SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2774/97 af Marjo Matikainen-Kallstroem (PPE) til Kommissionen (1. september 1997)

Om: Omskaering af kvinder i Egypten

En egyptisk domstol har omstoedt et regeringsforbud om omskaering af kvinder. Domstolens kendelse var et haardt slag for menneskerettighedsorganisationerne og naturligvis ogsaa for de egyptiske kvinder. Med kendelsen tog domstolen stilling til fordel for laegerne i den strid, hvor modstillingen var hhv. omskaering af kvinder og interesserne hos de laeger, som lever af at gennemfoere omskaeringerne.

Som en konsekvens af omskaeringen lider mange kvinder af kroniske bloedninger og traumer, ligesom de helt mister den seksuelle lystfoelelse. Desuden er mange kvinder doede, fordi det er blevet overladt til amatoerkirurger - ofte barberer - at gennemfoere omskaeringen.

Den Europaeiske Union yder Egypten mange millioner ecu i stoette hvert aar. Et af formaalene med stoetten er at forbedre landets sociale situation. Kommissionen bedes derfor oplyse, hvilke foranstaltninger den vil traeffe for at forbedre de egyptiske kvinders situation ved at sikre et forbud mod omskaering af kvinder?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Manuel Marin (26. september 1997)

Kommissionen beklager den saakaldte kvindelige omskaering, da den er farlig for helbredet og udgoer et umenneskeligt, fysisk overgreb paa menneskerettighederne for kvinder og piger. Kommissionen fordoemmer saadan praksis og stoetter alle foranstaltninger til at udrydde den, baade i forbindelse med sine egne programmer og andres indsats. Kommissionen kan fuldt ud tilslutte sig den skarpe holdning imod omskaering af kvinder, der kom til udtryk paa konferencen i Cairo i 1994 og paa konferencen i Beijing i 1995.

Den egyptiske regering har ogsaa taget afstand fra denne praksis og har forpligtet sig til at forsoege at udrydde den. I 1996 blev det ved lov forbudt at udfoere kvindelig omskaering i et dekret fra sundhedsministeriet. Dette dekret blev for kort tid siden omstoedt af en egyptisk administrativ domstol, og der er nu teknisk set intet lovmaessigt til hinder for, at det offentlige sundhedsvaesen kan blive inddraget i kvindelig omskaering. Situationen er imidlertid meget kompleks, og den seneste tids haendelser betyder paa ingen maade, at der nu er vundet en sejr over fornuft og menneskelighed til fordel for omskaering af kvinder.

I Egypten faar naesten alle kvinder i landdistrikterne foretaget omskaering, og traditionen er ogsaa staerkt udbredt i byerne. Selv om debatten om omstoedelse af dekretet fra 1996 isaer har vaeret fokuseret paa den offentlige sundhedssektors inddragelse, bliver omskaeringerne i overvaeldende grad (93 %) foretaget af »traditionelle« sundhedsarbejdere. De fleste ofre er piger mellem 7 og 11 aar. Det er isaer traditionen, der taeller ved denne praksis, i langt hoejere grad end religionen og loven. Baade islamiske og kristne tilhaengere af kvindelig omskaering taler om en nedarvet tradition fra forfaedrene, og kulturelt set er der stor accept af omskaeringen, ogsaa blandt kvinder. EU's egen undersoegelse af kvindelig omskaering i det oevre Egypten (hvor omskaering er helt almindelig) tyder paa, at 90 % af kvinderne gaar ind for omskaering, isaer af kulturelle aarsager og tilsyneladende ogsaa af helbredsmaessige grunde.

Da der findes en saa bred accept fra den mest beroerte befolkningsgruppes side, er det ikke maerkeligt, at det har vist sig at vaere vanskeligt at gennemfoere foranstaltninger, som kan udrydde kvindelig omskaering. Det er ogsaa tydeligt, at udryddelsen af kvindelig omskaering er meget mere end bare et spoergsmaal om sundhed eller menneskerettigheder. Lovforanstaltninger har en funktion, men den egentlige udfordring ligger i, at man via uddannelse og oplysning kan faa aendret paa staerkt indgroede holdninger og misforstaaelser.

Den egyptiske regering har optraadt med stor forsigtighed paa dette foelsomme omraade. Da man var bange for, at dekretet fra 1996 ganske enkelt ville tvinge al omskaering af kvinder til at foregaa i det skjulte, fortsatte ministeriet med at give sundhedsvaesenets laeger lov til at udfoere omskaeringer, hvis der blev gjort forsoeg paa at overtale familierne til ikke at faa omskaeringen foretaget. Der blev ogsaa ivaerksat andre kampagner, med stoette fra baade stat og donorer, for at overtale familierne til at opgive denne tradition, men de har kun haft begraensede virkninger, og maalet for FN's Boernefond om at have afskaffet kvindelig omskaering ved udgangen af det nittende aarhundrede vil sandsynligvis ikke blive naaet. Den egyptiske nationalkomité for befolkning og udvikling og den nuvaerende minister for sundhed og befolkning gaar imidlertid stadig klart og offentligt ind for at fortsaette processen.

Det kan forventes, at EU's stoette til Egypten vil bidrage til denne proces. Det mest betydningsfulde bidrag vil komme fra befolkningsprogrammet med 10 mio. ECU til det oevre Egypten og fra andre befolkningsprogrammer og programmer for reproduktiv sundhed. I alle programmer understreges det, hvor vigtigt det er med oplysning og uddannelse i spoergsmaal om reproduktiv sundhed, som ikke kun er specielt rettet mod omskaering af kvinder, men som vil bidrage til at skabe den vigtige forstaaelse, der er en forudsaetning for afskaffelsen af denne umenneskelige, men ogsaa dybt indgroede praksis. Noeglekomponentet i det foreslaaede program for mere uddannelse, nemlig at grunduddannelsen udvides til kvinder og piger, vil ogsaa faa en positiv, omend indirekte virkning. Kommissionen vil fortsat fokusere paa, hvordan man bedst kan hjaelpe til med at faa afskaffet kvindelig omskaering, men er samtidig klar over, at det kun vil kunne lykkes med en strategi, der tager hensyn til de udbredte kulturelle vaerdier.