DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/195

(2004/C 88 E/0200)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0583/04

af Nirj Deva (PPE-DE) til Kommissionen

(26. februar 2004)

Om: Økonomisk EU-hjælp til Zimbabwe

I lyset af oplysningerne i Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 2002, i det afsnit, der har overskriften »Beretning om 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfonds aktiviteter, kapitel V — Et særligt tilfælde: Rådets beslutning (almindelige anliggender) og den valutamæssige situation i Zimbabwe«, som er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (1), vil jeg gerne vide, hvad Kommissionen påtænker at gøre ved det spild af Den Europæiske Udviklingsfonds (EUF) midler (som ifølge Revisionsrettens årsberetning, kapitel V, punkt 68 (a) indebærer en reduktion af værdien af EUFs ressourcer på 89 %), samt det misbrug af disse midler, som de medlemmer af Zimbabwes regering, der er opført på listen i Rådets forordning (EF) nr. 310/2002 (2) om visse restriktive foranstaltninger over for Zimbabwe (artikel 2 og appendiks 1) har foretaget, men som ikke desto mindre er istand til at erhverve sig udenlandsk valuta til en fast kurs på 55 Zimbabwe-dollars for en amerikansk dollar, mens den resterende del af befolkningen tvinges til at betale 1 500 Zimbabwe-dollars for en amerikansk dollar.

Vil Kommissionen i lyset af dette skandaløse misbrug af EUs midler stoppe denne mulighed for valutaveksling med lande, der insisterer på at have faste valutakurser, eller vil Kommissionen tillade, at dette også vil foregå fremover?

Kan Kommissionen redegøre for, hvorfor Kommissionens delegation »efter at (den) havde gjort opmærksom på denne udvikling, fik (…) instruks om fortsat at anvende den officielle kurs, når den indbetalte midler på de konti, der var oprettet til fordel for de projekter og programmer, Fællesskabet finansierede« (se Revisionsrettens årsberetning 2002, kapitel V, punkt 63), på trods af, at »Kommissionen led et meget stort tab, hver gang den i regnskabsåret 2002 indbetalte midler på de projektkonti, der føres i Zimbabwe-dollars« (se Revisionsrettens årsberetning 2002, kapitel V, punkt 64)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(6. april 2004)

Kommissionen er ikke enig i Revisionsrettens analyse af situationen af følgende grunde:

— Anvendelsen af den parallelle vekselkurs til officielle transaktioner, som bankerne i Zimbabwe foretog, var ulovlig (jf. Kommissionens svar på afsnit 62 i Revisionsrettens beretning); nationalbanken har således ved flere lejligheder truet med at retsforfølge banker, der handler på det sorte marked. Delegationen fik derfor instruks om — i afventning af resultatet af drøftelserne med regeringen og bankerne — at anvende den officielle kurs, når den indbetalte midler på de konti, der var oprettet til fordel for de projekter og programmer, Fællesskabet finansierede.

— I 2002 var Kommissionen, for så vidt angår bistand fra Den Europæiske Udviklingsfond, bundet af Lomé-konventionernes procedurer, der gav den nationale anvisningsberettigede klare beføjelser med hensyn til forvaltningen af midlerne og de vedtagne gennemførelsesbestemmelser. Da den officielle vekselkurs er et anliggende, der henhører under national suverænitet, er den eneste mulighed for at anvende en anden kurs at forhandle med den nationale anvisningsberettigede og landets banker. Dette var netop, hvad Kommissionen gjorde, da den officielle vekselkurs blev urealistisk.

— Kommissionen er således af den opfattelse, at tallet på en »reduceret værdi« på 89 %, som Revisionsretten anvender på udbetalinger, der i alt beløber sig til 4,5 mio. EUR (mindre end 5 % af den samlede fællesskabsbistand til Zimbabwe i 2002), hverken afspejler den faktiske situation eller de omstændigheder, Kommissionen stod over for, såfremt udbetalingerne skulle forblive lovlige og regelmæssige.

— Ud over gennemførelsen af forhandlingerne om en »blandingskurs« for at opveje virkningerne af forskellen mellem den officielle vekselkurs og den »parallelle« markedssats traf Kommissionen og delegationen følgende vigtige foranstaltninger: — Nedbringelse af udbetalingerne i lokal valuta til et minimum. — Udbetalinger i euro uden for landet i de tilfælde, hvor det var muligt (for eksempel ved at fokusere næsten udelukkende på fremskaffelse af lægemidler under sundhedsprogrammet). — Sikring af, at forskudsforvaltningen af lokale projektprogrammer indeholdt euro-komponenter.

Den samlede fællesskabsbistand til Zimbabwe i 2002 beløb sig til 94 mio. EUR, hvoraf kun 8 mio. EUR blev brugt i selve landet. Fødevarehjælp, landbrugsinput og lægemidler blev således indkøbt i nabolandene.

(1) EUT C 286 28.11.2003, s. 355 ff.

(2) EFT L 50 af 21.2.2002, s. 4.