SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2351/02

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(31. juli 2002)

Om: EU's indvandringspolitik

Den franske indenrigsminister, Nicolas Sarkozy, offentliggjorde onsdag den 10. juli et forslag om tilbagesendelse til grænsen af grupper af ulovlige indvandrere fordelt efter lande.

Sarkozy anførte, at det var nødvendigt, at hans land justerede strategien på indvandringsområdet under henvisning til, at det ikke var normalt, at antallet af asylansøgninger var faldet i 7 EU-lande, mens det var steget i Frankrig.

Denne franske holdning falder sammen med, at EU udarbejder et forslag om harmonisering af bestemmelserne om hjemsendelse af ulovlige indvandrere. Kan EU-lovgivningen medføre hindringer for den bebudede aktion i Frankrig, og i givet fald hvilke? Hvori består den harmonisering, der behandles i EU?

I lyset af denne type situationer, som kan opstå i andre medlemsstater, er det klart, at der er behov for tilbagetagelsesaftaler med indvandrernes hjemlande for at sikre, at disse lande modtager deres egne statsborgere. Kan Kommissionen oplyse, hvor langt man er fremme med forhandlingerne om

de tilbagetagelsesaftaler, som den har fået mandat til uafhængigt af de aftaler, som medlemsstaterne har forhandlet sig frem til med de enkelte hjemlande? Hvilke lande agter Kommissionen at foreslå Rådet, at der vedtages nye forhandlingsmandater for?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(23. september 2002)

Kommissionen ligger ikke inde med oplysninger om en fransk ordning om tilbagesendelse til grænsen af ulovlige indvandrere fordelt efter lande. Den kan derfor ikke udtale sig om, hvorvidt en sådan ordning er i overensstemmelse med de eksisterende EU-regler og politikker.

Der findes endnu ikke nogen global EU-politik for tilbagesendelse og tilbagetagelse, selv om Kommissionen har offentliggjort en grønbog(1) om en fællesskabspolitik om tilbagesendelse og har gjort fremskridt i arbejdet med tilbagetagelsesaftaler, som beskrevet nedenfor. Det skyldes, at EU først efter at Amsterdam-traktaten trådte i kraft den 1. maj 1999, har fået beføjelser på dette område (EF-traktatens artikel 63, stk. 3, litra b)).

Ved drøftelsen af, hvilke virkninger Amsterdam-traktaten vil få for Unionens fremtidige politik på dette område på mødet den 27. og 28. maj 1999 konkluderede Rådet, at Fællesskabets tilbagetagelsesaftaler er et vigtigt instrument i en aktiv tilbagesendelsespolitik, og at Rådet i relevante sager vil bemyndige Kommissionen til at føre forhandlinger med tredjelande om sådanne aftaler. Disse konklusioner blev bakket bredt op af Det Europæiske Råd i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999, da Unionens stats- og regeringschefer udtrykkeligt bekræftede, at der med Amsterdam-traktaten blev overført beføjelser til EU på tilbagetagelsesområdet. Det Europæiske Råd opfordrede Rådet til at indgå tilbagetagelsesaftaler med de relevante tredjelande eller grupper af tredjelande. Kommissionen har ved flere lejligheder anført, at den er enig heri, senest i sin meddelelse om fælles politik mod ulovlig indvandring(2) og i ovennævnte grønbog om Fællesskabets tilbagesendelsespolitik.

Kommissionen har hidtil fået bemyndigelse af Rådet til at forhandle EU's tilbagetagelsesaftaler med Rusland, Marokko, Pakistan, Sri Lanka (i september 2000), Kinas særlige administrative områder Hongkong og Macao (i april 2001) og Ukraine (i juni 2002) i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 300. Kommissionen har indtil nu afsluttet forhandlingerne med vellykket resultat med Hongkong og Sri Lanka, hvor de endelige tekster blev paraferet henholdsvis 22. november 2001 og 30. maj 2002. Det forventes, at Rådet inden længe bemyndiger Kommissionen til at undertegne Hongkong-aftalen, som sandsynligvis bliver den første tilbagetagelsesaftale, som EU nogensinde har indgået.

Efter Det Europæiske Råds møde i Laeken den 14. og 15. december 2001, hvor behovet for, at EU indgår tilbagetagelsesaftaler med flere relevante tredjelande, understregedes, opstillede Rådet den 25. april 2002 Albanien, Algeriet, Kina og Tyrkiet som nye prioriteter. Det blev bekræftet af Det Europæiske Råd i Sevilla den 21. og 22. juni 2002, som i punkt 30 i konklusionerne udtrykkeligt opfordrede til, at man fremskyndede indgåelse af tilbagetagelsesaftaler med de lande, der i øjeblikket forhandles med, og godkendte af nye forhandlingsmandater for andre tredjelande. Som følge heraf forelægger Kommissionen inden længe udkast til Rådet til mandater om forhandlinger med Albanien, Algeriet, Kina og Tyrkiet.

(1) KOM(2002) 175 endelig udg.

(2) KOM(2001) 672 endelig udg.