SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4019/00

af Doris Pack (PPE-DE) til Kommissionen

(21. december 2000)

Om: Rejsearrangørers og flyselskabers rabatordninger

1. Kommissionen har bebudet, at den vil gennemgå de forskellige europæiske flyselskabers rabatordninger for at konstatere, om de indeholder diskriminerende elementer. Hvad er resultatet af denne gennemgang? Er eksempelvis ordninger som Lufthansas Miles & More i overensstemmelse med EU's konkurrenceregler?

2. Medfører sådanne ordninger med loyalitetsrabat, at kunderne bindes til virksomheder med en dominerende stilling på markedet, således at der lægges hindringer i vejen for den frie konkurrence?

3. Har Kommissionen undersøgt nedsættelsen af den provision, de europæiske flyselskaber betaler til rejsebureauerne, i lyset af disse selskabers dominerende stilling på markedet og diskrimineringen og den utilbørlige udnyttelse af rejsebureauerne? Hvad er resultatet af disse undersøgelser?

4. Anser Kommissionen nedsættelsen af basisprovisionerne fra 9 % til 5 %, dvs. en nedsættelse af rejsebureauernes provisionsindtægter ved salg af billetter i den nationale trafik og trafikken inden for Europa med ca. 45 %, for en diskriminering eller en utilbørlig udnyttelse, navnlig hvis der i forbindelse med flyselskaberne er tale om virksomheder med en dominerende stilling på markedet?

5. Konsekvensen af flyselskabernes forskellige rabatordninger er konkurrenceforvridning. Har Kommissionen undersøgt disse ordninger? Hvad er resultaterne heraf? Hvad vil Kommissionen eventuelt gøre for at afhjælpe rabatordningernes skadelige virkning?

6. Hvad er resultatet af Kommissionens undersøgelse af (nationale) flyselskabers stigende deltagelse i internationale eller globale alliancer? Fører sådanne alliancer til aftaler om priser, vilkår, flyplaner og ydelser?

7. Hvad vil Kommissionen på baggrund af resultatet af sine undersøgelser gøre for at sætte en stopper for disse konkurrencebegrænsende alliancer, navnlig hvis de pågældende aktiviteter fra flyselskabernes side er massivt konkurrencebegrænsende?

8. Er EU-direktivet i alle medlemsstater omsat til national ret på korrekt vis gennem nationale love? I hvilke medlemsstater er direktivet i benægtende fald ikke blevet omsat til national ret, eller er det sket på en ukorrekt måde?

9. Har Kommissionen kendskab til, om der er sket misbrug i forbindelse med den forsikring mod insolvens, rejsearrangører er forpligtet til at tegne? Foreligger der i denne sammenhæng oplysninger om, at det i tilfælde af insolvens er forekommet, at forskellige tjenesteydere (hoteller, flyselskaber, busvirksomheder, bureauer osv.) har udskrevet alt for store regninger? Hvad vil Kommissionen gøre for at sætte en stopper for dette misbrug, fordi det i sidste ende er forbrugerne, der kommer til at betale via højere forsikringspræmier?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. marts 2001)

1. Det ærede parlamentsmedlem henviser til en kommissionsundersøgelse om europæiske luftfartsselskabers rabatordninger. Det drejer sig antageligt om den række af undersøgelser på konkurrenceområdet, som blev bebudet, da beslutningen om British Airways incitamentordning for britiske rejsebureauer(1) blev vedtaget. Som følge af beslutningen har British Airways foretaget vidtgående ændringer af sin incitamentordning for rejsebureauer. Kommissionens igangværende undersøgelser af andre fællesskabstransportørers ordninger for rejsebureauer har resulteret i, at andre luftfartsselskaber nu forelægger reviderede ordninger for Kommissionen. Kommissionen tager alle nødvendige forholdsregler for at sikre, at principperne i beslutningen vedrørende British Airways anvendes på Fællesskabets øvrige luftfartsselskaber under tilsvarende forhold.

Undersøgelserne omfatter imidlertid ikke incitamentet Frequent Flyer Programme, som luftfartsselskaber tilbyder enkeltpersoner, der rejser med dem. Kommissionen har ikke undersøgt Miles and More-programmet, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, og har ikke udtalt sig om, hvorvidt dette eller andre Frequent Flyer Programmes er overensstemmende med Fællesskabets konkurrenceret eller ej.

2. I det omfang udtrykket ordninger med loyalitetsrabat henviser til ordninger, som luftfartsselskaber tilbyder rejsebureauer, har Kommissionen redegjort for sin holdning og verserende foranstaltninger i svaret på det ærede parlamentsmedlems første spørgsmål.

Hvis udtrykket ordninger med loyalitetsrabat derimod henviser til incitamenter som Frequent Flyer Miles, der tilbydes passagerer, skal det bemærkes, at Kommissionen endnu ikke har taget stilling til, om sådanne ordninger i sig selv udgør en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceret. Kommissionen har imidlertid i forbindelse med sine undersøgelser af alliancer mellem luftfartsselskaberne erfaret, at det, når en alliances deltagere forener deres Frequent Flyer Programmes, bliver vanskeligere for tredjemand at konkurrere med deltagerne i alliancen, og Kommissionen har derfor foreslået foranstaltninger, der skal afhjælpe virkningen heraf(2).

3. og 4. For så vidt angår tredje og fjerde spørgsmål om, hvorvidt en nedsættelse af den basisprovision, der ydes af luftfartsselskaberne, udgør en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceret, henviser Kommissionen det ærede parlamentsmedlem til Kommissionens svar på Evelyne Gebhardts skriftlige forespørgsel P-0062/00(3).

5. Hvis der med incitamentordninger menes luftfartsselskabers incitamentordninger for rejsebureauer, kan Kommissionen henvise det ærede parlamentsmedlem til svaret på hendes første spørgsmål. Hvis udtrykket derimod vedrører incitamentordninger som Frequent Flyer Miles, der tilbydes passagerer, kan Kommissionen henvise det ærede parlamentsmedlem til svaret på hendes andet spørgsmål.

6. og 7. Kommissionen er i færd med at undersøge en række alliancer mellem luftfartsselskaber. Alliancerne omfatter typisk aftaler mellem parterne om et eller flere af emnerne takster, fartplaner, rutevalg og aspekter af luftfartsdrift i øvrigt. En sådan aftale begrænser konkurrencen mellem deltagerne i alliancen. Imidlertid kan alliancer også indebære fordele, for eksempel øget udbud og kvalitet af den lufttrafik, der tilbydes offentligheden, og øget effektivitet heraf. På den baggrund kan alliancer opfylde betingelserne for en fritagelse fra EF-traktatens forbud mod begrænsende aftaler. En sådan fritagelse forudsætter, at konkurrencen ikke udelukkes på noget enkelt marked, at fordelene ved den begrænsende aftale videregives til forbrugerne, og at alliancen ikke er mere begrænsende end nødvendigt for at nå de omhandlede fordele. Kommissionen tager i alle tilfælde de forholdsregler, der er nødvendige for at sikre, at forudsætningerne for en fritagelse er opfyldt, enten ved at give påbud eller ved at opnå frivillige bindende tilsagn.

8. Kommissionen går ud fra, at det direktiv, der henvises til, er Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure(4). Alle medlemsstater har indgivet meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv.

9. Kommissionen er ikke bekendt med, at der foreligger dokumentation for misbrug af obligatorisk forsikring mod insolvens, som beskrevet. Hvis et sådant misbrug påvises, vil det være et anliggende, der vil give anledning til bekymring for Kommissionen og den eller de berørte medlemsstater, som er ansvarlige for gennemførelsen af det pågældende direktiv.

(1) Kommissionens beslutning 1999/1973/EF British Airways, [2000], EFT L 30 af 4.2.2000.

(2) Se for eksempel Kommissionens meddelelse om alliancen mellem Lufthansa, SAS and United Airlines, [1998], EFT C 239 af 30.7.1998.

(3) EFT C 280 E af 3.10.2000.

(4) EFT L 158 af 23.6.1990.