SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2737/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. oktober 2001)

Om: Ekstremt høje bygninger og foranstaltninger mod deres sårbarhed ved brande, eksplosioner og påflyvninger

1. Er Kommissionen klar over, at der de seneste ti år ikke kun i New York, men også andre steder i verden, og navnlig i europæiske byer som Rotterdam og Frankfurt am Main, er opført bygninger på langt over 50 til 100 meter, og at især store virksomheder mener, at det bidrager til deres prestige, hvis det lykkes dem at slå nationale og kontinentale rekorder eller verdensrekorder i højhusbyggeri?

2. Kan Kommissionen bekræfte, at der med de stadig højere bygninger ikke kun er voksende fare for, at de vælges som angrebsmål, fordi de er så kendte og sårbare, men at der også kan opstå katastrofer ved uforsætlige påflyvninger, utilstrækkelige nødudgange i tilfælde af brand og eksplosioner og sammenstyrtninger på grund af jordskælv eller materialetræthed forårsaget af forældelse, der optræder i forbindelse med moderne materialer som stål og beton, der ikke har været anvendt eller stået deres prøve i århundreder?

3. Kan Kommissionen oplyse, hvor mange bygninger på 150 meter eller derover der i mellemtiden er opført i de 15 EU-medlemsstater?

4. Finder Kommissionen det ønskværdigt, at der på EU-plan vedtages fælles minimumsnormer for sikkerheden i forbindelse med højhuse?

5. Finder Kommissionen det ønskværdigt, at der af hensyn til sikkerheden og sårbarheden vedtages grænser for højden på bygninger på f.eks. 50, 100 eller højst 150 meter, således at bygninger ikke let kan blive ofre for angreb eller andre katastrofer?

6. Hvordan vil Kommissionen under henvisning til punkt 4 og 5 bidrage til at øge sikkerheden?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanenpå skriftlige forespørgsler E-2737/01 og E-2738/01

(27. november 2001)

Efter at have konsulteret forskellige eksperter og relevant litteratur kan Kommissionen bekræfte, at de bærende konstruktioner i World Trade Centers to tvillingetårne i New York var ens og bl.a. omfattede en solid central kerne med elevatorskakte, trapper, ventilationsanlæg osv., der tjente som stabiliserende element i tilfælde af horisontal påvirkning. Etageadskillelserne af stål støttedes af denne kerne og af bærende elementer indbygget i facaden. Begge støttesystemer er nødvendige, hvis en konstruktion af sådanne dimensioner skal være sikker og funktionsdygtig.

Den konstruktionsmetode, der blev anvendt til tvillingetårnene, er anvendt adskillige gange i USA, hvorimod konstruktionsmetoderne i forbindelse med højhusbyggeri i Europa primært er baseret på betonteknologi. Kommissionen kender ikke til højhusbyggeri konstrueret uden stabiliserende foranstaltninger.

Meget få bygningsværker er konstrueret til at kunne modstå en påvirkning som den, World Trade Center-tårnene udsattes for den 11. september 2001. Der skal en meget grundig undersøgelse til for at forstå den komplekse kæde af begivenheder, der førte til de to bygningers kollaps. Den vil kunne give vigtige oplysninger, som vil få indflydelse på fremtidens konstruktions- og beregningsmetoder og byggeforskrifter.

Tidsrummet fra sammenstødet indtil sammenstyrtningen var 47 minutter for sydtårnets vedkommende og 1 time og 44 minutter for nordtårnets vedkommende. Det er derfor sandsynligt, at sammenstyrtningen snarere skyldtes varmen fra branden, som svækkede stålets styrke, end sammenstødets fysiske påvirkning af tårnkonstruktionen.

Kommissionen er klar over, at der i en lang række byer i medlemsstaterne er opført højhuse i overensstemmelse med de gældende nationale og/eller lokale byggeforskrifter, som omfatter de sikkerhedskrav og andre væsentlige krav, der vedrører sådant byggeri. Kommissionen har ikke nogen fortegnelse over disse konstruktioner eller deres karakteristika, eftersom den ikke har nogen kompetence på dette område.

Fællesskabets kompetence vedrørende de lovgivningsmæssige aspekter af byggeri er begrænset til indre markeds-aspekterne af byggevarer, hvorimod byggeforskrifter, herunder sikkerhedsbestemmelser, forbliver et nationalt anliggende. I den forbindelse vil grænsen for, hvor høje bygninger må være set ud fra et sikkerhedssynspunkt eller ud fra andre synsvinkler fortsat være medlemsstaternes ansvar. Det siger sig selv, at højden er en af de vigtigste parametre, der skal tages hensyn til, når en bygnings sikkerhed skal vurderes, især den mekaniske modstandsdygtighed og stabilitet og sikkerheden i tilfælde af brand.

Medlemsstaterne har også som en del af deres byggelovgivning forskrifter for nedrivning af bygninger. Kommissionen behandler dette spørgsmål inden for rammerne af både sin konkurrencepolitik og sin miljøpolitik. En taskforce bestående af repræsentanter for Kommissionen, medlemsstaterne og industrien har inden for rammerne af meddelelsen om bygge- og anlægsindustriens konkurrenceevne(1) taget forskellige aspekter af nedrivning af bygningskonstruktioner op. Slutrapporten indeholder en række anbefalinger til konstruktørerne, industrien og de offentlige myndigheder.

Hvad angår et eventuelt behov for europæiske minimumsstandarder for bygningers sikkerhed kan Kommissionen oplyse det ærede parlamentsmedlem om, at den sammen med Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) er ved at udarbejde et sæt konstruktions- og beregningsmetoder med betegnelsen Eurocodes. De første Eurocode-standarder forventes at være klar ved udgangen af 2001, mens de resterende otte vigtige standarder skulle blive færdiggjort i løbet af 2002. Medlemsstaterne vil imidlertid stadig være ansvarlige for indførelsen af nationale sikkerhedsstandarder. Det endelige mål er af få udarbejdet en europæisk metodologi for vurdering af sikkerheden.

(1) KOM(97) 539 endelig udg.