. december 1996) blev blot »informeret« herom, men man finder ikke i detskonklusioner nogen eksplicit godkendelse eller blot omtale af dette præcise spłrgsmål.
Denne totale mangel på demokratisk kontrol fremgår besynderligt nok af selve traktaten, i modsætning til hvad
der er tilfældet for de fremtidige młnter. Mener Rådet trods alt ikke, at staterne i et så vigtigt spłrgsmål błrinddrages i denne afgłrelse på den ene eller den anden måde? Kan man forestille sig total mangel påparlamentarisk kontrol uanset på hvilket niveau?
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-4229/97 af Ulf Holm (V) til Raadet (15. januar 1998)

Om: Reklamekampagne for Amsterdam-traktaten

Det svenske udenrigsministerium lancerede i efteraaret en stor propagandakampagne for Amsterdam-traktaten, der kostede omkring 9 mio svenske kroner. Kampagnematerialet indeholder dog mange saglige fejl, og teksten domineres af eksempler paa saakaldte svenske »fremskridt« med hensyn til beskaeftigelse, miljoe og ligestilling, Laeser man derimod f.eks. det tyske udenrigsministeriums publikation »Der Abschluss der Regierungskonferenz - eine Gesamtwertung«, bliver de spoergsmaal, der fremhaeves i den svenske kampagne, ikke engang naevnt. I stedet finder man en udfoerlig omtale af formaalet med Amsterdam-traktaten: en videreudvikling af den faelles udenrigs- og sikkerhedspolitik, et oeget politi- og retssamarbejde samt en effektivisering af Unionen gennem oeget overstatslighed og begraensning af landenes vetoret - saaledes at en udvidelse af Unionen bliver mulig. De indholdsmaessige forskelle mellem det svenske og det tyske materiale er saa omfattende, at laeseren maa stille sig det spoergsmaal, om det er den samme Amsterdam-traktaten, teksterne drejer sig om. I stedet for offentlige diskussioner har vi altsaa faaet en envejskommunikation, hvor statsmagten fortaeller medborgerne, hvordan tingene er. Paa den baggrund vil jeg gerne stille Raadet foelgende spoergsmaal: Hvordan er det muligt, at der kan vaere saa store forskelle mellem to regeringers »informationsmateriale« om Amsterdam-traktaten? Mener Raadet, at det er etisk korrekt at anvende regeringsmagten og skatteborgernes penge til staerkt »politisk« drejede informa-tionskampagner om EU, naar der tilmed forekommer saglige fejl?

Svar (30. marts 1998)

Det aerede medlem af Europa-Parlamentet bedes venligst notere, at det ikke tilkommer Raadet at tage stilling til oplysninger fra medlemsstaterne vedroerende Amsterdam-traktaten, som for tiden er til ratifikation i medlemsstaterne.

Generalsekretariatet for Raadet har for sit vedkommende bidraget til offentliggoerelsen af teksten til Amsterdam-traktaten og de konsoliderede udgaver af traktaterne via Kontoret for De Europaeiske Faellesskabers Officielle Publikationer. Disse publikationer kan konsulteres gratis via Internet fra Generalsekretariatet for Raadets site (http://ue.eu.int). Teksterne er ledsaget af et beskrivende resumé, som hverken forpligter faellesskabsinstitu-tionerne eller medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4215/97 af Francesco Baldarelli (PSE) til Kommissionen (21. januar 1998)

Om: Overholdelse af forbrugernes rettigheder og reglerne om fri konkurrence i Italien

I over 17 aar har en italiensk statsborger, Gaetano Di Bari, haft en retssag koerende mod den italienske afdeling af en stor international virksomhed, der producerer kontormaskiner. Di Bari var saelger af disse maskiner for et omraade i Midtitalien.

AArsagen til den lange strid var problemer med manglende distribution af enorme maengder reservedele, som skulle have vaeret distribueret gratis til koeberne til erstatning for defekte dele. Denne manglende distribution fordrejede foerst og fremmest den frie konkurrence paa markedet og skadede afgjort saelgerne, men ogsaa forbrugerne, der i adskillige aar betalte for i hundredtusindvis af tekniske indgreb i forbindelse med problemer, der i virkeligheden allerede var blevet loest af moderselskabet. Di Bari ansaa det for rigtigt at afsloere sagens sammenhaeng. Den retlige odyssé, der fulgte, og som endnu ikke har naaet sin afslutning, skadede naturligvis Di Bari i materiel, oekonomisk og moralsk henseende med heraf foelgende personlige og faglige problemer. Bl.a. maatte han, efter at virksomheden fratog ham salgsagenturet, indstille sin erhvervsvirksomhed, hvorved han led store oekonomiske tab.

Mener Kommissionen ikke, at den paagaeldende internationale virksomhed ved ikke at informere saelgerne og forbrugerne om defekterne ved visse af kontormaskinernes dele og ved ikke at soerge for gratis erstatning af dem har skabt de rette betingelser for helt objektivt at skade forbrugerne og saelgerne?

Mener Kommissionen ikke, at virksomhedens adfaerd har vaeret i strid med reglerne om korrekt og rettidig information af forbrugerne og aabenlyst har kraenket deres rettigheder?

Hvorledes agter Kommissionen i det her foreliggende tilfaelde og i andre aktuelle og fremtidige tilfaelde at sikre overholdelsen af faellesskabsdirektiverne om fri konkurrence?

Mener Kommissionen ikke, at Di Bari objektivt set er blevet straffet, idet han helt klart har lidt baade oekonomisk og moralsk skade?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (18. februar 1998)

Indledningsvis skal Kommissionen bemaerke, at en stillingtagen til eventuel anvendelse af EF-reglerne paa konkurrenceomraadet forudsaetter en tilbundsgaaende undersoegelse af de enkelte tilfaelde, hvor de anskues baade juridisk og oekonomisk.

Under hensyntagen til de elementer, som det aerede medlem har fremfoert, kan man med rette stille sig det spoergsmaal, om der ikke i den foreliggende sag er tale om en tvist, der i foerste raekke skal loeses i henhold til den italienske privatret. Den administrative procedure, som Kommissionen i princippet kan saette i vaerk, kan ikke medfoere, at der eventuelt paalaegges erstatning. I saa henseende konstaterer Kommissionen, at man allerede er gaaet til de italienske domstole, og at flere sager stadig er under behandling.

Indgriben fra Kommissionens side er derfor hverken opportunt eller adaekvat med henblik paa at naa de maal, som den af det aerede medlem naevnte person forfoelger.