DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/869

(2004/C 84 E/0962)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0753/04

af José García-Margallo y Marfil (PPE-DE) til Kommissionen

(11. marts 2004)

Om: Fremme af euroens internationale rolle i transaktioner mellem lande i eurozonen og tredjelande

Kommissionen har aldrig vist noget stort engagement med hensyn til at fremme anvendelsen af euroen i forbindelse med store handelsaftaler med tredjelande, især når det drejer sig om handel med råstoffer.

På trods af den begrænsede rolle Kommissionen rent faktisk ville kunne spille i den henseende, ville en større brug af euroen i den type handler uden tvivl begrænse prisen på produkterne for Europas vedkommende og samtidigt forøge produkternes og den europæiske økonomis konkurrenceevne.

Er det ikke på tide, at Kommissionen opgiver sin passive holdning, som ofte opfattes forkert af tredjelande, der af og til tolker Kommissionens holdning nærmest som en form for fornægtelse af den europæiske valuta eller i hvert fald som mangel på interesse for den europæiske valuta, der, ud over at være et handelsinstrument mellem de 12 unionslande, ligeledes er en international handels- og reservevaluta?

Påtænker Kommissionen særlige tiltag inden for rammerne af sine budgetforpligtelser med henblik på at indlede en kampagne, der navnlig henvender sig til handelskamrenes og industriens netværk, for at fremme euroen i de nye tiltrædelseslande og opmuntre til anvendelse af den i handler mellem disse og landene i eurozonen i betragtning af de omkostningsnedsættelser, som dette medfører for handlerne med disse lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(6. april 2004)

Anvendelsen af euroen på internationalt plan er gradvis blevet mere udbredt siden dens indførelse. I 2003 tegnede euroen sig for 31 % af internationale obligationsudstedelser, 23 % af transaktioner i fremmed valuta og 19 % af de officielle reserver af fremmed valuta. Euroen spiller endvidere en vigtig rolle i handelen med lande uden for euroområdet, der har stærke bånd til dette område. Endelig fungerer den som referencevaluta i valutaordninger i en række lande, især i Europa, det nordlige Afrika og det afrikanske fællesskabs franske franc valutaområde (CFA).

Det forhold, at størstedelen af den internationale råvarehandel foregår i US dollars (USD), medfører ikke automatisk, at prisen eller prisændringerne på disse importvarer ville være lavere, hvis de handledes i euro. Inden for de sidste tre årtier har valutakursbevægelserne, f.eks. på området for råolie, undertiden været en fordel, undertiden været en ulempe for de europæiske importører.

Det bedste bidrag, der kan gøres på politisk plan, for at markederne i stigende grad anvender euroen på internationalt plan, er at forbedre euroens anvendelse inden for tre funktioner, nemlig som betalingsmiddel, regneenhed og værdireserve. Den Europæiske Centralbanks (ECB) stabilitetsorienterede monetære ramme og bestræbelser for at forbedre infrastrukturen på kapitalmarkedet og harmonisere bestemmelserne for dette marked styrker således euroens internationale perspektiver. Fremskridt i Fællesskabets repræsentation på internationalt plan bidrager utvivlsomt også til at fremme euroens status på verdensplan. Endelig er informationskampagner over for de vigtigste aktører af stor betydning.

For de 10 tiltrædelseslande indebærer tiltrædelsen af EU, at de i fremtiden overtager euroen, når de opfylder konvergenskriterierne. For disse lande er euroen allerede den vigtigste faktureringsvaluta i deres samhandel med EU. Det fremgår af de foreliggende oplysninger, at de 10 tiltrædelseslandes anvendelse af euroen i deres eksport varierer fra 22 % (Cypern) til 87 % (Slovenien).

Kommissionen har siden 2003 tilrettelagt informations- og kommunikationsaktiviteter, f.eks. konferencen i Warszawa med temaet »Fra tiltrædelse til overtagelse af euroen« med deltagelse af Europa-Parlamentet. Blandt aktiviteterne i 2003 kan nævnes forberedelsen af en »ramme for en kommunikationsstrategi for euroen og Den Økonomiske og Monetære Union i 2004 og derefter«, der skal gennemføres i 2004. Aktiviteterne i denne strategi er primært rettet mod de nye medlemsstater. Kommissionen har planer om at indføre partnerskabsaftaler med disse stater, som giver dem mulighed for gradvis at integrere erfaringerne med henblik på euroens indførelse. Der tilrettelægges endvidere informationsseminarer med informations-og kommunikationsmedarbejdere fra disse landes centralbanker og finansministerier. Andre målgrupper for Kommissionens planer for fremme og tilskyndelse til anvendelse af euroen i de nye medlemsstater er bl.a. medierne samt organisationer som f.eks. handelskamre og industrinetværk.