SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2869/01

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(17. oktober 2001)

Om: EU's godkendelse af den spansk-marokkanske aftale om arbejdskraft

Den aftale om arbejdskraft, der i Madrid blev indgået mellem Kongeriget Spanien og Kongeriget Marokko den 25. juli 2001, har medført en meget betydelig udvikling i forbindelserne på arbejdsmarkedsområdet imellem de to lande.

Aftalen om marokkansk arbejdskraft i Spanien har betydning for de immigrerede marokkanske arbejdstagere, der som marokkanske statsborgere har tilladelse til at udføre lønnet arbejde for en arbejdsgiver i Spanien.

Mener Kommissionen, at den ovennævnte aftale, på grund af sin betydning for resten af EUs arbejdsmarked, er i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne som helhed på dette område, og at den passer ind i et formelt retligt system, som alle EU-lande bør følge, for at garantere ensartede lovbestemmelser i alle EU-landene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. december 2001)

Forbindelserne mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Kongeriget Marokko på den anden side er fastlagt i Euro-Middelhavsaftalen, som blev undertegnet af parterne i februar 1996, og som trådte i kraft i marts 2000(1).

Afsnit VI i denne aftale omfatter en række bestemmelser på det sociale område. Især fastslås det i artikel 64, at marokkanske statsborgere, der beskæftiges i medlemsstaterne, bør behandles på lige fod med medlemsstatens statsborgere, for så vidt angår arbejdsvilkår, aflønning og afskedigelse. Aftalen omfatter imidlertid ikke bestemmelser om marokkanske statsborgeres adgang til beskæftigelse. Dette er stadig et spørgsmål, den enkelte medlemsstat skal tage stilling til.

Kommissionen har ikke haft lejlighed til at beskæftige sig indgående med den spansk-marokkanske aftale om arbejdskraft af 25. juli 2001(2), som det ærede medlem nævner. Det ser imidlertid umiddelbart ud til, at denne aftale faktisk kunne give anledning til spørgsmål vedrørende dens forenelighed med de principper, der er nedfældet i Rådets resolution af 20. juni 1994 om begrænsning af tredjelandsstatsborgeres indrejse på medlemsstaternes område med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere(3).

Med ovennævnte resolution vedtog Rådet for Den Europæiske Union enstemmigt, at den nationale politik i medlemsstaterne vedrørende statsborgere fra tredjelande, som søger adgang til eller tilladelse til at blive på deres område med henblik på beskæftigelse, skal styres af visse principper, som ikke må udvandes af medlemsstaterne i deres nationale lovgivning.

Disse principper til styring af medlemsstaternes politik omfatter den generelle regel, at medlemsstaterne kun tager hensyn til ansøgninger om tilladelse til indrejse på deres område med henblik på beskæftigelse som lønmodtager, hvis en ledig stilling i en medlemsstat ikke kan besættes med arbejdstagere fra medlemsstaten eller Fællesskabet (præference for Fællesskabets arbejdsmarked punkt C, i). En lettelse af adgangen for tredjelandsstatsborgere under eksisterende bilaterale aftaler med tredjelande, som medlemsstaten har særlig nære forbindelser til, er stadig mulig, men medlemsstaterne forpligter sig til at genforhandle disse aftaler, så de kommer i overensstemmelse med denne resolution (stilstandsklausul, punkt C, vii).

Ordlyden i den spansk-marokkanske aftale om arbejdskraft af 25. juli 2001 indeholder ingen angivelse af, at der skal foretages en evaluering af, hvorvidt de ledige stillinger i Spanien kan besættes med arbejdskraft fra Fællesskabets arbejdsmarked, før sådanne stillinger tilbydes marokkanske statsborgere. Dette kunne være i modstrid med ovennævnte princip om præference for Fællesskabets arbejdsmarked, især i betragtning af, at denne aftale blev indgået efter vedtagelsen af resolutionen af 20. juni 1994 (som er den frist, der er fastsat i punkt C, vii, i resolutionen).

Den ovennævnte resolution er medlemsstaternes politiske hensigtserklæring, og den er ikke juridisk bindende. Den giver ikke grundlag for, at individuelle arbejdstagere, arbejdsgivere eller fællesskabsinstitutioner rejser en sag. Efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden i 1999 fik Kommissionen kompetence til at fremsætte forslag om en bindende fællesskabslovgivning på indvandringsområdet, og den vedtog den 11. juli 2001 et forslag til direktiv om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed(4). I dette forslag videreføres forskellige elementer af resolutionen fra 1994, herunder det princip, at tredjelandes statsborgere kun kan få adgang til Fællesskabets arbejdsmarked, hvis en stilling ikke kan besættes med arbejdstagere fra Fællesskabets eget arbejdsmarked.

(1) EFT L 70 af 18.3.2000.

(2) Offentliggjort i Spaniens officielle tidende nr. 226 af 20.9.2001, s. 35091-35093.

(3) Vedtaget under den tidligere artikel K.1 i traktaten om Den Europæiske Union, EFT C 274 af 19.9.1996.

(4) KOM(2001) 386 endelig udg.