ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0893/96 af Daniel Féret (NI) til Kommissionen (11. april 1996)

Om: EU's anerkendelse af kvalifikationer inden for aestetisk medicin

I betragtning af det stadig voksende behov inden for den aestetiske medicin som ikke eller kun tilnaermelsesvis er defineret, maa man konstatere, at Den Europaeiske Union ikke har nogen lovgivning for denne aktivitetssektor, hvilket ofte foerer til misbrug eller indgreb fra ukvalificerede udoeveres side, i oevrigt paa patienternes bekostning.

Derfor boer den Europaeiske Union anerkende saerlige kvalifikationer inden for den aestetiske medicin, dels for at give laeger med kvalifikationer paa dette omraade fri etableringsret paa hele Unionens omraade og dels for juridisk at beskytte saadanne erhvervede medicinske kvalifikationer.

Finder Kommissionen ikke, at det under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet er noedvendigt at overveje initiativer paa dette omraade i form af en raadshenstilling, og kan den allerede nu udarbejde forslag om anerkendelse i EU af kvalifikationer inden for aestetisk medicin?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (23. april 1996)

Raadets direktiv 93/16/EOEF tager sigte paa at lette laegernes frie bevaegelighed og den gensidige anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre titler ((EFT L 165 af 7. juli 1993. )), og fastsaetter en anerkendelse af den medicinske uddannelse som plastikkirurg. I henhold til direktivets artikel 6 og 7 anerkendes plastikkirurgi automatisk af alle medlemsstaterne, undtagen Tyskland. I oevrigt skal uddannelsen i de 14 medlemsstater, hvor den foerer til en automatisk anerkendt titel, opfylde visse mindstekrav fastsat i direktivet, saerlig artikel 24 og 27.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0763/96 af Aline Pailler (GUE/NGL) til Kommissionen (1. april 1996)

Om: Vandrende arbejdstageres og deres familiemedlemmers rettigheder

Kommissionen anfoerer i sin meddelelse af 23. februar 1994 om indvandrer- og asylpolitikken, at medlemsstaternes ratifikation af den internationale konvention om beskyttelse af vandrende arbejdstageres og deres familiemedlemmers rettigheder, som FN's Generalforsamling vedtog den 18. december 1990, ville sikre, at de vandrende arbejdstageres og deres familiers rettigheder er i overensstemmelse med de hoejeste internationale normer.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke medlemsstater der har ratificeret denne internationale konvention? Er Kommissionen villig til at traeffe foranstaltninger med henblik paa at tilskynde alle medlemsstaterne til at ratificere denne konvention og udarbejde forslag om forbedring af beskyttelsen af de sociale, oekonomiske, kulturelle og politiske rettigheder for de vandrende arbejdstagere og deres familier i Den Europaeiske Union?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (7. maj 1996)

De Forenede Nationers konvention om beskyttelse af vandrende arbejdstageres og deres familiemedlemmers rettigheder er ikke ratificeret af Faellesskabets medlemsstater.

I sit sociale handlingsprogram paa mellemlang sigt (1995-1997 ((COM(95) 134 endelig udg. ))) erklaerede Kommissionen, at den vil tilskynde medlemsstaterne til at ratificere denne konvention for at forbedre vandrende arbejdstageres og deres familiemedlemmers stilling, naar de har fast bopael i Faellesskabet og sikre, at deres rettigheder er i overensstemmelse med de internationale normer.

Kommissionen arbejder i oejeblikket bl.a. med udarbejdelse af en rapport om de vanskeligheder og muligheder, der er forbundet med medlemsstaternes ratificering, og om mervaerdien i forbindelse med ratificering af denne konvention i sammenligning med andre internationale redskaber, der er vedtaget af ILO og Europa-Raadet.

Kommissionen vil fortsat arbejde henimod aktioner, der kan styrke integrationspolitikken til fordel for indvandrere, som fastsat i dens meddelelse om indvandrer- og asylpolitik af 23. februar 1994, herunder fremme af udveksling af oplysninger og erfaringer med regeringer og ikke-statslige organisationer og tildeling af stoette til integrationsprojekter.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0619/96 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (13. marts 1996)

Om: Telesalg

Telesalg er for oejeblikket genstand for en dobbelt liberalisering. Paa den ene side findes der ikke mere nogen tidsmaessig begraensning for de kanaler, der udelukkende beskaeftiger sig med denne virksomhed, paa den anden side kan varigheden af de indslag, som indfoejes til telesalg i andre programmer, oeges fra hoejst en time til hoejst tre timer om dagen.

Kommissionen skal roses, fordi den har beskaeftiget sig med telesalg som emne. Problemet er hovedsagelig knyttet til de kontrakter, der er indgaaet som fjernkontrakter. Kan Kommissionen oplyse, om den ikke anser det for absolut noedvendigt, at denne salgsteknik ifoelge dens natur boer overholde en raekke strenge regler inden for den audiovisuelle sektor, som Kommissionen selv straks boer fastlaegge.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Marcelino Oreja (6. maj 1996)

I sit forslag ((EFT C 185 af 19.7.1995. )) til revision af Raadets direktiv 89/552/EOEF om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed ((EFT L 298 af 17.10.1989. )) har Kommissionen foreslaaet at aendre bestemmelserne for teleshopping af hensyn til udviklingen paa tv-radiospredningsomraadet.

Kommissionen har bl.a. foreslaaet at goere det muligt for kanaler, der ikke udelukkende sender teleshopping-programmer, at overskride begraensningen paa en times udsendelse om dagen (fastsat i de eksisterende bestemmelser) og sende op til tre timers teleshopping-programmer. De kanaler, der udelukkende sender teleshopping-programmer, skal ikke laengere overholde nogen kvantitative begraensninger.

Kommissionen er enig med det aerede medlem i, at almene interesser skal respekteres i teleshopping-programmerne. Det er grunden til, at den har foreslaaet at udvide forbrugerbeskyttelsesbestemmelserne i artiklerne 12-16 i direktiv 89/552/EOEF til at omfatte teleshopping-programmerne, uden at det dog udelukker at der anvendes andre faellesskabsbestemmelser.

Parlamentet har i sin lovgivningsmaessige beslutning, som blev vedtaget under foerstebehandlingen den 14. februar 1996 ((EFT C 65 af 4.3.1996. )), vedtaget visse aendringer paa teleshoppingomraadet, som skal garantere et hoejere forbrugerbeskyttelsesniveau. Kommissionen har givet udtryk for en velvillig indstilling til en del af disse aendringer. Det drejer sig bl.a. om dem, der vedroerer teleshopping-programmernes form og indhold. Kommissionen vil tage hensyn til disse i udarbejdelsen af sit aendrede forslag.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0637/96 af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen (15. marts 1996)

Om: Harmonisering af uddannelser

Under henvisning til lov nr. 454 af 3.11.1992 om ratificering af Maastricht-traktaten om Den Europaeiske Union og navnlig af artikel 123-128 vedroerende uddannelse, socialpolitik, erhvervsuddannelse og kultur, der understreger noedvendigheden af harmonisering af den europaeiske dimension paa uddannelsesomraadet, bedes Kommissionen oplyse, om den ikke mener, at der udvises manglende respekt for dette harmoniseringsprincip, naar der under udvaelgelsesproever med henblik paa adgang til laererstillinger i skoler af enhver art og paa ethvert niveau gives forskellige bedoemmelser af ydelser af samme art, alt efter om ydelsen er leveret af laerere i behoerigt anerkendte privatskoler (i henhold til den italienske forfatnings artikel 33 skal der bedoemmes ensartet, naar de sociale bidrag er indbetalt i det fornoedne omfang og tidsrum, og naar der er tale om placering i samme type udvaelgelsesproeve), eller af laerere i offentlige skoler.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Edith Cresson (24. maj 1996)

Artikel 126 i EF-traktaten lyder som foelger: »Faellesskabet bidrager til udviklingen af et hoejt uddannelsesniveau ved at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om noedvendigt at stoette og supplere disses indsats, med fuld respekt for medlemsstaternes ansvar for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne samt deres kulturelle og sproglige mangfoldighed«.

Det af det aerede parlamentsmedlem rejste spoergsmaal er et rent nationalt problem om diskrimination af laerere, der udfoerer det samme arbejde, og Faellesskabet har ingen kompetence paa dette omraade.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0634/96 af Luigi Moretti (ELDR) til Kommissionen (15. marts 1996)

Om: Virksomhedsflytninger opmuntret af EU

Foranlediget af EU's strukturfonde planlaegger og foretager virksomheder med produktionsafdelinger i Italien investeringer i Spanien og andre lande, der lokker med lavere produktionsomkostninger og loenninger.

Er Kommissionen bekendt med denne bekymrende og vedvarende tendens til afindustrialisering, der rammer en lang raekke provinser i Norditalien?

Er Kommissionen bekendt med den umiddelbart forestaaende lukning af Kraft Jacobs Suchard Italia i Zingonia (provinsen Bergamo) og virksomhedens flytning til Spanien?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen traeffe for at forhindre, at de paagaeldende EU-midler anvendes paa utilsigtet vis?

Mener Kommissionen ikke, at denne adfaerd er i modstrid med de principper, der forfaegtes i bestemmelserne om finansiel stoette over strukturfondene og i hvidbogen om vaekst, konkurrenceevne og beskaeftigelse?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies (29. april 1996)

At virksomhedslokaliseringen aendres, skal ses i sammenhaeng med, at produktionerne og markederne faar globalt praeg. Produktionsomkostningerne og loenningerne, som det aerede parlamentsmedlem naevner, udgoer kun to faktorer blandt en lang raekke, der er bestemmende for, hvilken lokalisering der vaelges for en produktionsenhed.

For saa vidt angaar virksomheden Kraft Jacobs Suchard, som det aerede parlamentsmedlem naevner, maa der paa grundlag af af de oplysninger, Kommissionen raader over, ogsaa tages hensyn til den rationalisering, virksomheden gennemfoerer i form af en koncentration af aktiviteterne paa faerre produktionssteder, og de aktivitetsoverfoersler, som er foelgen, baade inden for Italien og til andre EU-lande; virksomheden soeger hermed at forbedre sin produktivitet.

Kommissionen deler ikke det aerede parlamentsmedlems opfattelse, ifoelge hvilken disse overfoersler skyldes interventioner fra strukturfondene. For det foerste sker overfoerslerne ikke kun til omraader, der faar stoette fra strukturfondene. For det andet intervenerer fondene kun i andet led i den forstand, at de kan deltage i finansieringen af stoetteordninger, der er ivaerksat i vaertsmedlemsstatens stoetteberettigede omraader, efter at ordningerne forud er godkendt af Kommissionen i henhold til dennes konkurrencepolitik.

Kommissionen henviser endvidere det aerede medlem til det svar, som Kommissionen gav paa mundtlig forespoergsel H-86/96 fra Wolf om samme emne under spoergetiden under Europa-Parlamentets moedeperiode i februar 1996 ((Europa-Parlamentets debat (februar 1996). )).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0582/96 af Jens-Peter Bonde (EDN) til Kommissionen (11. marts 1996)

Om: Udbudsdirektiver

Vil Kommissionen foreslaa en forhoejelse af beloebsgraensen i udbudsdirektiverne, saa man undgaar de problemer, der er omtalt i Erhvervs-Bladet mandag den 26. februar 1996?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (9. april 1996)

Kommissionen har ingen planer om at foreslaa en generel forhoejelse af de beloebsgraenser, hvorover udbudsdirektiverne (92/50/EOEF ((EFT L 209 af 24.7.1992. )), 93/36/EOEF, 93/37/EOEF, 93/38/EOEF ((EFT L 199 af 9.8.1993. ))) finder anvendelse, og den kan heller ikke goere det ensidigt uden at tilsidesaette de internationale forpligtelser, der foelger af den nyligt vedtagne WTO-aftale om offentlige indkoeb, der traadte i kraft den 1. januar 1996. AEndringer i beloebsgraenserne, som ogsaa paavirker relationerne med de tredjelande, der har undertegnet WTO-aftalen, forudsaetter reelt en genforhandling af WTO-aftalen, som det kun med nogen vanskeligheder lykkedes at naa til enighed om. Det er derfor paa nuvaerende tidspunkt ikke hensigtsmaessigt at genaabne disse forhandlinger.

Paa grund af valutakurserne er de beloebsgraenser, der finder anvendelse frem til den 31. december 1997 paa kontrakter, der er underlagt WTO-aftalen - med undtagelse af beloebsgraensen for visse statslige tjenesteydelseskontrakter - dog en smule hoejere end de beloebsgraenser, der gaelder i de nugaeldende EU-udbudsdirektiver. I sine forslag om tilpasning af direktiverne til WTO-aftalen ((KOM(95) 107 endelig udg., EFT C 138 af 3.6.1995. )) har Kommissionen foreslaaet at bringe de beloebsgraenser, der gaelder inden for EU, paa linje med dem, der gaelder i henhold til WTO-aftalen.

Med hensyn til de problemer, der er omtalt i den avisartikel, som det aerede medlem henviser til, skal det paapeges, at vanskelighederne med at udarbejde en udbudsprocedure i overensstemmelse med udbudsdirektiverne efter al sandsynlighed vil blive mindre og mindre, efterhaanden som ordregiverne vaenner sig til proceduren. Det skal heller ikke glemmes, at det kraever et vist maal af forberedelser at indgaa en hvilken som helst kontrakt, uanset om den er underlagt udbudsdirektiverne, og at enhver forhoejelse af beloebsgraenserne potentielt kan have negative virkninger for mange virksomheder, ikke mindst smaa og mellemstore virksomheder.

Endelig skal de muligheder, WTO-aftalen indebaerer for EU-virksomhederne, ogsaa tages i betragtning; det er nemlig blevet anslaaet, at den nye aftale alt i alt har en omtrent ti gange bredere daekning end den oprindelige aftale fra 1979, og at de offentlige indkoeb, der er omfattet af WTO-aftalen, repraesenterer en aarlig kontraktvaerdi i stoerrelsesordenen 350 000 mio. ECU.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0184/96 af Bernd Lange (PSE) til Kommissionen (5. februar 1996)

Om: Franske bankers afvisning af eurochecks

Sidste aar vaegrede flere franske banker (helt konkret Banque Publique, Credit Mutuel og Credit Agricole) i Normandiet (Frankrig) sig ved at tage imod eurochecks fra tyske turister i forbindelse med udbetaling af kontanter.

1. Har franske banker ret til at afvise eurochecks, naar de fastsatte betingelser (forelaeggelse af euro-kort, overholdelse af de maksimale graenser, osv.) er opfyldt?

2. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at tage for at saette en stopper for denne praksis hos franske banker?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (6. marts 1996)

1. Den retlige ordning, der gaelder for franske bankers accept af eurochecks, er af kontraktmaessig art. Aftalen om provision, valoerdatoer og central indkassering af ensartede eurochecks, der er udstedt i en lokal valuta, og om aabning af ikke-banksektoren (den saakaldte package deal-aftale), som har vaeret anmeldt til Kommissionen i henhold til artikel 4 i Raadets forordning nr. 17 af 6.2.1962 ((EFT 13 af 21.2.1962. )), paalaegger ikke alle de banker, der er medlem af eurocheks-ordningen, pligt til at acceptere eurochecks. Det foelger heraf, at den paagaeldende aftale ikke er til hinder for, at bankerne foelger den praksis, som er omtalt i forespoergslen. Det aerede medlem kan eventuelt - for at faa yderligere oplysninger - henvende sig til de organer, der administrerer eurochecks-ordningen, som f.eks. Europay France eller Europay International.

2. En foerste undersoegelse af den af det aerede medlem beskrevne situation synes i oevrigt ikke at give anledning til, at Kommissionen skrider ind paa grundlag af konkurrencereglerne. Den adfaerd, som visse franske banker har udvist, og som det aerede medlem omtaler, er ikke resultatet af en aftale eller en samordnet praksis, som er de former for adfaerd, som traktatens artikel 85 alene finder anvendelse paa.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0548/96 af Anita Pollack (PSE) til Kommissionen (11. marts 1996)

Om: Genbrug af papir

Er Kommissionen opmaerksom paa eventuelle risici i forbindelse med, at genbrug af papir kunne foere til en stoerre maengde kuldioxid som resultat af, at papirproducenterne planter faerre traeer?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (29. april 1996)

Kommissionen raader ikke over nogen saerundersoegelser, der goer det muligt paa globalt og europaeisk plan at vurdere virkningerne af papirgenbrug for binding af luftens CO2 og navnlig for en eventuel mindskelse heraf som foelge af manglende genplantning af traeer. Kommissionen oensker imidlertid at fremsaette foelgende bemaerkninger desangaaende.

Cellulose- og papirproducenterne ejer som regel ikke de omraader, der er bestemt til skovbrug, og foelgelig staar de sjaeldent for arealanvendelsen heraf. Det er derimod de lokale, regionale eller nationale myndigheder, der i de fleste tilfaelde ivaerksaetter politikken for baeredygtig forvaltning af skovomraader, herunder genplantning. Denne skal dels opfylde oekologiske kriterier, dels oekonomiske kriterier. Det er saaledes vanskeligt i det givne tilfaelde at fastsaette et umiddelbart forhold mellem atmosfaerisk CO2, der ikke er akkumuleret i biomassen paa den ene side og anvendelsen af genbrugspapir paa den anden.

Det boer anfoeres, at ikke anvendelse af genbrugspapir i sig selv ville vaere en kilde til en raekke yderligere miljoeskader. I tilfaelde af deponering af den tilsvarende maengde af ikke genbrugspapir ville der ske en foroegelse af den samlede affaldsmaengde og saaledes af antallet af lossepladser, som Faellesskabet skal forvalte. Desuden ville en foroegelse af organisk materiale paa lossepladserne frembringe en foroegelse af metandannelsen og foelgelig en foroegelse af metanemissionerne til luften. Det skal vides, at metan (CH4) er en meget kraftigere drivhusgas (og saaledes mere skadelig for atmosfaeren) end kuldioxid.

Selv om man paa den anden side udnyttede maengden af ikke genbrugspapir til energifremstilling, ville man under alle omstaendigheder udlede CO2 i atmosfaeren fra forbraendingen heraf. Endelig kan en udvidet dyrkning af traeer med kort omdriftstid foraarsage udmagring af jorden, ligesom en overdreven spredning af goedning paa disse arealer kan paavirke grundvandet.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0288/96 af Olli Rehn (ELDR) til Kommissionen (15. februar 1996)

Om: Stoette til et motorvejbyggeri paa Costa del Sol

Paa Costa del Sol i Spanien er man ved at anlaegge en betalingsmotorvej, som EU efter min viden er med til at finansiere. Spaniens trafikministerium har ifoelge mine oplysninger godkendt en linjefoering, som vil dele Calahonda-kvarteret, der hoerer til byen Mijas, og som har 18.000 indbyggere, i to dele. Den planlagte vej vil faa ejendomsvaerdien i kvarteret til at styrtdykke, oedelaegge landskabet og den kommunale infrastruktur samt medfoere stoej og forurening. I Calahonda bor der mange udenlandske tilflyttere, der er meget bekymrede over det spanske trafikministeriums staedighed. Bystyret i Mijas har foreslaaet en alternativ linjefoering, der i betragtning af motorvejens funktion er ligesaa god, men samtidig indebaerer, at opsplitningen af boligomraadet og de betydelige miljoeproblemer kan undgaas.

Kan Kommissionen, eftersom EU deltager i finansieringen af motorvejen, der gaar igennem Calahonda, oplyse, om der er gennemfoert en vurdering af indvirkningerne paa miljoeet, og om det overhovedet er hensigtsmaessigt for Unionen at deltage i et projekt, der ud fra et samhoerigheds- og miljoesynspunkt ikke opfylder strukturfondenes maalsaetninger om sikring af en baeredygtig udvikling?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies (9. april 1996)

Der er for oejeblikket ikke ansoegt om medfinansiering fra EF's strukturfondes side af det projekt, det aerede medlem henviser til.

Kommissionen har imidlertid modtaget to klager vedroerende anvendelsen af Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet ((EFT L 175 af 5.7.1985. )) i forbindelse med motorvejsprojektet paa Costa del Sol.

Som led i behandlingen af disse klager har Kommissionen anmodet de spanske myndigheder om informationer, og den skal ikke undlade at informere det aerede medlem om disses svar, saa snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0664/96 af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen (15. marts 1996)

Om: Finansiering af institutionen »I Theotokos«

Institutionen »I Theotokos« har i 32 aar beskaeftiget sig med uddannelse og erhvervsuddannelse af retarderede boern. Paa grund af denne funktion er institutionen gennem mange aar blevet finansieret fra bevillinger som et led i HORIZON og programmet til bekaempelse af social udelukkelse paa grundlag af de uddannelsesprogrammer, som den forelagde. Denne finansiering udgjorde en stor del af institutionens budget. Desvaerre blev bevillingerne dels skaaret ned og dels afskaffet, hvilket er til stor fare for administrationen af programmerne og institutionen generelt i 1996 og fremover.

Ville Kommissionen, eftersom en konkret uddannelse er af laengere varighed og kraever en langsigtet planlaegning, og en saadan nedskaering derfor er urimelig, kunne bidrage til en revision af disse afgoerelser samt til at soerge for, at institutionen kan fortsaette sit uddannelsesarbejde paa dette saerlig foelsomme omraade?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (12. april 1996)

Faellesskabsinitiativet Emploi har til formaal at samfinansiere innovative projekter af tvaernational karakter. Betingelserne for at vaere stoetteberettiget gaelder for dette programs forskellige dele, herunder ogsaa Horizon.

Inden for rammerne af subsidiaritetsprincippet er udvaelgelsen af de enkelte projekter og fastlaeggelsen af det beloeb, der tildeles til hvert enkelt af dem et spoergsmaal, der udelukkende henhoerer under medlemsstatens kompetence. Kommissionen kan saaledes ikke intervenere for at korrigere resultatet af udvaelgelsen, eftersom den har kunnet konstatere, at den fulgte procedure var i overensstemmelse med de kriterier, der er fastlagt for det operationelle program Emploi.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0777/96 af Gerardo Fernández-Albor (PPE) til Kommissionen (1. april 1996)

Om: Skaevheder i tildelingen af boernetilskud i EU-medlemsstaterne

Ifoelge Eurostat-undersoegelser var boernetilskudssatsen i EU-medlemsstaterne i perioden 1980-1991 15 gange hoejere end tilskudssatsen i Spanien i samme periode. En spansk kvinde skulle saaledes have 16 boern for at opnaa det samme stoettebeloeb, som en britisk moder modtager for et enkelt barn.

Medens boernetilskud i de fleste lande i Unionen ydes uafhaengigt af familiens indtaegter, er de offentlige familietilskud i Spanien indkomstafhaengige, hvilket betyder, at det er de faerreste familier, som er berettigede til disse tilskud.

Har Kommissionen til hensigt at forsoege at afhjaelpe de ovenfor beskrevne skaevheder ved at fremsaette forslag om en boernetilskudspolitik, som sikrer ensartede tilskud til familier i Europa og udelukker store skaevheder som dem, der rammer spanske familier?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (7. maj 1996)

Fastsaettelsen af boernetilskud hoerer udelukkende under medlemsstaternes kompetence. Kommissionens eneste kompetence paa dette omraade er at sikre, at borgere, der lever i en anden medlemsstat end den, hvor de har deres oprindelse, ikke bliver udsat for diskriminering. Endvidere foerer Det Europaeiske Observationsorgan for National Familiepolitik tilsyn med foranstaltninger til fordel for familier og refererer derom paa aarsbasis.