ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2810/00

af Jeffrey Titford (EDD) til Rådet

(6. september 2000)

Om: Repræsentation ved De Forenede Nationer

Kan Rådet oplyse, om Den Europæiske Union har planer om at søge status som en nation eller anden repræsentativ status ved De Forenede Nationer?

Kan Rådet oplyse mig om den nøjagtige diplomatiske status for enhver EU-repræsentant ved De Forenede Nationer?

Svar

(30. november 2000)

1. Hvad angår Den Europæiske Unions status i De Forenede Nationer er det ifølge De Forenede Nationers pagt kun stater, der kan få status som medlemmer af organisationen. De femten EU-medlemsstater er således fuldgyldige medlemmer af De Forenede Nationer. Den Europæiske Union som sådan har ikke nogen retlig status i De Forenede Nationer. Det Europæiske Fællesskab har for sit vedkommende status som observatør ved FN's Generalforsamling. Det har således modtaget en stående indbydelse fra organisationen til at deltage som observatør i Generalforsamlingens samlinger og arbejde og har et permanent kontor ved organisationens hovedsæde. Det er repræsenteret ved formandskabet og Kommissionen.

2. Unionen spiller en stadig vigtigere politisk rolle i FN-systemet. Artikel 19 i TEU fastsætter, at medlemsstaterne samordner deres optræden i internationale organisationer og på internationale konferencer. De forsvarer de fælles holdninger i disse fora. I overensstemmelse med EU-traktatens bestemmelser varetager formandskabet og Kommissionen inden for rammerne af dens beføjelser samordningen af medlemsstaternes holdninger. Formandskabet fremfører Den Europæiske Unions holdninger i De Forenede Nationers forskellige organer og fremsætter stadig flere initiativer på Unionens vegne. Den Europæiske Union har ikke planer om at søge status som medlem af De Forenede Nationer, hvilket i øvrigt er udelukket ifølge De Forenede Nationers pagt.

3. Hvad angår EU-repræsentanternes status ved De Forenede Nationer repræsenteres EU's medlemsstater, herunder naturligvis den stat, der varetager formandskabet, af deres faste repræsentanter ligesom alle andre medlemmer af De Forenede Nationer. Europa-Kommissionen har en delegation i New York og Rådets Generalsekretariat oprettede i 1994 et forbindelseskontor i denne by. Selv om delegationen og forbindelseskontoret udgør selvstændige enheder med hver deres lokaler, er de ud fra praktiske hensyn og af grunde, der vedrører USA's retsorden, for øjeblikket akkrediteret organisationen og værtslandet samlet i Det Europæiske Fællesskabs navn.

4. I traktaten om Den Europæiske Union hedder det i artikel 1, stk. 3, at Unionens grundlag er De Europæiske Fællesskaber samt den politik og det arbejde, som indføres ved denne traktat. Det Europæiske Fællesskab har således som følge af Maastricht-traktatens ikrafttræden underrettet FN-Sekretariatet om, at det herefter er en del af Den Europæiske Union som oprettet ved traktaten om Den Europæiske Union.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3342/00

af Luisa Morgantini (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. oktober 2000)

Om: Bekæmpelse af kokaplantedyrkere i Bolivia

I Bolivia hersker der en meget spændt situation mellem de bønder, der dyrker kokaplanter, og regeringen. Officielt er der kun 2000 hektar koka tibage at ødelægge i Bolivia, hvor der før var 35 000. Af sociale årsager anmoder producentsammenslutningerne regeringen om at udvikle substitutionsprogrammerne yderligere, inden de går over til at ødelægge de 2000 resterende hektarer. Den katolske kirke, ombudsmanden og den stående menneskerettighedskommission foreslår en frist på en måned, hvilket regeringen afviser under henvisning til pres fra udlandet.

Tilslutter Kommissionen sig De Forenede Stater med hensyn til at forlange en øjeblikkelig ødelæggelse, eller anlægger den et andet synspunkt over for de bolivianske myndigheder og støtter comision facilitadora (mæglingsudvalget), i henhold til hvilket konflikten skal løses ad fredelig vej inden for en rimelig frist og med mulighed for alternativer for de små producenter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(7. november 2000)

Kommissionen er stærkt engageret i programmerne for alternativ udvikling i Bolivia. Den finansierer bl.a. følgende foranstaltninger: 19 mio. til alternativ udvikling i det største produktionsområde Chapare (Cochabamba-distriktet) i forbindelse med projektet Praedac (Programa de Apoyo a la Estrategia de Desarrollo Alternativo en el Chapare) og 11 mio. til økonomisk udvikling i de fattige bjergdale for at forhindre, at befolkningen afvandrer og flytter til kokaproduktionsområderne.

Desuden fastsætter det aftalememorandum, der er ved at blive underskrevet med den bolivianske regering, og som vedrører den vejledende flerårige planlægning af Fællesskabets finansielle og faglige samarbejde i perioden 2000-2006, at der anvendes ca. 10 % af de disponible midler (det vil sige omkring 10 til 12 mio.) til støtte til projekter for alternativ udvikling.

Den fremgangsmåde, Kommissionen anbefaler, indebærer hensyn til kokaproducenterne, idet man i fællesskab fastlægger de sociale og økonomiske ledsageforanstaltninger, der skal indføres til gengæld for, at dyrkningen af de ulovlige afgrøder opgives. Kommissionens foranstaltninger i Bolivia skal naturligvis stemme overens med de retningslinjer, der fastlægges af de offentlige myndigheder.

Kommissionen er ikke involveret i de bolivianske myndigheders udryddelsesprogrammer, der er et nationalpolitisk anliggende. Kommissionen har heller ikke gjort støtten afhængig af, at udryddelsesarbejdet følger bestemte tidsplaner.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3647/00

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(23. november 2000)

Om: Uregelmæssigheder i forbindelse med tildelingen af undersøgelser vedrørende et ejendomsregister

Den 17. maj 1999 blev der udbudt 12 undersøgelser om det græske ejendomsregister i licitation til et samlet beløb på 5 mia. drachmer som et led i det andet hovedprogram vedrørende oprettelsen af et ejendomsregister for Grækenland. For nylig anmodede Kommissionen det ansvarlige ministerium for miljø, fysisk planlægning og offentlige arbejder om nærmere redegørelser for den forvirring, der hersker i forbindelse med udvælgelses- og tildelingskriterierne for projektet som et led i proceduren for vurderingen af tilbuddene.

1. Hvori består nøjagtigt det juridiske problem i forbindelse med den procedure for vurdering, som ministeriet for miljø, fysisk planlægning og offentlige arbejder har valgt?

2. Hvilke nærmere redegørelser har ministeriet for miljø, fysisk planlægning og offentlige arbejder givet Kommissionen?

3. Hvilke skridt agter Kommissionen at tage i tilfælde af, at redegørelserne fra det pågældende ministerium ikke kan accepteres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(12. januar 2001)

Kommissionen kan over for det ærede parlamentsmedlem bekræfte, at den har modtaget klager vedrørende det omtalte udbud. Kommissionen har på grundlag af en foreløbig undersøgelse sendt en forespørgsel til de græske myndigheder vedrørende visse aspekter i procedurerne, der ikke forekom at være i overensstemmelse med gældende EU-regler. Kommissionen har for nyligt modtaget et skriftligt svar fra de græske myndigheder, og dette svar undersøges nu grundigt.

Da denne undersøgelse stadig er undervejs, kan Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt give mere udtømmende svar på de stillede spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2335/00

af Maria Berger (PSE) til Kommissionen

(4. juli 2000)

Om: Mistanke om overtrædelse af forordning (EF) 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab eleksport fra Temelin-virksomheden CEZ

De tjekkiske elproducenter har stærk mistanke om prisdumping og indirekte støtte.

I årevis er elforbruget gået tilbage i Tjekkiet ifølge tjekkiske forbrugsstatistikker falder elforbruget konstant (med 2,6 % i 1999). Derimod steg eleksporten fra Temelin-virksomheden CEZ massivt og nåede i første kvartal af 2000 op på den hidtidige maksimalværdi på 2 100 GWh. Ifølge oplysninger fra CEZ skal eleksporten på nuværende tidspunkt endda stige til 12 000 GWh.

En sammenligning af gennemsnitsprisen, på 367 KC/MWh for eksport til Tyskland med gennemsnitsproduktionsprisen hos CEZ på 864 KC/MWh, dokumenterer, at eksporten foregik langt under produktionsomkostningerne (udbyttet nåede kun op på 41,8 % af produktionsomkostningerne).

1. Har Kommissionen allerede indledt undersøgelser vedrørende denne sag?

2. Foreligger der en overtrædelse af Rådets forordning (EF) 384/96(1) af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab?

(1) EFT L 56 af 6.3.1996, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(25. juli 2000)

Der er ikke indledt nogen antidumping-procedure over for import af elektricitet fra Tjekkiet.

Kommissionen kan fremsætte forslag om at indlede en antidumping-procedure forudsat at der foreligger tilstrækkelige beviser på dumping med skadelige følger, jf. artikel 5 i den grundlæggende forordning om antidumping (Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995(1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2331/96 af 2. december 1996(2) og Rådets forordning (EF) nr. 905/98 af 27. april 1998(3)).

Sådanne beviser forelægges normalt af industrien i EF som led i en klage. Hvis der indgives en klage, vil Kommissionen naturligvis give den en omhyggelig behandling. Kommissionen står til industriens rådighed dersom producenter i EF skulle ønske information vedrørende indholds- eller proceduremæssige aspekter i forbindelse med indgivelse af en klage.

Kommissionen har 45 dage efter indgivelsen af en klage til eventuelt at iværksætte en antidumping-procedure med henblik på undersøgelse af EF-industriens påstande. Der gælder også faste frister for hvor længe undersøgelserne må vare. Der kan hvis dette konstateres berettiget fastsættes foreløbige foranstaltninger i indtil 9 måneder efter procedurens iværksættelse, dog ikke senere end 15 måneder efter denne.

(1) EFT L 56 af 6.3.1996.

(2) EFT L 317 af 6.12.1996.

(3) EFT L 128 af 30.4.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2026/00

af Pedro Marset Campos (GUE/NGL) til Kommissionen

(21. juni 2000)

Om: Forurening af floden Segura (Murcia, Spanien)

Forureningen af floden Segura er et alvorligt problem, som de kompetente myndigheder har været længe om reagere på, og som berører byerne Murcia, Orihuela, Vega Media og Vega Baja i Murcia-regionen samt Alicante i Valencia-regionen.

I februar i år godkendtes installationen og idriftsættelsen af rensningsanlæg for spildevand fra distrikterne Baños y Mendigo, La Murta, Lobosillo, La Tercia, Gea y Truyols og Cabezo de la Plata, som med EFRU-finansiering skal løse en del af dette alvorlige problem. Sådanne foranstaltninger har imidlertid tidligere vist sig utilstrækkelige.

Mener Kommissionen ikke, at det haster med at få de kompetente regionale myndigheder til straks at gennemføre globale løsninger med henblik på at overholde EU's bestemmelser vedrørende borgernes ret til et sundt miljø?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(19. september 2000)

I meddelelsen om retningslinjerne for strukturfondenes programmer i perioden 2000-2006(1) fremhæver Kommissionens vandforvaltningens store betydning, navnlig med hensyn til opsamling, behandling og fjernelse af byspildevand. Der lægges særlig vægt på at finde steder, hvor spildevandet kan ledes ud i naturen, og dets virkninger på miljøet.

Kommissionen afslutter for tiden forhandlingerne om de nye EF-støtterammer for spanske områder under mål 1 med de nationale myndigheder. Kommissionen vil ud fra prioriteringerne i nævnte retningslinjer nøje undersøge myndighedernes forslag for alle spanske regioner, herunder provinsen Murcia.

Ud fra de hidtil meddelte oplysninger har det ikke været muligt at fastslå, om Rådets direktiv 76/464/EØF om forurening, der er forårsaget af udledning af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø(2) og de relevante direktiver(3), gælder i dette tilfælde. I princippet skal der gives tilladelse til udledning af stoffer i liste I, og de nationale myndigheder skal udpege de relevante stoffer i liste II. For de relevante stoffer i liste III skal medlemsstaterne opstille programmer for nedskæring af forurening, herunder fastsættelse af mål for flodvandets kvalitet.

(1) EFT C 267 af 22.9.1999.

(2) EFT L 129 af 18.5.1976.

(3) Direktiv 82/176/EØF, EFT L 81 af 27.3.1982. Direktiv 83/513/EØF, EFT L 291 af 24.10.1983. Direktiv 84/156/EØF, EFT L 74 af 17.3.1984. Direktiv 84/491/EØF, EFT L 274 af 17.10.1984. Direktiv 86/280/EØF, EFT L 181 af 4.7.1986.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3177/00

af Luis Berenguer Fuster (PSE) til Kommissionen

(10. oktober 2000)

Om: Åbenhed

Siden Prodi-Kommissionen blev indsat, har den gentagne gange afgivet løfter om åbenhed. Åbenhed i forvaltningen af offentlige sager kræver, at man forhindrer hemmelige møder i det mindste bør der offentliggøres referater fra alle møder.

Det er i den spanske presse kommet frem, at den spanske regerings anden viceministerpræsident, Rodrigo Rato, den 14. september i år i hemmelighed rejste til Bruxelles for at afholde et møde med Mario Monti.

Med princippet om åbenhed i erindring bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Er det sandt, at der den 14. september i år fandt et møde sted mellem Monti og Rato?

2. Fandt mødet sted som led i kommissær Montis normale arbejde, eller blev han anmodet om diskretion fra spansk side?

3. Lagde Rato pres på Kommissionen i nogen af de sager, den i øjeblikket behandler?

4. Kan Kommissionen i bekræftende fald angive, hvilke sager der var tale om, og i hvilken retning dette pres gik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(15. november 2000)

1. Det for konkurrence ansvarlige kommissionsmedlem mødtes den 14. september 2000 med den spanske regerings anden vicepræsident Rato.

2. Mødet var ikke planlagt på forhånd, men eftersom hr. Rato var til stede i Bruxelles den pågældende dag og det for konkurrence ansvarlige kommissionsmedlem ikke var optaget den aften, blev der hurtigt organiseret et møde. De spanske myndigheder har på ingen måde anmodet om, at mødet skulle holdes hemmeligt.

3. og 4. Mødet beskæftigede sig med omkostningerne ved overgangen til fri konkurrence i den spanske elektricitetssektor (CTC), og fandt sted som del af den normale kontakt mellem Kommissionen og medlemsstaterne under behandlingen af sager om statsstøtte. Der bliver på ingen måde udøvet pression, og der var blot tale om udveksling af oplysninger og drøftelser vedrørende de forskellige meningsopfattelser. Det ærede medlem er i øvrigt bekendt med, at enhver form for pression ville være uacceptabelt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2686/00

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. september 2000)

Om: Overtagelse af direktiv 98/44/EF

To medlemsstater, Den Italienske Republik og Kongeriget Nederlandene, har indgivet klage til Domstolen vedrørende direktiv 98/44/EF(1). Desuden fastsætter udtalelsen af 8. juni 2000 fra Den Franske Republiks nationale udvalg for bioetik strenge begrænsninger for direktivets indhold, særlig i forbindelse med den manglende overensstemmelse i lovgivningsteksten ved sondringen mellem opfindelse og opdagelse.

1. Mener Kommissionen ikke, at det er hensigtsmæssigt at afvente Domstolens dom om klagen fra Italien og Nederlandene, inden man indleder overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der ikke overtager direktivet i den nationale ret?

2. Anser den det ikke for hensigtsmæssigt at overtage udtalelsen fra Den Franske Republiks nationale udvalg for bioetik og følgelig straks ændre direktivets ordlyd?

(1) EFT L 213 af 30.7.1998, s. 13.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(9. oktober 2000)

1. Nederlandene har støttet af Italien anlagt sag for Domstolen med påstand om annullation af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/44/EF af 6. juli 1998 om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser. Samtidig har Nederlandene fremsat begæring om foreløbige forholdsregler for at opnå en udsættelse af gennemførelsen af direktivet.

Denne begæring blev afvist ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 25. juli 2000 bl.a. under henvisning til, at der kun var ringe sandsynlighed for, at der ville blive meddelt patenter i tiden mellem direktivets ikrafttræden (den 30. juli 2000) og Domstolens dom. Med hensyn til ansøgninger indgivet før direktivets ikrafttræden kan Nederlandene til en patentmeddelelse knytte en ugyldighedsklausul for det tilfælde, at direktivet eventuelt annulleres. Der fandtes derfor ikke at foreligge en alvorlig og uoprettelig skade, der kunne begrunde en udsættelse af gennemførelsen af direktivet i medlemsstaternes lovgivning.

2. I øvrigt sondres der klart i direktivet mellem opfindelse og opdagelse. Den blotte opdagelse af et gen kan under ingen omstændigheder beskyttes ved patent (artikel 5, stk. 1). Direktivet er i overensstemmelse med den almindelige patentret, hvorefter det ikke er tilladt selv midlertidigt at tilegne sig rene opdagelser.

Kun et gen, der er isoleret bl.a. ved en teknisk fremgangsmåde, som har gjort det muligt at identificere, rense, beskrive og mangfoldiggøre det uden for det menneskelige legeme, kan beskyttes ved patent.

Desuden kan der kun meddeles patent på opfindelser, i det omfang de almindelige betingelser for patenterbarhed er opfyldt: nyhedskravet og kravet om opfindelseshøjde skal være opfyldt, og opfindelsen skal kunne anvendes industrielt.

Hvad angår sidstnævnte kriterium fremgår det af direktivets artikel 5, stk. 3, at der i patentansøgningen skal redegøres konkret for den industrielle anvendelse. En enkelt DNA-sekvens, som hverken indeholder angivelse af en funktion eller tekniske oplysninger, kan derfor ikke udgøre en patenterbar opfindelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1463/00

af Jillian Evans (Verts/ALE) til Kommissionen

(10. maj 2000)

Om: Svovlbrintes sundhedsmæssige virkninger

Hvilke oplysninger sidder Kommissionen inde med om de langsigtede virkninger på menneskers sundhed af udsættelse for svovlbrinte fra lossepladser, navnlig virkningerne på øjne og lunger? Hvilke eventuelle foranstaltninger er der blevet truffet for at begrænse farerne ved udsættelse for svovlbrinte til et minimum?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(3. juli 2000)

Den typiske lugt af rådne æg fra kulbrinte samt irritation af næsens slimhinder er mærkbar allerede ved en koncentration på 0,05 ppm (parts per million). Gassen er giftig for mennesker ved en koncentration på 150 ppm (lammelse af lugtenerven). Ved en koncentration på 300 ppm udvikler der sig lungeødemer, og ved en koncentration på 500 ppm indtræder der hurtigt tab af bevidsthed og efterfølgende død. Svovlbrinte er i Fællesskabet klassificeret som meget let antændelig, meget giftig og farlig for miljøet.

Behandling af affald er reguleret ved Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(1), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991(2), særlig artikel 4, hvori det hedder, at affald skal bortskaffes på en sådan måde, at det ikke er til fare for sundhed og miljø.

Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald(3), som skal anvendes fra den 16. juli 2001, indeholder særlige bestemmelser om lossepladser. Det generelle sigte med direktivet er så vidt muligt at mindske eller forebygge negative virkninger for sundhed og miljø fra deponering af affald. De negative virkninger fra deponering stammer primært fra udslip af gasser og perkolat til omgivelserne. Gasser og perkolat dannes ved nedbrydningen af bionedbrydeligt affald under anaerobe betingelser. Et af hovedkravene i direktivet er derfor, at medlemsstaterne opstiller strategier til at mindske mængden af bionedbrydeligt affald, der føres til deponering. Det opstiller også konkrete mål for reduktion af mængden af nedbrydeligt husholdningsaffald, der føres til deponering. For at nå disse mål skal medlemsstaterne navnlig øge genvinding, kompostering af bionedbrydeligt affald, fremstilling af biogas og andre former for nyttiggørelse. Direktivet foreskriver endvidere, at gassen skal indsamles fra alle lossepladser, hvor der deponeres bionedbrydeligt affald, og at disse gasser skal behandles og udnyttes. Hvis den indsamlede gas ikke kan udnyttes, skal den afbrændes.

(1) EFT L 194 af 25.7.1975.

(2) EFT L 78 af 26.3.1991.

(3) EFT L 182 af 16.7.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2644/00

af Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) til Rådet

(1. september 2000)

Om: Handel

I maj 2000 blev der på Det Europæiske Råd forelagt et forslag om at belægge visse dele af tv-kameraudstyr hidrørende fra Japan med anti-dumpingafgifter. Kommissionen foreslog disse anti-dumpingforanstaltninger efter mere end to års undersøgelser i samarbejde med de europæiske fabrikanter af disse produkter.

På et møde i Rådets gruppe om handelsspørgsmål den 8. maj 2000 blev forslaget forkastet.

Kan Rådet oplyse om grunden til denne afgørelse?

Svar

(16. november 2000)

Rådet henviser det ærede medlem til svaret på hans skriftlige forespørgsel E-2295/00.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3017/00 af Elizabeth Lynne (ELDR) til Kommissionen. EU-lovgivning vedrørende hygiejnisk bestikemballage.



EF-Tidende nr. 113 E af 18/04/2001 s. 0230 - 0230



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3017/00 af Elizabeth Lynne (ELDR) til Kommissionen (26. september 2000) Om: EU-lovgivning vedrørende hygiejnisk bestikemballage Kan Kommissionen oplyse, om der i øjeblikket eksisterer eller er ved at blive udarbejdet en EU-lovgivning om hygiejnisk bestikemballage på hospitaler? Er der noget lovkrav om fuldstændig emballeret og forseglet bestik på hospitaler? Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne (31. oktober 2000) Der eksisterer ingen fællesskabslovgivning vedrørende hygiejnisk bestikemballage på hospitaler. Der er heller ikke noget lovkrav om fuldstændig emballeret og forseglet bestik på hospitaler. Da sundhedsvæsenet er et nationalt anliggende, fastsætter de enkelte medlemsstater deres egne lovregler på dette område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2894/00

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. september 2000)

Om: Øremærkning af kvæg

EU kræver, at kvægopdrættere foretager øremærkning af kvæg. Dette kræves også for de oprindelige kvæg, som der ikke søges om EU-støtte til. Hvilken funktion har øremærkninger i sådanne tilfælde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(5. oktober 2000)

Allerede efter vedtagelsen af Rådets direktiv 92/102/EØF af 27. november 1992 om identifikation og registrering af dyr(1) havde medlemsstaterne pligt til at sikre, at deres kvæg var mærket med et øremærke indeholdende en kode, som gør det muligt at identificere det enkelte dyr og den bedrift, hvor det er født.

Direktiv 92/102/EØF regulerer to vigtige områder, nemlig for det første lokalisering og opsporing af dyr i veterinærsammenhæng, hvilket er af allerstørste betydning for kontrollen med smitsomme sygdomme, og for det andet administration og overvågning af husdyrpræmierne i forbindelse med reformen af landbrugspolitikken.

Erfaringen, herunder især i forbindelse med kogalskabskrisen har imidlertid vist, at direktiv 92/102/EØF ikke er blevet gennemført fuldt tilfredsstillende, og at der er brug for yderligere forbedringer. Det har derfor været nødvendigt at vedtage en særskilt forordning vedrørende kvæg med henblik på en præcisering af direktivets bestemmelser.

Dette er baggrunden for vedtagelsen af Rådets forordning (EF) nr. 820/97 af 21. april 1997 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter(2). Ifølge denne forordning skal alt kvæg kunne identificeres ved hjælp af et årsspecifikt øremærke, og det skal under flytninger ledsages af et dyrepas. Alle disse krav er videreført i Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1760/2000 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 820/97(3).

(1) EFT L 355 af 5.12.1992.

(2) EFT L 117 af 7.5.1997.

(3) EFT L 204 af 11.8.2000.