SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3011/98

af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen

(8. oktober 1998)

Om: Den frie konkurrence mellem private virksomheder

Regionen Toscanas lov nr. 67/95 foreskriver en mindsteperiode for ferielukning for alle apoteker, der driver virksomhed i regionen Toscana. Dette gaelder for samtlige apoteker, uanset om de er kommunale eller private.

Vi anser det for uantageligt ved lov at tvinge selvstaendige erhvervsdrivende til at holde ferielukket, idet dette kraenker det frie initiativ og retten til at udoeve et erhverv.

Vil Kommissionen, og isaer Van Miert, kommissaer med ansvar for konkurrence, udtale sig om dette spoergsmaal?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(7. december 1998)

Den situation, det aerede parlamentsmedlem beskriver, forekommer ikke at vaere i strid med faellesskabsretten.

Med direktiv 85/432/EOEF af 16. september 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse former for virksomhed paa det farmaceutiske omraade(1) er der foranstaltet et minimum af koordinering af betingelser for uddannelse og for adgang til farmaceuterhvervet saavel som betingelser for udoevelse af dette erhverv.

Imidlertid har denne koordinering ikke vaeret fuldstaendig og har blandt andet ikke omfattet driftsbetingelserne for apoteker, der er tilgaengelige for offentligheden. I den forbindelse henleder Kommissionen det aerede parlamentsmedlems opmaerksomhed paa anden betragtning i det ovennaevnte direktiv. I denne betragtning staar der, at "ved dette direktiv tilsigtes der i oevrigt ikke en samordning af alle betingelser for adgang til og udoevelse af virksomhed paa det farmaceutiske omraade; saaledes henhoerer blandt andet den geografiske fordeling af apoteker og spoergsmaal om monopol paa udlevering af laegemidler fortsat under medlemsstaternes kompetence."

I mangel af faellesskabslovgivning om standardisering og koordinering er det alene medlemsstaterne, der har myndighed til at vedtage retsforskrifter vedroerende driftsbetingelser for apoteker, der er tilgaengelige for offentligheden, forudsat at disse retsforskrifter er forligelige med faellesskabsretten.

I den henseende er Kommissionen af den opfattelse, at naar nationale foranstaltninger af den type, der i forespoergslen er redegjort for (tvungen aarlig mindsteperiode for ferielukning), gennemfoeres uden forskelsbehandling og staar i rimeligt forhold til det oenskede maal, navnlig inden for den specifikke kontekst af etableringsret i Faellesskabet, er disse ikke i strid med princippet om den fri etableringsret jaevnfoer artikel 52 i EF-traktaten.

Den foranstaltning, det aerede parlamentsmedlem omtaler, forekommer ikke at vaere i strid med Faellesskabets konkurrenceregler. EF-traktatens artikel 85 og 86 omhandler udelukkende virksomheders adfaerd og omhandler ikke offentlige foranstaltninger. En kombineret anvendelse af EF-traktatens artikel 3, litra g), artikel 5, stk. 2, og artikel 85 er ligeledes udelukket.

I den forbindelse henleder Kommissionen det aerede parlamentsmedlems opmaerksomhed paa Domstolens retspraksis, ifoelge hvilken en kombineret anvendelse af de omtalte artikler kun er mulig, dersom der er tale om en statslig foranstaltning, som foreskriver eller fremmer indgaaelse af aftaler i strid med artikel 85 eller forstaerker saadanne aftalers virkninger eller fratager sine egne bestemmelser deres statslige karakter ved til private erhversdrivende at uddelegere ansvaret for at traeffe beslutninger om oekonomisk intervention (se dommen i Meng-sagen af 17.11.1993, sag C-2/91, Sml. I-5751 og dommen i Ohra-sagen af 17.11.1993, sag C-245/91, Sml. I-5851).

(1) EFT L 253 af 24.9.1985.