SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3047/02

af Benedetto Della Vedova (NI) til Kommissionen

(18. oktober 2002)

Om: Overensstemmelse mellem kontoret for ekstraordinære lønudligninger (Cassa integrazione guadagni straordinaria) og EF-traktatens artikel 87

Der henvises til min skriftlige forespørgsel af 6. juni 2002 (P-1680/02) om overensstemmelse mellem den ekstraordinære lønudligningskasse og fællesskabsbestemmelserne om statsstøtte til virksomheder og beskæftigelse(1) og Kommissionens svar af 5. juli 2002.

- Heri udtaler Kommissionen på den ene side, at den ekstraordinære lønudligning har til formål at beskytte arbejdstagerne, dersom arbejdsgiveren bliver insolvent, selv om den går videre end dette mål.

- På den anden side understreger Kommissionen, at i de tilfælde, hvor disse støtteforanstaltninger til arbejdstagerne begunstiger visse virksomheder selektivt, det være sig via skønsmæssig udbetaling eller ved kun at gælde visse sektorer, kun i visse geografiske områder eller kun firmaer af en bestemt størrelse, kan der være tale om statsstøtte, og i så tilfælde bør det undersøges, om en sådan støtte er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3.

Der henvises til, at udbetalingen af de ekstraordinære lønudligninger sker på skønsmæssig basis, at lønudligningerne næsten udelukkende finansieres af den italienske stat, og at det kun er arbejdstagerne i visse virksomhedskategorier, der kan modtage dem.

Der henvises endvidere til, at den ekstraordinære lønudligningsordning før i tiden er blevet anvendt over for arbejdstagere, som man vidste var blevet overflødige og klart ikke havde nogen mulighed for at blive genansat i virksomheden, selv om lov nr. 223 af 1991 i artikel 1 og 24 forbyder denne brug af de ekstraordinære lønudligninger, og at der er ved at ske en anvendelse af denne art i den alvorlige krise, der har ramt FIAT, hvilket fremgår af erklæringer fra repræsentanter for den italienske regering.

Kan Kommissionen oplyse, om den anser den ekstraordinære lønudligningsordning for at være i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87?

(1) EFT C 92 E af 17.4.2003, s. 79.

Svar afgivet af Mario Monti på Kommissionens vegne

(26. november 2002)

Der findes i næsten alle medlemsstater nationale systemer, der ofte er meget komplekse, vedrørende foranstaltninger i tilfælde af midlertidig arbejdsløshed eller beskyttelse af arbejdstagere i tilfælde af kollektive procedurer, hvis en virksomhed bliver insolvent(1).

Som Kommissionen allerede har anført i sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel P-1680/02(2), er det på visse betingelser ikke udelukket, at disse foranstaltninger, der oprindelig tog sigte på at beskytte arbejdstagerne i særlige situationer med virksomhedslukning, de facto kan indeholde elementer af statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87. Det kan være tilfældet i flere medlemsstater.

Det er imidlertid ubestrideligt, at alle disse foranstaltninger spreder risikoen, og at de på forskellig vis indgår som en slags social stødpude i de enkelte medlemsstater.

Disse karakteristika betyder, at Kommissionen må have en tilgang, der på en gang respekterer reglerne, herunder på statsstøtteområdet, og som er ansvarlig over for de europæiske borgere. Kommissionen skal derfor dels undgå en grundlæggende destabilisering af de systemer, der bl.a. giver arbejdstagerne en social beskyttelse, og dels sikre ens behandling i medlemsstaterne.

Kommissionen mener i den forbindelse, at den mest korrekte og harmoniske tilgang er at tage fat på problemet i sin helhed, idet der tages hensyn til både konkurrencen og beskæftigelsen i tæt samarbejde med medlemsstaterne. En sådan tilgang kunne gøre det muligt på basis af de nationale systemer at finde en fælles løsning på fællesskabsniveau. En sådan løsning kunne eventuelt udmønte sig i et egnet instrument.

(1) Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, EFT L 283 af 28.10.1980.

(2) EFT C 92 E af 17.4.2003, s. 79.