ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1561/01

af Robert Sturdy (PPE-DE) til Kommissionen

(28. maj 2001)

Om: Forbrænding vs. udsmeltning i Det Forenede Kongerige

I Det Forenede Kongerige udbetales der kun fuld EU-erstatning i henhold til over tredive måneders ordningen, såfremt en dyrekrop forbrændes (skønt der kan ydes et forskud på 80 % for udsmeltning). Det forenede Kongerige går derfor glip af renter på erstatningsbeløb på grund af interventionsorganets politik, som går ud på at udsmelte og ikke anvende direkte forbrænding. Er dette en følge af en ændring i Kommissionens eller i Det Forenede Kongeriges regerings politik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(20. juli 2001)

I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 716/96 af 19. april 1996 om ekstraordinære støtteforanstaltninger for oksekødsmarkedet i Det Forenede Kongerige(1), medfinansierer EU Det Forenede Kongeriges udgifter til opkøb af dyr til destruktion, der er mere end 30 måneder gamle. Selve medfinansieringen, som er begrænset til et fast beløb pr. dyr, finder sted efter overstået forbrænding, men der kan ifølge forordningen ydes et forskud på 80 % af EU-bidraget efter udsmeltning.

På grund af den manglende kapacitet til forbrænding af dyr, der er mere end 30 måneder gamle, umiddelbart efter aflivning er hovedparten af dyrene under ordningen blevet omdannet til talg og kød- og benmel, som relativt nemt kan opbevares, indtil forbrændingen kan finde sted. Det er Kommissionens opfattelse, at problemet med forbrændingskapaciteten stadig i dag har afgørende betydning, når Det Forenede Kongerige skal tage stilling til, om dyrene skal destrueres eller brændes uden videre.

(1) EFT L 99 af 20.4.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1392/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(10. maj 2001)

Om: Offentlige investeringer

Er Kommissionen enig i, at investeringer, der giver et rimeligt afkast, skal foretages, hvad enten det drejer sig om den offentlige eller private sektor? Hvad er i bekræftende fald begrundelse for at inkludere offentlige investeringer i målforanstaltningerne for offentlig låntagning? Hvorfor sikres det ikke blot, at de offentlige investeringer både ex ante og ex post giver et afkast?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(10. juli 2001)

Kommissionen er enig i, at investeringer, der giver et rimeligt afkast, altid bør foretages, uanset om det er i den offentlige eller den private sektor. Den mener også helt bestemt, at den offentlige sektor bør gøre, hvad den kan, for at bidrage til kapitaldannelsen og fremme økonomisk vækst(1). Det offentlige investeringsniveau må imidlertid afpasses efter budgethensyn og må derfor ikke være i strid med de budgetpolitiske krav, som bl.a. stabilitets- og vækstpagten stiller. Disse krav, der tager sigte på at få skabt balance på de offentlige finanser på mellemlang sigt, åbner også mulighed for at opnå et vist spillerum til at øge de offentlige udgifter gennem en nedbringelse af den offentlige gældsbyrde.

Offentlige institutioner anlægger cost-benefit-betragtninger, når de skal vurdere, om et projekt er rentabelt, og afgøre, om det bør finansieres af den offentlige sektor. Hertil benyttes forskellige metoder, og i nogle af dem tages der også hensyn til de disponible budgetmidler. Under alle omstændigheder må vurderingen efter rentabilitetskriteriet også følges op af en budgetmæssig vurdering, hvis man skal undgå at overskride de grænser, budgetdisciplinen afstikker.

(1) Se Kommissionens meddelelse om The contribution of public finances to growth and employment: improving quality and sustainability, COM(2000) 846 fin. (findes ikke på dansk).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1455/01

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(17. maj 2001)

Om: Støtte til studier

Hvordan har Kommissionen støttet Instituttet for overgangsøkonomier? I bekræftende fald fra hvilken budgetpost? Hvilke andre institutioner og organer har også modtaget midler i det samme år?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(26. juli 2001)

I 1997 fik Stockholms institut for overgangsøkonomi (efter en udbudsprocedure) tildelt en kontrakt vedrørende bistand til det russisk-europæiske center for økonomisk politik. Kontrakten finansieres over budgetkonto B7-520 (bistand til partnerlandene i Østeuropa og Centralasien) og beløber sig til i alt 2 149 824 EUR. Endnu en kontrakt blev tildelt i 1999 og udgjorde i alt 2 548 668 EUR. Endelig blev der sidste år tildelt en kontrakt på 123 244 EUR.

I 2000 modtog instituttet også et beløb på 440 700 EUR fra budgetkonto B6-641.

Støtten fra budgetkonto B7-520 vedrørende aktiviteter i Østeuropa og Centralasien finansierer en lang række projekter og foranstaltninger, og der er tale om over 500 kontrakter med konsulenter, eksperter, myndigheder og institutioner i løbet af den periode, kontrakten med instituttet i Stockholm dækker.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0524/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Rådet

(23. februar 2001)

Om: Debatten om de EU-ansattes økonomiske vilkår

Den svenske regering har tidligere prøvet på at iværksætte en debat om de EU-ansattes økonomiske vilkår. Den 22. september 1997 mødtes den svenske statsminister, Göran Persson, med Kommissionens daværende formand, Jacques Santer. Persson rettede dengang kritik mod de høje lønninger, men vandt ikke gehør herfor. Senere udtalte han, at der burde bores lidt mere i dette spørgsmål. Siden er der tilsyneladende ikke sket mere.

Nu er det imidlertid Sverige, som beklæder formandskabet i Rådet, og Göran Persson er fortsat statsminister. Hvad foretager det nuværende formandskab sig for at debattere de EU-ansattes økonomiske vilkår og en tilpasning af lønforholdene til det niveau, der findes i medlemsstaterne?

Svar

(10. juli 2001)

Rådet minder det ærede parlamentsmedlem om, at vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne i overensstemmelse med artikel 283 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab udfærdiges af Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen, efter at Rådet har indhentet udtalelse fra de øvrige interesserede institutioner. Afsnit V i denne vedtægt omhandler tjenestemandens indtægter og sociale sikring.

Rådet vil sørge for, at behandlingen af dette spørgsmål fortsætter, navnlig efter at Neil Kinnock har fremlagt et orienterende dokument om vederlag og pensioner, der blev vedtaget af Kommissionen den 28. februar 2001. Dokumentet drøftes i øjeblikket med fagforeningerne i en gruppe på højt plan. Rådet er rede til at behandle Kommissionens formelle forslag, så snart de bliver fremsat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1288/01

af Struan Stevenson (PPE-DE) til Kommissionen

(3. maj 2001)

Om: Transport af levende dyr Aïd-el-kebir

Hvert år bliver titusinder af får i modstrid med EU's regler og den religiøse tradition slagtet på grusom måde af ukvalificerede personer ved Aïd-el-kebir-festen i Paris.

Mange af de anvendte slagtningsmetoder, hvor dyrene ser hinanden dø, er i modstrid med de udførlige procedurer ifølge den islamiske tradition. Dyrene forvoldes yderligere smerte og lidelse, når de dræbes af ukvalificerede personer, som ikke besidder de nødvendige færdigheder. Slagtning af dyr i fri luft og ikke i slagtehuse er endvidere i modstrid med fællesskabslovgivningen og Det Europæiske Fællesskabs krav om, at Frankrig skal gennemføre national lovgivning.

Hvilke sanktioner vil Kommissionen pålægge den franske regering på grund af dens åbenlyse tilsidesættelse af EU-lovgivningen?

Hvorfor har Kommissionen til trods for gentagne anmodninger ikke grebet ind for at hindre denne ulovlige praksis?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(26. juni 2001)

Kommissionen er udmærket klar over de mange klager vedrørende behandlingen af dyr under denne begivenhed. Den omstændighed, at franske myndigheder har organiseret eller tolereret slagtningen af en lang række dyr under forhold, der uden tvivl er i strid med EU-lovgivningen, er ikke acceptabel. Medlemsstaterne er ansvarlige for håndhævelsen af fællesskabslovgivningen om slagtning eller aflivning i henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 93/119/EF af 22. december 1993 om beskyttelse af dyr på slagte- eller aflivningstidspunktet(1).

Kommissionen har været i regelmæssig kontakt med de franske myndigheder på dette område, og før Aïd-el-kebir 2001 var der direkte kontakter til den ansvarlige franske minister.

Kommissionen blev informeret om en række forbedringer med hensyn til tilrettelæggelsen af begivenheden i 2001. Derudover forsikrede man Kommissionen om, at alle udendørs aktiviteter ville blive afskaffet inden 2004, og at antallet af de steder, hvor begivenheden skulle finde sted, ville blive gradvist reduceret. Det blev påpeget, at en mere ambitiøs tidsplan kunne betyde alvorlige forstyrrelser af den offentlige ro og orden. Kommissionen mener, at den risiko skal tages alvorligt.

Nu da Aïd-el-kebir 2001 er overstået, vil Kommissionen vurdere de forbedringer, der faktisk har fundet sted på baggrund af en rapport, som de franske myndigheder anmodede om.

Såfremt det opnåede fremskridt ikke opretholdes, overvejer Kommissionen at indlede en overtrædelsesprocedure i henhold til artikel 226 (tidl. artikel 169) i EF-traktaten.

(1) EFT L 340 af 31.12.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0876/01

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(27. marts 2001)

Om: Fødevarehjælp til Rusland

Af Revisionsrettens særberetning(1) om programmet for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation fremgår det, hvor problematisk det er at levere varer til Rusland. Kommissionen bedes derfor svare på følgende spørgsmål:

1. Vil Kommissionen ved eventuelt kommende aktioner for fødevarehjælp undgå at levere til lande af eksisterende kommerciel interesse for Fællesskabets eksportører?

2. Giver erfaringerne fra stat-til-stat-aftalen med fødevarehjælpen til Rusland Kommissionen anledning til at revurdere eksportøransvaret på nævnte land, jf. de tidligere spørgsmål E-0979/00(2) og E-2792/00(3)?

(1) EFT C 25 af 25.1.2001.

(2) EFT C 89 E af 20.3.2001, s. 6.

(3) EFT C 113 E af 18.4.2001, s. 177.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. juni 2001)

1. Formålet med Fællesskabets politik for fødevarehjælp og forvaltning af fødevarehjælpen er at forbedre fødevaresikkerheden i udviklingslande.

I overensstemmelse med konventionen om fødevarehjælp og dens adfærdskodeks har man ved tilrettelæggelsen af politikken været meget opmærksom på at undgå enhver form for uheldig indvirkning på modtagerlandets produktions- og importstrukturer.

Kun i sjældne tilfælde er der gjort undtagelser fra overnnævnte principper, nemlig i forbindelse med katastrofesituationer i lande, der har været inde i en økonomisk krise, hvor man har vurderet, at et umiddelbart (men midlertidigt) indgreb var nødvendigt.

Hvad fremtiden angår, er Kommissionen for øjeblikket på grundlag af en evaluering af fødevarehjælps-/fødevaresikkerhedsinstrumentet i færd med at udarbejde en meddelelse om fødevarehjælp og fødevaresikkerhed, hvor ovennævnte principper vil blive gentaget.

2. Det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-979/00(1) drejer sig specifikt om spørgsmålet vedrørende genindførsel af produkter, hvortil der er ydet eksportrestitution. Det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-2792/00(2) drejer sig ligeledes om genindførsel af produkter, hvortil der er ydet eksportrestitution.

Det fremgår ikke af Revisionsrettens særberetning nr. 18/2000 om programmet for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation, at der har været tale om genindførsel af produkter i Fællesskabet. Desuden ydes der ikke eksportrestitution til leveringer i forbindelse med dette program (jf. artikel 2, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 2802/98 af 17. december 1998 om et program for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation(3)).

Med henblik på den eksport til Rusland, hvortil der ydes eksportrestitution, har Kommissionen for at lette eksportørernes arbejde, fastsat nogle særbestemmelser i den beslutning, som den vedtog den 28. juli 1999, og som er blevet forlænget ved dens beslutning af 21. juni 2000.

(1) EFT C 89 E af 20.3.2001.

(2) EFT C 113 E af 18.4.2001.

(3) EFT L 349 af 24.12.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1943/01

af Pere Esteve (ELDR) til Kommissionen

(3. juli 2001)

Om: Regulering af hvervet som turistguide

I EU gælde princippet om, at en turistguide kan fungere som sådan i et andet land end turistguidens hjemland, når den pågældende ledsager en gruppe udenlandske turister, forudsat at vedkommendes tjenesteydelser ikke berører områder, hvor der kræves en særlig guide, som f. eks. på museer og steder henhørende under den historiske og arkitektoniske arv.

Ovennævnte er imidlertid EU's eneste krav vedrørende hvervet som turistguide.

Mener Kommissionen ikke, at behørigt uddannede turistguider bør ledsage deltagere i udflugter, der markedsføres over hele Europa (herunder heldags- eller halvdagsture til et bestemt geografisk sted, som implicit eller eksplicit omfatter naturskønne områder, eller kulturelle og historiske seværdigheder), hvis udflugten skal afvikles på behørig vis?

Har Kommissionen under alle omstændigheder tænkt sig at tage skridt til en yderligere regulering af hvervet som turistguide i Den Europæiske Union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. september 2001)

Det princip, det ærede medlem henviser til, har EF-Domstolen fastsat i sin retspraksis om turistførere (dom af 26. februar 1991, sag C-154/89, Kommissionen mod Frankrig, Sml. 1991 I, s. 659, C-180/89, Kommissionen mod Italien, Sml. 1991 I, s. 709, og C-198/89, Kommissionen mod Grækenland, Sml. 1991 I, s. 727). Domstolen har fastslået, at det er berettiget at kræve, at turister bliver ledsaget af en særlig faguddannet turistfører, når dette er begrundet i den almene interesse i en dybere forståelse af den historiske arv og den størst mulige udbredelse af kendskabet til et lands kunst og kultur. Ifølge Domstolen er det ikke rejsens varighed, der er afgørende for, om denne almene interesse foreligger eller ej, men derimod rejsemålets kunstneriske, arkitektoniske, historiske eller på anden vis kulturelle karakter.

Kommissionen har ingen planer om at fremsætte forslag om konkrete foranstaltninger for erhvervet som turistfører. I henhold til EF-traktatens artikel 40 og 47 (tidl. artikel 49 og 57) har fællesskabsdirektiver om erhverv alene til formål at fremme arbejdskraftens

frie bevægelighed, mens det er medlemsstaternes eget ansvar at regulere erhvervsvirksomhed. Kommissionen arbejder dog på at forbedre fællesskabsreglerne om gensidig anerkendelse af erhvervskvalifikationer i almindelighed. I juni 2001 indledte Kommissionen en offentlig høring til forberedelse af et nyt direktiv på området(1). Kommissionen har fremsat forslag til en mere ensartet, gennemsigtig og fleksibel ordning for erhvervsfaglig anerkendelse, som efter planen skal vedtages inden Det Europæiske Råds møde i foråret 2002.

(1) Europa-Kommissionens arbejdsdokument om den fremtidige ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser (maj 2001).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0981/01

af Nuala Ahern (Verts/ALE) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Affyring af granater med forarmet uran i Solway-bugten i Det Forenede Kongerige

Hvorledes vurderer Kommissionen den miljøundersøgelse, konsulentfirmaet W. S. Atkins foretog på det britiske forsvarsministeriums vegne i 1994, og som blev frigivet i januar 1995, vedrørende indvirkningen på miljøet til havs og til vands af prøveaffyringen af granater med forarmet uran i Det Forenede Kongerige i Solway-bugten (fra Dundrennan-rampen nær Kirkcudbright i Skotland) og ved Eskmeals (Cimbria i England)? Er den bekendt med lignende undersøgelser i Frankrig på afprøvningsområdet for forarmet uran ved Granat?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström på skriftlige forespørgsler E-0884/01, E-0979/01, E-0980/01 og E-0981/01

(5. juni 2001)

Afprøvningsområder for ammunition indeholdende depleteret uran kan være enten på landjorden eller i et marint miljø.

For så vidt angår marine afprøvningsområder har Kommissionen ved flere lejligheder oplyst - senest i sit svar på den mundtlige forespørgsel H-0055/01 fra Kratsa-Tsagaropoulou under spørgetiden i Europa-Parlamentets mødeperiode i februar 2001(1) - oplyst, at der som følge af denne aktivitet ikke vil opstå nogen forurening af havmiljøet, som kan skelnes fra de naturligt forekommende urankoncentrationer. Det er Kommissionens opfattelse, at dette spørgsmål indtil nu ikke er blevet taget op inden for rammerne af Oslo-Paris-konventionen (OSPAR).

For så vidt angår afprøvningsområder på landjorden, har Kommissionen i henhold til artikel 35 i Euratom-traktaten, adgang til de anlæg, der er nødvendige til gennemførelse af en permanent kontrol med radioaktivitetsmængden i atmosfæren, i vand og i jord, og dermed i miljøet, for at kunne føre tilsyn hermed. Kommissionen har ingen adgang til nukleare eller militære lokaliteter som sådanne, og den vil i givet fald kun anmode om adgang hertil, for så vidt som kontrolfaciliteter på stedet er nødvendige for vurderingen af indvirkningen på miljøet ud over den pågældende lokalitet.

Kommissionen følger opmærksomt situationen med hensyn til radioaktivitetsniveauet i miljøet på grundlag af de informationer, den modtager i medfør af Euratom-traktatens artikel 36, specifikke data for medlemsstaterne for de enkelte lokaliteters vedkommende samt andre kilder til information, som måtte være kommet til Kommissionens kendskab. Kommissionen har ikke været klar over eksistensen af den britiske undersøgelse med hensyn til Solway Firth og ej heller af en tilsvarende undersøgelse, der er blevet foretaget fra fransk side.

På grundlag af den eksisterende fællesskabsret findes der allerede forskellige mekanismer til overvågning af radioaktiviteten i det omgivende miljø. Gennemførelsen af disse bestemmelser peger ikke i retning af noget specielt behov for, at de suppleres ved at Kommissionen udtager prøver af radioaktivitetsmængden i miljøet, hvor man har testet ammunition med depleteret uran.

(1) Svar på mundtlig forespørgsel af 13.2.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1389/01

af Adriana Poli Bortone (UEN) til Kommissionen

(7. maj 2001)

Om: Den krise, som orienttobak har givet anledning til i Puglia

Kan Kommissionen oplyse, om den vil gribe ind og løse problemerne inden for tobakssektoren på en strukturel måde ved i givet fald også kun provisorisk at indføre en fællesskabspræmie for disse produkter, som står i forhold til deres kvalitet? Mener Kommissionen ikke, at man på denne måde ville tage hensyn til den krise, orienttobakken har givet anledning til i regionen Salento (Puglia-Italien), og som skyldes en nedgang i produktionskvoterne med deraf følgende skævhed i forhold til den græske orienttobak, der tildeles en højere fællesskabspræmie?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(4. juli 2001)

Den nuværende krise for salentini-tobakken skyldes hovedsageligt problemerne med at afsætte den på markedet trods den forudsete nedgang i produktionskvoterne for denne type tobak.

Denne krise berører ikke den græske orienttobak, som der er en god efterspørgsel efter. Den græske orienttobak kan afsættes på markedet til en tilfredsstillende pris.

De problemer, som har ramt orienttobakken i regionen Puglia, kan løses strukturelt ved hjælp af ordningen med opkøb af produktionskvoterne, der blev indført under reformen af den fælles markedsordning i 1998. Formålet med denne foranstaltning er at gøre det nemmere for producenterne frivilligt at ophøre med tobaksdyrkning.

Efter reformen i 1998 blev det med den fælles markedsordning for tobak også muligt at fremme strukturelle programmer for udvikling af landdistrikter for at muliggøre omstillingen i vanskeligt stillede tobaksområder til andre former for erhvervsvirksomhed.

Kommissionen har ingen planer om at træffe yderligere kvalitetsmæssige foranstaltninger, da de nugældende bestemmelser allerede omfatter en graduering af præmiebeløbene i forhold til kvaliteten. Denne graduering er blevet yderligere styrket i indeværende produktionsår som følge af gennemførelsen af de beslutninger, som Rådet allerede har vedtaget.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0822/01

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(13. marts 2001)

Om: Ødelæggelse af kulturskatte i Afghanistan

Taliban-styret i Afghanistan bekendtgjorde for nylig sin forbryderiske beslutning om at ødelægge en mængde ikke-muslimske mindesmærker, som befinder sig i dette land. Skatte, som har overlevet i tusindvis af år, såsom monumenter over den hellenistiske periode og buddhistiske statuer er allerede ved at blive eller vil snart blive forvandlet til stenbunker som led i en anakronistisk demonstration af had og foragt for disse menneskeskabte skatte.

Kan Kommissionen oplyse, om den omgående agter at træffe foranstaltninger, og i givet fald hvilke, med henblik på øjeblikkeligt at sætte en stopper for disse ødelæggelser og redde så mange mindesmærker som muligt fra Taliban'ernes ødelæggelsesmani, idet der i mange tilfælde også er tale om symboler på den europæiske kulturs frembringelser? Stiller Kommissionen midler til rådighed til at støtte bevarelsen af verdens kulturarv? Hvordan stiller den sig til ideen om at oprette en særlig EU-fond til opkøb af kulturskatte, som trues af ødelæggelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(7. maj 2001)

På trods af et hidtil uset stort antal appeller fra regeringer og internationale, religiøse og kulturelle organisationer i hele verden har Taliban-styrets leder i Afghanistan, Mullah Omar, afslået at genoverveje sin ordre om, at to buddastatuer ved Bamiyan skal ødelægges. Det fremgår nu af pressen, at statuerne er blevet udslettet.

Da nyhederne fra Afghanistan om påbuddet om at ødelægge statuerne første gang nåede frem til verden uden for, udsendte EU straks en erklæring, hvori den opfordrede de talibanske ledere til ikke at virkeliggøre, hvad den betegnede som denne dybt tragiske beslutning, som vil berøve det afghanske folk dets rige kulturarv.

I den sidste fælles holdning om Afghanistan fra 22. januar 2001(1) anmoder EU indtrængende alle grupperinger om at respektere og beskytte Afghanistans kulturarv og tilskynder til aktiviteter på området, som udføres af UNESCO og selskabet til bevarelse af Afghanistans kulturarv (SPACH).

Fællesskabets budget rummer ikke bestemmelser om finansiering af foranstaltninger til bevarelse af verdens kulturarv. Fællesskabet har i øjeblikket ingen planer om at oprette en særlig fond for køb af kulturskatte, som er truet af ødelæggelse.

(1) EFT L 21 af 23.1.2001.