SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1751/99

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(1. oktober 1999)

Om: Fléchard-sagen Er der yderligere eksempler på lignende sager i Europa- Kommissionen?

I den såkaldte Fléchard-sag, hvor det drejer sig om bedrageri i forbindelse med smøreksport til det tidligere Sovjetunionen, sørgede tjenestemænd ved Europa-Kommissionen ved at overtræde gældende fællesskabsret for, at den egentlig skyldige bødekaution på 17,6 mio. EURO nedsattes til 3 mio. EURO. I dette tilfælde havde daværende kommissionsformand Delors' kabinet overtaget sagsbehandlingen. I skrivelser af 28. juli 1999 og 27. august 1999 til den pågældende ordfører for Budgetkontroludvalget gav kommissær Fischler ikke noget klart svar på, om denne fremgangsmåde var et undtagelsestilfælde eller ej. Under en høring i Budgetkontroludvalget betegnede højtstående kommissionstjenestemænd behandlingen af sagen som en på ingen måde usædvanlig fremgangsmåde og henviste til, at der fandtes tilfælde af lignende karakter.

Kan Kommissionen fremlægge en fuldstændig oversigt over sådanne tilfælde inden for de seneste ti år og oplyse, i hvilke tilfælde der blev givet afkald på inddrivelse af beløb, og hvilke beløb der i så fald var tale om?

Kan Kommissionen oplyse, om protokollerne fra de afgørende møde også i disse tilfælde er forsvundet lige som i Fléchard-sagen?

Kan Kommissionen oplyse, vedrørende hvilket maksimalbeløb tjenestemænd kan træffe afgørelse i sådanne tilfælde, og ved hvilke mindstebeløb sagerne forelægges kommissærerne som kollegium til afgørelse? Kan Kommissionen oplyse, om den også fremover i sådanne tilfælde agter at lade sine tjenestemænd vurdere, om gældende fællesskabsret skal bringes i anvendelse eller som det skete i Fléchard-sagen ikke skal?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. december 1999)

1. Med hensyn til den såkaldte Fléchard-sag, som omtales af det ærede medlem, henviser Kommissionen til sine svar på de skriftlige forespørgsler fra hr. Mulder og forespørgslerne fra Budgetkontroludvalget under de møder, hvor sagen er blevet behandlet.

2. Det ærede medlems spørgsmål drejer sig om betingelserne for en medlemsstats frigivelse/inddrivelse af en kaution, som er stillet for en virksomhed.

Kommissionens tjenestegrene bliver ved forskellige lejligheder nødt til at gribe ind i inddrivelsesprocedurer, hvor proportionalitetsprincippet anvendes eller kan anvendes.

*I forbindelse med EUGFL, Garantisektionen og de indirekte udgifter er bogføringen og administrationen af fordringer overdraget til de forskellige udbetalende myndigheder i medlemsstaterne. De har pligt til ifølge anerkendte regnskabsprincipper at føre en hovedbog for debitorerne, og de skal desuden regelmæssigt give Kommissionen en oversigt over de fordringer, der skal inddrives i forbindelse med afslutningen af EUGFL, Garantisektionens regnskaber.

I de tilfælde, hvor medlemsstaterne eventuelt bliver nødt til at give afkald på konstaterede fordringer, kan de, da der bl.a. kan være fortolkningsproblemer, høre Kommissionens tjenestegrene, inden de giver afkald på fordringen.

Der vil især være tale om følgende tre slags tilfælde:

- Tilfælde, hvor det opståede problem har principiel karakter (det kan undertiden vise sig, at den gældende lovgivning på visse punkter er utilstrækkelig). I disse tilfælde kan Kommissionens tjenestegrene være nødt til efter at have hørt de berørte tjenestegrene og fået deres godkendelse at udarbejde en særlig kommissionsbeslutning. En sådan beslutning gør det ikke kun muligt at løse det problem, som medlemsstaten har hørt Kommissionen om, men også at løse lignende problemer, som måtte opstå senere. Beslutningen er bindende for medlemsstaterne.

- Tilfælde, hvor der er tale om et enkeltstående problem. I disse tilfælde afgiver Kommissionens tjenestegrene som oftest en fortolkende udtalelse (efter at have hørt de berørte tjenestegrene og fået deres godkendelse), hvori medlemsstaten får anvist, hvordan den pågældende fordring bør behandles. Udtalelsen er imidlertid ikke bindende for medlemsstaterne, som fortsat er ansvarlig for administrationen og som sådan kan beslutte, om de vil følge udtalelsen eller ej.

- Tilfælde, hvor der er tale om uregelmæssigheder eller svig. I disse tilfælde følges den procedure, der er fastsat i artikel 5 i forordning nr. 595/91.

I forbindelse med egne indtægter kan der være givet dispensation fra pligten til at overføre konstaterede traditionelle egne indtægter, som ikke er inddrevet og derfor opført i et særskilt regnskab (bl.a. told og sukkerafgifter), og som det definitivt har vist sig at være umuligt at inddrive af årsager, som ikke kan tillægges medlemsstaterne. De tilfælde af denne slags, som indberettes af medlemsstaterne, undersøges af Kommissionen, som har en frist på seks måneder til at fremsætte sine eventuelle bemærkninger over for den pågældende medlemsstat.

Generelt er der i finansforordningens artikel 29 fastsat en særlig procedure, som gør det muligt at give afkald på en konstateret fordring, som dog først kræver, at der gennemføres en høring af de forskellige tjenester, hvorefter finansinspektøren, hvis der opnås enighed, giver sin påtegning, og beløbet bogføres af Kommissionens regnskabsfører.

I de seneste tre regnskabsår fra 1996 til 1998 (der foreligger ingen statistiske oplysninger for en tiårs periode) har denne procedure ført til, at 1900 fordringer på fællesskabsbudgettet til et beløb af 1 337 mio. EUR er blevet annulleret.

Af det annullerede beløb:

- er 900 mio. EUR blevet modregnet i EUGFL's udgifter, som ikke vedrører Garantisektionens indirekte administration, og på denne måde blevet inddrevet

- stammer 38 mio. EUR fra en række inddrivelsesordrer vedrørende EFRU, som alle er blevet annulleret og samlet i én enkelt inddrivelsesordre og

- ca. 4 mio. EUR vedrører garantistillelser i forbindelse med lejemål indgået af Kommissionens delegationer, og i denne forbindelse er ca. 350 inddrivelsesordrer blevet annulleret på grund af dobbelt bogføring på konti uden for budgettet.

Det resterende beløb (ca. 400 mio. EUR) er blevet annulleret efter, at debitorerne har fremlagt den fornødne dokumentation, som Kommissionen har godkendt (regnefejl, retlige beslutninger om at annullere bøder osv.), eller det har vist sig umuligt at inddrive beløbet (debitoren er forsvundet eller insolvent, gået konkurs uden nogen dividende osv.), eller endelig fordi beløbet er for lille, til at det kan betale sig at indlede en retssag (regnskabsførerens rykkere har ikke givet noget resultat).

Kommissionen sender særskilt det ærede medlem en liste over de tilfælde, hvor man inden for de seneste 3 år har opgivet at inddrive konstaterede fordringer.

3. Kommissionen er ikke bekendt med, at referencedokumenter skulle være forsvundet i forbindelse med de inddrivelsesprocedurer, der er omtalt ovenfor.

4. Den anvisningsberettigede med kompetence til at give afkald på en fordring udnævnes i henhold til de interne regler om budgettets gennemførelse, idet det heri for hver enkelt budgetpost' vedkommende fastsættes, hvem der er den anvisningsberettigede. I princippet er Kommissionen den anvisningsberettigede (artikel 274 i EF-traktaten), men den overdrager dog i langt de fleste tilfælde sin beføjelse til en generaldirektør som befuldmægtiget anvisningsberettiget, der atter kan overdrage beføjelsen til en eller flere tjenestemænd i sit generaldirektorat. Den befuldmægtigede anvisningsberettigede kan ved overdragelsen af sin beføjelse præcisere, hvilke dele af budgettets gennemførelsen den vedrører, f.eks. kun betalinger eller inddrivelser.

5. I forbindelse med opgivelsen af en fordring er beslutningen om, hvorvidt fællesskabsretten skal anvendes eller ej, ikke afhængig af tjenestemandens personlige vurdering. Den anvisningsberettigede vurderer for det første i sin egenskab af anvisningsberettiget, hvorvidt det i henhold til cost/benefit og proportionalitetsprincippet vil være berettiget at foretage en inddrivelse. Denne vurdering skal herefter påtegnes af finansinspektøren og alt afhængig af det enkelte tilfælde godkendes af de øvrige berørte

tjenestegrene, herunder evt. Den Juridiske Tjeneste. Hvis der er tale om direkte udgifter eller indtægter vil forslaget, når det er påtegnet, blive bogført af regnskabsføreren.

Kommissionen har også fremover til hensigt nøje at overholde de interne regler, hvilket dog ikke hindrer, at de kan tages op til overvejelse i forbindelse med den administrative reform, som den har indledt.