ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3926/00

af Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE) til Rådet

(20. december 2000)

Om: Den Europæiske Socialfond og uddannelse af lærere

Forordningen om generelle bestemmelser for strukturfondene (forordning (EF) nr. 1260/1999(1)) indeholder bestemmelser om forskellige interventionsområder for Den Europæiske Socialfond. Det drejer sig bl.a. om fremme og forbedring af erhvervsuddannelse og uddannelsesfremme som led i en politik for livslang uddannelse.

I denne forbindelse bedes Rådet besvare følgende spørgsmål:

1. Kan Rådet oplyse, hvor stort et støttebeløb der i alt er afsat til uddannelse?

2. Hvor stor er støtten til uddannelse af lærere og undervisere i Spanien?

(1) EFT L 161 af 26.6.1999, s. 1.

Svar

(24. april 2001)

Rådet skal henlede det ærede parlamentsmedlems opmærksomhed på, at det ikke er Rådet, der træffer afgørelse om størrelsen af det støttebeløb, der ialt er afsat til uddannelse eller til uddannelse af lærere eller undervisere i Spanien inden for rammerne af Den Europæiske Socialfond.

I medfør af forordningen om generelle bestemmelser for strukturfondene, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, er det faktisk Kommissionen, der skal træffe beslutning om strukturfondenes finansielle deltagelse i forståelse med den berørte medlemsstat.

Rådet er derfor ikke i stand til at besvare det ærede parlamentsmedlems spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3355/00

af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen

(27. oktober 2000)

Om: Ekspertgruppen om reformen af Kommissionen

Jeg takker formanden for Kommissionen for hans svar af 6. oktober 2000 på min forespørgsel E-2645/00(1) vedrørende de samlede udgifter til det arbejde, Den Uafhængige Ekspertgruppe har foretaget om reformen af Kommissionen. I sit svar kommer Kommissionen frem til et beløb på 176 634,05 euro i samlede udgifter, eksklusive Europa-Parlamentets diverse bidrag i naturalier.

Derimod undlader Kommissionen at besvare mit spørgsmål om godtgørelser, rejse- og opholdsudgifter og andre honorarer, som de fem vismænd har modtaget individuelt. Af hensyn til den gennemskuelighed, som vismændene slår til lyd for, kunne Kommissionen da også besvare denne del af spørgsmålet?

(1) EFT C 113 E af 18.4.2001, s. 142.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(11. december 2000)

Kommissionens har læst det ærede medlems anmodning om yderligere oplysninger omhyggeligt.

Som Kommissionen forklarede i sit svar på skriftlig forespørgsel E-2645/00, var det Parlamentet, der fastsatte de finansielle og praktiske betingelser for arbejdet i den uafhængige ekspertgruppe. Kommissionen deltog kun indirekte i betalingen af udgifter vedrørende udvalgets omkostninger, idet den driftsmæssige forvaltning af kontrakterne og alle aspekter, der vedrørte udvalgets arbejde, henhørte under Parlamentets direkte kontrol.

Kommissionen mener derfor, at kun Parlamentet har kompetence til at udlevere en præcis og udtømmende oversigt over de nøjagtige udgifter, der opstod i forbindelse med udvalgets arbejde, og fordelingen af godtgørelser, rejse- og opholdsudgifter og andre honorarer, som de fem vismænd modtog individuelt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3918/00

af Carlos Coelho (PPE-DE) til Kommissionen

(6. december 2000)

Om: Mobilitetsfremmende stipendier Socrates og Erasmus

I forlængelse af min skriftlige forespørgsel P-3174/00, som Kommissionen allerede har svaret på, ønsker jeg at få nærmere oplysninger om følgende:

Studerendes mobilitet i henhold til Erasmus-programmet gennemføres i decentraliseret form, hvor medlemsstaterne fastlægger deres politik for stipendier i overensstemmelse med de af Kommissionen udstukne retningslinjer. I sit svar til mig understregede Kommissionen, at selv om den havde tilskyndet flere medlemsstater til at tage hensyn til de studerendes sociale og økonomiske situation, når de fastsatte stipendiernes størrelse og at supplere stipendiebeløbene på nationalt, regionalt eller institutionelt niveau, havde den også kunnet konstatere, at nogle medlemsstater har efterkommet dette, mens andre ikke har gjort det, og Kommissionen måtte således konkludere, at praksis varierede i medlemsstaterne.

Kommissionen bedes oplyse, hvilke forskelle den har registreret i forbindelse med de enkelte medlemsstater.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(22. januar 2001)

Efter de oplysninger, de nationale kontorer, som forestår gennemførelsen af Socrates-programmet, har indsendt, tages der hensyn til de studerendes sociale og økonomiske situation i forbindelse med tildelingen af mobilitetsstipendier under Erasmus på følgende måde: i de lande, hvor de studerende automatisk modtager en statsstøtte, som de bevarer, når de gennemfører mobilitetsstudier i udlandet (generelt sagt de skandinaviske lande), tages der i alt væsentligt hensyn til socio-økonomiske forhold på dette niveau. I de lande, hvor staten ikke systematisk yder finansiel støtte, modtager de mest ugunstigt stillede studerende som hovedregel en supplerende støtte fra deres oprindelsesuniversitets egne midler eller fra regionalfondene. Visse lande beregner udelukkende Erasmus-stipendiernes størrelse på grundlag af de studerendes sociale og økonomiske forhold, idet de fastlægger forskellige kategorier af stipendier, hvis størrelse er differentieret således, at velhavende studerende ikke modtager stipendier, men i øvrigt i deres egenskab af Erasmus-studerende nyder godt af de øvrige fordele, der knytter sig til dette program. Kommissionen er i færd med at analysere de enkelte landes data om gennemførelsen af studenters mobilitet i 1999. Resultaterne af denne analyse, herunder spørgsmålet om hensyntagen til den socio-økonomiske faktor, vil blive sendt direkte til de berørte parter og til det ærede medlem, så snart de foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3412/00

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(7. november 2000)

Om: ØMU-informationsstøtte i Sverige

Kommissionen udbetalte i 1998 et beløb på 84 317 EUR i støtte til Stiftelsen Sverige i Europa (ifølge svaret på min forespørgsel E-1694/00(1)).

Stiftelsen Sverige i Europa er en meget partipolitisk tilknyttet organisation, der blandt andet arbejder til fordel for et svensk ØMU-medlemskab. Kunne Kommissionen tænke sig af hensyn til demokratiet og alsidigheden at udbetale økonomisk støtte til Folkebevægelsen Nej til EU og deres politiske arbejde imod et svensk ØMU-medlemskab?

(1) EFT C 72 E af 6.3.2001, s. 102.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(18. december 2000)

Som Kommissionen har meddelt det ærede medlem, blev der i 1998 tildelt 84 317 EUR i tilskud til Sverige I Europa-fonden, men dette skete, før der var indgået partnerskabsaftale med de svenske regeringsmyndigheder.

Kommissionen afviser ikke på forhånd et projekt, hvis det opfylder betingelserne for at ansøge om samt modtage tilskud, og hvis de givne oplysninger fremlægges objektivt, hvilket er i overensstemmelse med svensk tradition.

I 1999 og 2000 blev der underskrevet to aftaler, hvorefter Kommissionens politik har været ikke at tildele direkte tilskud til eksterne institutioner eller organisationer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3748/00

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(4. december 2000)

Om: Alvorlige forsømmelser, hvad angår sundhedsforholdene i fjerkræfarme i Grækenland

Ved en undersøgelse, som blev foretaget i perioden mellem den 28. februar og 10. marts 2000 af EU's Levnedsmiddel- og Veterinærkontor, blev der konstateret alvorlige forsømmelser, hvad angår sundhedsforholdene i de græske fjerkræfarme.

Hvilke forsømmelser er der blevet konstateret ved Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets undersøgelse?

Hvilke konsekvenser har disse forsømmelser for såvel dyrenes som forbrugernes sundhed?

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at forbedre sundhedsforholdene i fjerkræfarmene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(29. januar 2001)

Der blev foretaget et kontrolbesøg vedrørende fjerkrækød i Grækenland fra den 28. februar til den 10. marts 2000. Kontrolbesøget vedrørte forskellige forhold omkring produktionen af fjerkrækød og læggehøns.

Alle de mangler, Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret konstaterede, herunder spørgsmål om hygiejne og tilsyn med hygiejne på fjerkræslagterier og udskæringsanlæg og ligeledes alle de henstillinger, kontoret meddelte Grækenland for at sikre, at forholdene blev rettet, er opregnet i rapporten fra kontrolbesøget. De foranstaltninger, de græske myndigheder har truffet for at afhjælpe manglerne, fra den dag, hvor kontrolbesøget sluttede, til den dag, hvor den endelige rapport blev offentliggjort, er opregnet i et tillæg til rapporten. Rapporten om dette kontrolbesøg i Grækenland er offentliggjort på følgende internetadresse:

http://europa.eu.int/comm/food/fs/inspections/vi/reports/greece/vi_rep_gree_1133-2000_en.pdf.

Der er planlagt en opfølgning af kontrolbesøget i Grækenland i 2001 for at kontrollere resultaterne af de foranstaltninger, de kompetente myndigheder har truffet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3999/00

af Brian Simpson (PSE) til Kommissionen

(21. december 2000)

Om: Traditions- og museumsjernbaner

Er Kommissionen ikke også af den opfattelse, at traditions- og museumsjernbaner i hele Den Europæiske Union er af stor betydning for bevarelse af vores industrielle arv og for tjenesteydelser for turister, unge og voksne. Kan Kommissionen derfor undersøge, om der i fremtidige EU-forordninger eller -direktiver på transportområdet kan gives en generel undtagelsesordning for disse jernbaner, således at den europæiske jernbanetradition kan bevares uforfalsket?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(8. februar 2001)

Traditions- og museumsjernbaner er en del af den europæiske industri- og kulturarv. Kommissionen deler fuldt ud den opfattelse, at denne arv omhyggeligt bør bevares og gøres tilgængelig for offentligheden.

Den europæiske lovgivning, herunder navnlig de seneste direktivforslag vedrørende jernbanetransport (som anført nedenfor), er ikke nogen hindring for bevaringen af de historiske jernbaner.

Forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for konventionelle tog(1) omfatter kun nyt udstyr samt udbedring af allerede eksisterende udstyr.

Desuden er der i den såkaldte infrastrukturpakke klart omtalt en række undtagelser, som i givet fald kunne omfatte traditions- og museumsjernbaner: Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner(2), som ændret(3), fastslår, at Medlemsstaterne kan fra dette direktivs anvendelsesområde udelukke jernbanevirksomheder, hvis aktiviteter kun omfatter byer og forstæder samt regional transportservice. I forslaget til Rådets direktiv(5) til afløsning af Rådets direktiv 95/19/EF af 19. juni 1995 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af infrastrukturafgifter(4) fastslås det, at medlemsstaterne fra anvendelsesområdet kan udelukke de lokale og særskilte net, der benyttes til passagertransport. Rådets direktiv 95/18/EF af 19. juni 1995 om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder(6) som ændret(7), fastslår ligeledes, at medlemsstaterne fra dette direktivs gyldighedsområde kan udelade jernbaneselskaber, som kun driver passagertogstrafik på den lokale og særskilte jernbaneinfrastruktur.

Følgelig er traditions- og museumsjernbaner, som for det meste drives på de lokale og stand-alone infrastrukturer, ikke i farezonen som følge af nogen form for fællesskabslovgivning.

Kommissionen vil også fortsat huske på, at der findes traditions- og museumsjernbaner, når den udarbejder fremtidig lovgivning.

(1) EFT C 89 E af 28.3.2000.

(2) EFT L 237 af 24.8.1991.

(3) EFT C 321 af 20.10.1998.

(4) EFT L 143 af 27.6.1995.

(5) EFT C 321 af 20.10.1998.

(6) EFT L 143 af 27.6.1995.

(7) EFT C 321 af 20.10.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3696/00

af Torben Lund (PSE) til Kommissionen

(29. november 2000)

Om: Bifangst

Det fremgår af besvarelsen af 16. oktober 2000 (E-2584/00DA)(1), at På Rådets møde den 16. juni 2000 udtrykte medlemmet med ansvar for fiskeri sin dybeste bekymring i forbindelse med dette [bifangsten/tiltag mod bifangsten] og lignende spørgsmål. Som opfølgning vil medlemsstaterne blive bedt om at oplyse Kommissionen, hvad de har gjort eller agter at gøre på nationalt plan.

Vil Kommissionen oplyse, om medlemsstaterne på nuværende tidspunkt er blevet anmodet om at fremkomme med disse oplysninger, samt hvorvidt disse oplysninger vil være offentligt tilgængelige, jf. bestemmelserne i EF-habitatdirektivets artikel 17, stk. 1?

(1) EFT C 113 E af 18.4.2001, s. 125.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. januar 2001)

Medlemsstaterne er for nylig blevet anmodet om at meddele, hvilke foranstaltninger de har truffet eller planlægger at træffe på nationalt plan for at reducere bifangsterne af hvaler. Kommissionen har endnu ikke modtaget de krævede oplysninger.

Oplysningerne vil blive forelagt Kommissionens Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF), som vil blive indkaldt til et møde om dette emne i 2001.

STECF's rapport vil blive offentliggjort i overensstemmelse med Kommissionens politik om offentlig adgang til dokumenter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3822/00

af Jens-Peter Bonde (EDD) til Rådet

(7. december 2000)

Om: Den nordiske pasunion kontra Schengen-konventionens artikel 45

Vil den nordiske pasunion blive undermineret af Schengen-konventionens artikel 45, der forpligter alle deltagerlande til at sikre, at alle hoteller, campingpladser, vandrerhjem og andre overnatningssteder registrerer og samtidig får forevist gyldig legitimation af alle udenlandske gæster?

Med andre ord: Vil Schengen-konventionen betyde, at eksempelvis danskere fremover skal have pas med til eksempelvis Sverige, såfremt der ønskes overnatning, og dermed forårsage en ændring i forhold til de nuværende regler i den nordiske pasunion?

Svar

(7. maj 2001)

I henhold til den nordiske pasunion kan nordiske statsborgere rejse inden for de nordiske landes område uden at skulle forevise pas.

Aftalerne om Kongeriget Danmarks, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse af konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen og aftalen mellem Rådet for Den Europæiske Union, Kongeriget Norge og Republikken Island om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne indeholder en bestemmelse, hvorefter disse aftaler ikke bør hindre samarbejdet inden for rammerne af den nordiske pasunion, for så vidt et sådant samarbejde ikke er i modstrid med eller hæmmer anvendelsen af aftalerne(1).

I henhold til Schengen-konventionens afsnit III, kapitel 1, artikel 45 stk. 1, litra a), om politisamarbejde forpligter de kontraherende parter sig til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at hotelværter eller disses stedfortrædere sørger for, at udenlandske gæster, herunder også statsborgere fra andre kontraherende parter og andre af De Europæiske Fællesskabers medlemsstater, dog ikke ledsagende ægtefæller og mindreårige børn eller deltagere i grupperejser, personligt udfylder og underskriver anmeldelser, og at de identificerer sig ved forevisning af gyldig legitimation.

De nordiske landes anvendelse af Schengen-reglerne er hverken i modstrid med eller hæmmer den nordiske pasunion. Når de nordiske lande tager disse regler i anvendelse (fra den 25. marts 2001), vil statsborgere i de nordiske lande fortsat kunne rejse inden for de nordiske landes område og overnatte på hoteller, campingpladser osv. uden at skulle forevise pas.

Den ansvarlige for overnatningsstedet eller dennes stedfortræder skal dog sikre sig, at statsborgere fra andre kontraherende parter personligt udfylder og underskriver anmeldelser, og at de identificerer sig ved forevisning af gyldig legitimation, jf. artikel 45 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen.

(1) EFT L 239 af 22. 9. 2000, s. 115 ff. samt EFT L 176 af 10. 7. 1999, s. 36 ff.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3502/00

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(10. november 2000)

Om: Erstatning for kriminelle overgreb

Har Kommissionen nogen planer om at indføre lovbestemmelser om harmonisering af erstatning for kriminelle overgreb eller fastsætte minimumskriterier herfor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(22. januar 2001)

Både Europa-Parlamentet og Kommissionen har ved flere lejligheder behandlet situationen angående ofrene for kriminalitet i EU. I 1998 blev den drøftet i Rådet og ofrenes rettigheder blev indføjet i handlingsplanen for frihed, sikkerhed og retfærdighed fra mødet i Wien(1). Planen foreslår en sammenlignende undersøgelse af erstatningsordningerne for ofre og en vurdering af mulighederne for en EU-indsats som emner, der bør tages op i løbet af de næste fem år.

Efter dette forelagde Kommissionen en meddelelse for Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg i juli 1999(2).

Emnets betydning er gentaget i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tampere (punkt 32), som fokuserer på beskyttelse af ofrene for kriminalitet, navnlig ofrenes adgang til domstolene og tilsvarende organer og deres ret til skadeserstatning, herunder dækning af sagsomkostninger.

Efter konklusionerne fra mødet i Tampere deltog Kommissionen i et seminar for EU-eksperter i Umeå i Sverige, organiseret af det efterfølgende svenske formandskab i oktober 2000. Formålet med seminaret var at behandle spørgsmålet om skadeserstatning for ofrene for kriminalitet, set fra forskellige synsvinkler, og at skabe et grundlag for senere strategiske betragtninger og initiativer.

På grundlag af konklusionerne fra seminaret og igangværende drøftelser med eksperter vil Kommissionen forelægge en grønbog om emnet i 2001 som angivet i den ajourførte version af resultattavlen vedrørende fremskridt hen imod oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i EU(3).

(1) EFT C 19 af 23.1.1999.

(2) KOM(1999) 349 endelig udg.

(3) KOM(2000) 782 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-4018/00

af Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE) til Kommissionen

(12. december 2000)

Om: Forbindelserne med Staten Israel

Forbindelserne mellem Fællesskabet og Israel er baseret på Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering, der blev undertegnet den 20. november 1995 af De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Staten Israel på den anden side, og som trådte i kraft i juni 2000. I denne aftale henviser de kontraherende parter til betydningen af de bestående traditionelle bånd mellem Fællesskabet, dets medlemsstater og Israel og de fælles værdier, som de deler. Endvidere erklærer de, at de ønsker at styrke disse bånd, de bekræfter den eksisterende frihandelsordning for industrivarer, de forudser indgåelsen af en aftale om nye landbrugskoncessioner, de etablerer for første gang en institutionel politisk dialog, og de bliver enige om at fremme samarbejdet på andre områder.

Kan Kommissionen oplyse, om den mener, at de seneste begivenheder i området kan føre til en ændring af forbindelserne mellem Fællesskabet og Israel, hvilket kan udlægges af visse oplysninger i massemedierne?

Kan Kommissionen oplyse, om Chris Patten, medlem af Kommissionen, og medlemsstaternes udenrigsministre har drøftet dette spørgsmål i fællesskab?

Kan Kommissionen præcisere, om man har overvejet muligheden for at iværksætte sanktioner over for Israel, og bl.a. suspendere anvendelsen af associeringsaftalen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(12. januar 2001)

Som anført af det ærede medlem trådte associeringsaftalen mellem Fællesskabet og Israel i kraft den 1. juni 2000. Med denne aftale skete der en klar styrkelse af båndene mellem Fællesskabet og Israel, og det har givet mulighed for at iværksætte en lang række samarbejdsaktiviteter.

Således blev der allerede den 13. juni 2000 afholdt et første møde i Luxembourg i associeringsrådet, som havde deltagelse af den israelske premierminister og partnerne fra de femten EU-lande. Dette associeringsråd har bekræftet, at der har været iværksat mange samarbejdsaktiviteter, heriblandt et møde for toldeksperter den 11. september 2000, det første forhandlingsmøde om en større liberalisering i handlen med landbrugsvarer den 6. november 2000, afholdelse af det tredje møde i det blandede videnskabelige og tekniske udvalg den 22. november 2000, afholdelse af det første møde i det fælles udvalg om aftalen om god laboratoriepraksis den 27. november 2000 og afholdelse af det første møde om økonomisk dialog den 5. december 2000.

De seneste begivenheder i Mellemøsten har givet anledning til flere erklæringer fra EU og fra Europa-Parlamentet, men der tales ikke om nogen ændring af forbindelserne mellem Fællesskabet og Israel heri.

Det er klart, at den kommissær, der har ansvaret for eksterne forbindelser, og medlemsstaternes udenrigsministre regelmæssigt er i kontakt med hinanden, blandt andet i Rådet (almindelige anliggender).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3899/00

af Astrid Lulling (PPE-DE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: Veksling af mønter i forbindelse med indførelsen af euro i 2002

EF-medlemsstaternes borgere, der rejser til udlandet, ligger sædvanligvis inde med mønter, som de ikke kan veksle disse til deres eget lands valuta, da vekselgebyrerne ville være for høje. Sædvanligvis beholder man disse mønter for at anvende dem i forbindelse med en senere rejse. Efter den 1. januar 2002 vil disse mønter ikke længere kunne anvendes.

Mener Kommissionen ikke, at det bør sikres, at disse mønter kan veksles til euro i alle eurolande i en overgangsperiode? Er Kommissionen rede til at sende bankerne instruktioner eller henstillinger i denne forbindelse for bl.a. at undgå, at bankerne nægter at veksle mønterne, og for at sikre, at vekslingen af mønterne fra de 12 euro-medlemsstater sker uden gebyrer?

I modsat fald vil de borgere i Unionen, som ligger inde med en vis mængde tyske mark, franske franc, italienske lire, belgiske franc osv., risikere betydelige tab, hvis de ikke får lejlighed til inden 2002 at bruge disse mønter i forbindelse med rejser til de pågældende lande.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(24. januar 2001)

Gebyrfri veksling af samtlige mønter i euroområdet i forretningsbankerne kan vanskeligt tænkes; en sådan transaktion ville medføre helt urimelige håndteringsudgifter i forhold til mønternes ringe pålydende værdi. I artikel 5.3 i Kommissionens henstilling af 11. oktober 2000 om foranstaltninger for at lette de økonomiske beslutningstageres overgang til euroen(1) opfordres medlemsstaterne således til at vedtage bestemmelser, der sikrer, at mønter kan veksles i de officielle institutioner længe nok, efter at de er ophørt med at være lovligt betalingsmiddel, til at møntindehaverne med bopæl i udlandet har mulighed for at returnere dem.

(1) EFT C 303 af 24.10.2000.