DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/673

(2004/C 78 E/0717)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3915/03

af Marco Pannella (NI), Maurizio Turco (NI), Marco Cappato (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI), Benedetto Della Vedova (NI) og Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(17. december 2003)

Om: Den cambodjanske regerings tvungne repatriering af Montagnard-flygtninge til Vietnam og den konstante krænkelse af FN-konventionen om flygtninge

Ifølge en rapport fra Radio Free Asia gennemførte de cambodjanske myndigheder i midten af november 2003 en tvungen repatriering af de sidste 11 af de 60 Montagnard-flygtninge, der befandt sig i Cambodja. Flygtningene blev overgivet til de vietnamesiske myndigheder, efter at de i juli var kommet ud af en malariabefængt skov, efter at myndighederne havde tvunget nogle cambodjanske fiskere til at afsløre, hvor de skjulte sig.

Samtlige 60 Montagnard-flygtninge tilhører Jarai-stammen, og provinspolitiet i Rattanakiri har bekræftet, at de er blevet deporteret, men dog uden at specificere, hvornår dette er sket. Desuden har indbyggerne i landsbyen O Lvea bekræftet, at de sidste flygtninge blev omringet og arresteret af politiet i skoven i Koh Nhek-distriktet mellem provinserne Rattanakiri og Mondolkiri. Hverken de cambodjanske eller vietnamesiske myndigheder har oplyst noget som helst om de 60 flygtninges skæbne, mens beretninger fra lokalbefolkningen bekræfter, at alle 60 havde pådraget sig malaria efter i månedsvis at have stillet deres sult med rodknolde og bambus, eftersom politiet fra oktober havde gjort det umuligt for de lokale fiskere at yde dem nogen hjælp. De cambodjanske politimyndigheder kommer med modstridende udtalelser om tilstedeværelsen af Montagnard-flygtninge på deres område. De yder ikke flygtningene nogen hjælp, men overgiver dem derimod til de vietnamesiske myndigheder til gengæld for mad og penge således som for nylig dokumenteret fra forskellige uafhængige kilders side.

Son Chay, cambodjansk parlamentsmedlem for Sam Rainsy-partiet, og selve den cambodjanske konge har i de seneste måneder understreget, at den cambodjanske regering krænker konventionen om flygtninge, som forpligter Cambodja til at yde hjælp til flygtninge, der befinder sig på cambodjansk område. Cambodjanske ngo'er har gentagne gange klaget over, at det er umuligt at indhente oplysninger hos regeringen om situationen for Montagnard-flygtninge, og over, at det ikke kan lade sig gøre at yde humanitær hjælp.

UNHCR's kontor i Cambodja har på uacceptabel vis støttet den cambodjanske regering ved at indstille al form for hjælp og støtte til Montagnard-flygtningene i provinserne ved grænsen til Vietnam, selv om det har haft kendskab til arrestationerne, til de tvungne repatrieringer og til voldshandlingerne samt til de sygdomme, som i hundredvis af Montagnard-flygtninge har pådraget sig gennem det sidste halvandet år.

Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse:

— om der vil blive truffet foranstaltninger — og i så fald hvilke — for at undersøge om og sikre at den cambodjanske regering overholder FN-konventionen om flygtninge fra 1951 og sætter en stopper for arrestationerne og de tvungne repatrieringer af Montagnard-flygtninge, som flygter fra de vietnamesiske myndigheders politiske og religiøse undertrykkelse som påtalt af Europa-Parlamentet i en beslutning vedtaget i november 2003?

— hvilket pres den agter at udøve på UNHCR i såvel Genève som Cambodja for at sikre, at de cambodjanske myndigheder ikke arresterer og »sælger« de Montagnard-flygtninge, der skjuler sig i junglen ved grænsen til Vietnam, til det vietnamesiske politi, som patruljerer området og ofte går over grænsen til Cambodja?

— om ikke den mener, at den cambodjanske og den vietnamesiske regering straks må ændre adfærd på dette punkt med trussel om, at der ellers vil blive krævet suspendering af de samarbejdsaftaler, hvormed Kommissionen i praksis fortsat finansierer de her omtalte politikker, som undertrykker menneskerettighederne snarere end sikrer overholdelsen af dem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(5. februar 2004)

Kommissionen er bekendt med situationen omkring Montagnard-flygtningene, der krydser den vietnamesisk-cambodjanske grænse. Mange af disse eksilerede synes ikke at have ansøgt om status som flygtning i henhold til Genève-konventionen, men fordi trepartsaftalen mellem Cambodja, Vietnam og De Forenede Nationers Flygtningehøjkommissariat (UNHCR) brød sammen i 2001, er det ikke muligt at overvåge situationen effektivt på begge sider af grænsen og i denne forbindelse heller ikke konstatere, hvad der sker med dem, der vender tilbage til Vietnam. Kommissionen er også bekendt med de i spørgsmålet nævnte deportationer og forsøger at opnå uafhængig bekræftelse af disse forlydender.

EU støtter UNHCR's bestræbelser på at finde en vej ud af denne vanskelige situation og opfordrer både Cambodja og Vietnam til at vende tilbage til trepartsaftalen eller en lignende ordning. UNHCR har med Cambodjas kongelige regering indledt drøftelser om udarbejdelse af et nyt system til behandling af asylansøgere i Cambodja i overensstemmelse med både Cambodjas forpligtelser i henhold til konventionen fra 1951 om flygtninges retsstilling og kongedømmets interne lov og territoriale integritet. Kommissionen støtter denne tilgang og ser frem til en positiv afslutning på drøftelserne. Påstandene om, at UNHCR »på uacceptabel vis har støttet den cambodjanske regering«, hvilket henviser til, at flygtninge er blevet tvunget til at vende tilbage til Vietnam, er efter vores opfattelse hverken dokumenteret eller bekræftet af pålidelige kilder.

Henvisningen til overholdelsen af menneskerettigheder og demokratiske principper i EU's samarbejdsaftaler med Vietnam og Cambodja giver Kommissionen mulighed for at behandle menneskerettighedsspørgsmål i sine bilaterale kontakter med disse landes regeringer.

Med hensyn til Vietnam har EU både i forbindelse med menneskerettighedsdialogen og under trojkamis-sionsledernes besøg i det centrale højland i december 2003 gentaget sin bekymring over situationen i det centrale højland og presset på for større gennemsigtighed, dvs. ved at tillade UNHCR og andre FN-organer fri adgang.

Endelig ville Kommissionen aldrig »finansiere politikker, der krænker menneskerettighederne«. Overholdelse og beskyttelse af menneskerettighederne forbliver kernen i vores dialog og samarbejde med tredjelande.