ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0116/00

af Karl von Wogau (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Erstatningskrav fra virksomheder, der er ramt af lastvognsblokaden

Er Kommissionen opmærksom på, at strejker i én af Den Europæiske Unions medlemsstater kan hæmme eksportmulighederne for virksomheder i andre medlemsstater, hvilket kan medføre økonomiske tab?

Hvilke muligheder er der for, at de berørte virksomheder kan rejse erstatningskrav og over for hvem?

I det konkrete tilfælde arbejder et savværk i Tyskland tæt på loftet for sin kapacitet. På grund af den seneste lastvognsblokade af grænsen mellem Tyskland og Frankrig hindres virksomhedens eksport til Frankrig. Dette har medført, at virksomheden har måttet reducere produktionen, fordi virksomhedens lastvogne stod fuldt lastede ved grænsen. Den løbende produktion kunne ikke transporteres bort. Alle andre transport- og lagermuligheder var udnyttet.

Der kan ikke kompenseres for tabet, da virksomheden arbejder tæt på kapacitetsloftet.

Svar afgivet af Frederik Bolkestein på Kommissionens vegne

(16. februar 2000)

Det ærede parlamentsmedlem henleder Kommissionens opmærksomhed på de betydelige økonomiske følger for virksomheder i EU af de grænseblokader, der blev iværksat af franske vognmænd i perioden 9.-12. januar 2000.

I denne forbindelse ønsker Kommissionen at understrege, at den for så hurtigt som muligt at genetablere den fri bevægelighed for varer og derigennem begrænse de skader, der herigennem tilføjes de økonomiske operatører i Europa, besluttede at iværksætte foranstaltninger i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2679/98 af 7. december 1998 om det indre markeds funktion med hensyn til fri bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne(1).

Der blev derfor i medfør af forordningens artikel 3 stilet en anmodning om oplysninger til de franske myndigheder den 10. januar 2000. I anmodningen opfordredes de franske myndigheder til at oplyse Kommissionen om hvilke foranstaltninger, der var truffet for at genetablere den fri bevægelighed for varer.

I deres svar af 12. januar 2000 oplyste de franske myndigheder Kommissionen om hele spektret af foranstaltninger, der var truffet for at genetablere den fri bevægelighed for varer. Myndighederne oplyste endvidere, at man af hensyn til de borgere, der eventuelt måtte have lidt økonomisk skade på grund af blokaderne, fra den franske indenrigsministers side havde lagt vægt på, at repræsentanter for ordensmagten burde træffe foranstaltninger til at eventuelle erstatningskrav villle kunne blive taget i betragtning på et senere tidspunkt.

Kommissionen vil i denne forbindelse minde om, at det ganske rigtigt påligger medlemsstaterne at sørge for erstatning til operatører, der føler, at der har fundet indskrænkninger sted i deres rettigheder i henhold til EF-traktatens artikel 28 (tidligere artikel 30).

(1) EFT L 337 af 12.12.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2721/99

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Forgiftning af beskyttede fugle i Spanien

Ifølge oplysninger fra programmet Antídoto, som koordinerer arbejdet i otte miljøorganisationer, herunder WWF/Adena, er i alt 961 fugle af forskellige beskyttede arter døde af forgiftning i Spanien siden 1990 på grund af den ulovlige fremgangsmåde med at anbringe forgiftet lokkemad i mindre jagtdistrikter. Blandt de døde fugle er 53 eksemplarer af den iberiske kejserørn, hvoraf der kun findes ca. 115 ynglepar, og mindst 6 lammegribbe, hvoraf der findes 75 par. Begge arter er truede. Blandt de fuglearter, der er berørt af forgiftningerne, er 2 truede ådselsfuglearter, nemlig sort grib og ådselgrib, samt en lang række beskyttede arter, herunder høgeørn, rød glente, sort glente, gåsegrib og kongeørn. Forgiftningen i fødekæden rammer andre truede dyrearter såsom bjergkat og iberisk los.

Brugen af forgiftet lokkemad har været forbudt i Spanien siden 1983. Den spanske straffelov fra 1996 og lovene i de autonome regioner fastsætter bøder og fængselsstraf for drab på beskyttede arter. Disse forbrydelser straffes dog sjældent.

Hvilke foranstaltninger kan Kommissionen i samarbejde med de spanske myndigheder træffe for så effektivt som muligt at bekæmpe forgiftningen af de beskyttede rovfugle og dermed sikre en effektiv gennemførelse af direktiv 79/409/EØF(1) om beskyttelse af vilde fugle og direktiv 92/43/EØF(2) om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter?

Kan jagtdistrikters ejere f.eks. pålægges et generelt ansvar for at forhindre anbringelsen af forgiftet lokkemad på deres område, således som det for nylig er sket i den miljøbeskyttelseslov, der er vedtaget af regionalparlamentet i Castilla-la-Mancha?

(1) EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(22. februar 2000)

Kommissionen er klar over, at der finder forgiftning sted med skadelige virkninger for mange fuglearter, og navnlig rovfugle. Kommissionen er også klar over, at denne ulovlige praksis, der var ophørt nogle få år, atter er taget i brug siden 1990'erne.

Både Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle og Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter er blevet korrekt gennemført i den spanske lovgivning.

De spanske myndigheder har endvidere beføjelse til at træffe de nødvendige egnede foranstaltninger til at undgå, at der finder forgiftning sted.

Kommissionen vil imidlertid gerne have nærmere oplysninger om konklusionerne fra det Antidoto-program, som det ærede medlem nævner. Om nødvendigt vil Kommissionen foretage en undersøgelse for at vurdere, om Fællesskabets relevante miljøbestemmelser er blevet overholdt i dette tilfælde. Kommissionen skal ikke tøve med at tage de fornødne skridt, herunder anvendelse af proceduren i EF-traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169), for at opnå fuldstændig overholdelse af disse bestemmelser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2611/99

af Markus Ferber (PPE-DE) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Ordrer til kurertjenester i Kommissionen

Er det korrekt, at Kommissionen (GD IX) den 25. juni 1999 har givet en intern instruks om pr. 1. juli 1999 at sende alle ekspreskurerforsendelser gennem virksomheden United Parcel Service?

Har der fundet licitation sted, inden denne afgørelse blev truffet?

Hvem har inden dette tidspunkt udført denne form for tjenesteydelser for Kommissionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(15. februar 2000)

1. Kommissionen kan bekræfte, at alle ekspresforsendelser fra Kommissionens tjenestegrene i Bruxelles (parti 1) og Geel (parti 2) varetages af UPS. Kommissionens tjenestegrene i Luxembourg (parti 3) anvender en anden kurértjeneste, nemlig DHL.

2. Udbuddet blev for alle tre partier offentliggjort i EFT S 248 af 23. december 1998. Forhåndsbekendtgørelse og information blev offentliggjort i EFT S 33 af 17. februar 1998.

3. Indtil den 1. juli 1999 anvendte Kommissionen tre kurértjenester i forbindelse med ekspresforsendelser: DHL, UPS og Chronopost. De blev udvalgt efter samme procedure med offentliggørelse i EFT.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2806/99

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Innovation og teknologi på ministerplan

En af Den Europæiske Unions store udfordringer er at sikre, at der sker en samordning med hensyn til teknologisk innovation, hvilket er af afgørende betydning i lyset af de fremskridt, som stormagter såsom USA og Japan, samt Sydøstasien, gør på området.

Mere end nogensinde er det nødvendigt at gøre det klart for offentligheden i al almindelighed og virksomhederne i særdeleshed, at innovation og teknologi er de aspekter, der både ud fra et industrielt og investeringsmæssigt synspunkt bør prioriteres af såvel nationale som regionale samfund.

Mener Kommissionen ikke på baggrund af ovennævnte, at det vil være nødvendigt at tilskynde Den Europæiske Unions medlemsstater til at gøre de forskellige kontorer, der beskæftiger sig med innovation og teknologi, til et ministerielt anliggende med henblik på offentligt og officielt at understrege den vigtige rolle, disse områder bør spille i medlemsstaternes regeringsaktiviteter som helhed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(21. februar 2000)

Kommissionen er enig i, at innovationsapektet bør spille en mere central rolle i den politik, der føres på nationalt og regionalt plan. Da virksomhedernes innovationsevne er det første skridt på vejen til øget konkurrenceevne i udviklede økonomier, er innovationsfremme en vigtig opgave for det offentlige. Innovation er en sammensat proces, og det betyder, at de strategier og politikker, der berører innovation, ofte varetages af forskellige offentlige instanser, som ikke altid har samme interesser. Derfor er det vigtigt at fremme en dialog og samordne de dermed forbundne politikker.

I den politiske debat om innovation, Kommissionen har indledt (først med grønbogen om innovation(1) og derpå med Første handlingsplan for innovation i Europa Innovation som vækst- og beskæftigelsesfremmende faktor(2)), anbefaler Kommissionen, at medlemsstaterne tager de fornødne skridt til at samordne foranstaltningerne på forskellige politikområder og sikre, at de er fælles om at fremme innovation i samfundet. Dette er ganske vist primært medlemsstaternes opgave, men det er ønskeligt at finde frem til og fremme god praksis på området.

Kommissionen vil gøre det lettere at udarbejde og gennemføre initiativer på området ved at fastlægge en fælles referenceramme for innovation. Dette kan være en hjælp for medlemsstaterne, når de skal udveksle og indføre god praksis, herunder passende ordninger for samordning af en innovationsfremmende erhvervspolitik.

På den baggrund har Kommissionen iværksat et initiativ for at få kortlagt resultaterne og politikken inden for innovation i EU. Innovation skal også drøftes på et uformelt møde mellem industriministrene den 10. marts 2000 i Nordwijk i Nederlandene. Kommissionen håber, at disse drøftelser kan levere et vigtigt bidrag til Det Europæiske Råd i Lissabon den 23.-24. marts 2000.

(1) KOM(95) 688 endelig udg.

(2) KOM(96) 589 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2784/99

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Erstatning til slægtninge af ofre for flyulykke

Efter forulykkelsen af det ukrainske Jakovljev-fly tilhørende Aerosweet Airlines den 17. december 1997 i Nordgrækenland konkluderede rådet for undersøgelse af flyulykker, at flyselskabet var ansvarlig for ulykken, hvilket ikke blev draget i tvivl. Der er i dag endnu ikke udbetalt nogen erstatning eller forskud på erstatning til ofrenes slægtninge, selvom ofrene også er blevet anerkendt i henhold til Rådets forordning 2027/97(1).

Flyselskabet synes ikke alene at være utilbøjeligt til at udbetale erstatningen men holder også ofrene for nar på forskellig vis. Selskabets generaldirektør og en ukrainsk regeringsrepræsentant erklærede i en skrivelse af 23. april 1999, at hvis Aerosweets afgange til Grækenland ikke ville blive opretholdt, ville selskabets forsikringsselskab (Sedgwick aviation limited) ikke udbetale erstatning til ofrenes slægtninge.

På baggrund af denne grove afpresning af ofrenes slægtninge bedes Kommissionen oplyse følgende:

1. Gennemfører Aerosweet regelmæssige flyvninger eller charterflyvninger til andre EU-lande?

2. Hvad er Aerosweets forpligtelser i henhold til Rådets forordning 2027?

3. Hviklke skridt kan Kommissionen tage i henhold til Rådets forordning 2027/97 for at lægge pres på selskabet for at sørge for, at der udbetales erstatning til ofrenes slægtninge, eftersom de ikke har mulighed for at betale udgifterne til bekostelige retssager?

(1) EFT L 285 af 17.10.1997, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(10. marts 2000)

1. I henhold til de foreliggende oplysninger flyver Aerosweet Airlines flere gange hver uge ruteflyvning fra Ukraine til Athen med Boing 737-fly. Kommissionen har ingen oplysninger om charterflyvninger, som Aerosweet Airlines udfører.

2. Forordning (EF) nr. 2027/97 af 9. oktober 1997 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 17. oktober 1997, men trådte først i kraft den 17. oktober 1998. Desuden er de vigtigste bestemmelser i forordningen, herunder krav om forudbetaling af erstatning og anvendelse af ubegrænset ansvar for dødsfald og invaliditet ikke obligatoriske for flyselskaber uden for Fællesskabet. I forbindelse med denne specifikke ulykke finder forordningen derfor ikke anvendelse, og det er sandsynligt af Warszawa-konventionen af 1929 vil finde anvendelse og sandsynligvis vil begrænse det erstatningsbeløb, som flyselskabet er ansvarligt for.

3. Kommissionen er ikke i stand til at gribe ind i dette tilfælde. Da konklusionerne fra efterforskningen af ulykken var helt klare, ville det være normalt, at flyselskabet nåede frem til en mindelig ordning med ofrenes familier, men hvis det er umuligt at nå frem til en sådan aftale, er der muligvis ingen anden mulighed end at indbringe sagen for domstolene. Vi har forstået, at nogle af ofrenes familier har taget dette skridt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2486/99

af Joachim Wuermeling (PPE-DE) og Maria Berger (PSE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Udvidelsen mod øst Günter Verheugens bebudelse af et støtteinstrument for grænseregioner

Günter Verheugen, medlem af Kommissionen, har i et interview af 8.11.1999 (tidsskriftet Focus) krævet, at Kommissionen skaber et støtteinstrument for regioner ved grænserne til de central- og østeuropæiske lande for at råde bod på ulemper ved udvidelsen mod øst for disse specielt ramte områder.

1. Hvor langt er Kommissionen nået i sit arbejde med at skabe dette støtteinstrument?

2. Kan Kommissionen allerede fremkomme med nærmere oplysninger om støtteinstrumentets struktur, gyldighedsperiode og omfang?

3. Bør grænseregionerne ved siden af EU-støtten også hjælpes med støtte fra nationale midler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(21. januar 2000)

EF-initiativet Interreg III vil i den kommende programmeringsperiode for 2000-2006 med henblik på udvidelsen lægge særlig vægt på aktiviteter til fordel for de regioner, der ligger ved Fællesskabets ydre grænser. Fremme af disse regioner er nemlig omfattet af initiativets del A grænseoverskridende samarbejde, hvortil der er en bevillingsramme på mindst 50 % af det samlede beløb, der er afsat til førnævnte initiativ.

Kommissionen har i sit forslag til retningslinjer for nævnte initiativ(1) fastsat betingelserne for dets gennemførelse. Forslaget er for tiden til høring i medlemsstaterne og i andre EF-institutioner. Efter Europa-Parlamentets udtalelse, der forventes i februar 2000, bliver disse retningslinjer vedtaget endeligt af Kommissionen, som så fremsender dem til medlemsstaterne. Derefter vil sidstnævnte have seks måneder til at fremsætte deres forslag til programmer.

Som det er tilfældet for alle programmer, der medfinansieres inden for rammerne af strukturfondene, skal der være en national modydelse for EF-støtten under Interreg.

(1) KOM(1999) 479 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2766/99

af Jas Gawronski (PPE-DE) til Rådet

(13. januar 2000)

Om: Foranstaltninger til løsning af konflikten mellem Etiopien og Eritrea

Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at træffe for så vidt angår konflikten mellem Eritrea og Etiopien?

På mødet i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU i Nassau i oktober opfordrede Europa-Parlamentets repræsentanter Rådet til at træffe alle sådanne foranstaltninger, som er nødvendige for at få Etiopien til at acceptere og gennemføre den af Den Afrikanske Enhedsorganisation foreslåede fredsplan. Indtil videre har Etiopien ikke accepteret planen, og landet fortsætter med at krænke de i Etiopien fastboende eritreiske borgeres grundlæggende rettigheder.

I henhold til Lomé-konventionens artikel 5 kan samarbejdet mellem Den Europæiske Union og AVS-staterne suspenderes i tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne. Kan Kommissionen oplyse, hvad der får den til at fortsætte samarbejdet med Etiopien?

Svar

(16./17. maj 2000)

Siden der første gang brød kampe ud mellem Eritrea og Etiopien i maj 1998 har Den Europæiske Union gentagne gange indtrængende opfordret begge lande til omgående at indstille fjendtlighederne på alle fronter, afstå fra yderligere voldsanvendelse og i stedet samarbejde med OAU i bestræbelserne på at formidle en fredelig forhandlingsløsning på konflikten. Det var derfor med tilfredshed at EU den 21. juli 1999 noterede sig den beslutning, der var blevet truffet af OAU's forsamling af stats- og regeringschefer den 12.-14. juli i Algier, om at godkende gennemførelsesbestemmelserne for OAU's rammeaftale om løsning af denne konflikt. Der blev endvidere i august udarbejdet tekniske arrangementer, som repræsenterer det tredje instrument i OAU's fredsskabende indsats med hensyn til denne konflikt.

Etiopien har anmodet om, at sidstnævnte instrument ændres, fordi visse aspekter af det afviger fra de foregående. Det algeriske OAU-formandskab er i kontakt med begge parter for at opnå en aftale. Den Europæiske Union forventer, at OAU's fredspakke bliver accepteret uden betingelser, og at den bliver iværksat snarest af Etiopien og af Eritrea i fællesskab, idet sidstnævnte allerede har accepteret en første udgave af de tekniske bestemmelser.

I december 1999 blev Italiens viceudenrigsminister, senator Rino Serri, udnævnt til EU-formandskabets særlige repræsentant for konflikten mellem Etiopien og Eritrea. Hans mandat er koncentreret om støtte til OAU's fredsskabende indsats. Senator Serri er i permanent kontakt med det algeriske OAU-formandskab, der har ansvaret for mæglingen, og han har allerede været i de to hovedstæder for at bidrage til bilæggelsen af konflikten.

Med hensyn til det ærede medlems spørgsmål, som henviser til Lomé-konventionens anvendelse vedrørende Etiopien og Eritrea, går Rådet ud fra, at de to berørte lande er klar over artikel 5 i den reviderede Lomé-konvention. Rådet forbeholder sig ret til at tage samarbejdet med disse to lande op til revision på baggrund af hele udviklingen og specielt hvad angår menneskerettighederne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2826/99

af Ioannis Souladakis (PSE) til Rådet

(17. januar 2000)

Om: Plyndring af og ulovlig handel med kulturskatte fra Kosovo

Ifølge presseforlydender er antallet af tyverier fra monumenter i Kosovo og ulovlig handel med værdifulde genstande fra dem i stadig stigning, uden at der gøres noget for at beskytte og bevare dem. Arkæologiske monumenter fra den hellenistiske og romerske tidsalder samt klostre og kirker med uvurderlige århundredgamle relikvier er forsvarsløse over for hensynsløse røvere. Der er hidtil ikke gjort noget for at finde forbryderne eller for at beskytte monumenterne mod udplyndring, og der er derfor en umiddelbar risiko for, at uvurderlige kulturgenstande vil blive ødelagt eller forsvinde.

Har Rådet foretaget noget for at beskytte monumenterne i Kosovo, som udgør en del af den europæiske kulturarv, og hvad har det til hensigt at foretage fremover for at forhindre den ulovlige handel med sådanne genstande?

Svar

(2. maj 2000)

Rådet er opmærksom på, at kulturarven i Kosovo er truet. Spørgsmålet om beskyttelsen af bevaringsværdier og monumenter af stor kulturel og/eller religiøs betydning er flere gange blevet rejst på Rådets samlinger.

I artikel 151 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab hedder det bl.a., at Fællesskabet og dets medlemsstater fremmer samarbejdet med tredjelande og med de internationale organisationer, der beskæftiger sig med kulturelle forhold, herunder navnlig Europarådet.

For at føre denne bestemmelse ud i livet er det nødvendigt, at Kommissionen forelægger et forslag for Parlamentet og Rådet.

Den 28. juni 1999 opfordrede Rådet i sin sammensætning af ministre for audiovisuelle spørgsmål og kultur Kommissionen til at udarbejde en oversigt over situationen på stedet samt hidtidige initiativer. Europa-Kommissionen lovede at gøre dette i begyndelsen af efteråret 1999. Rådet støttede ligeledes idéen om at give Genopbygningsagenturet et mandat, der også omfatter kultur.

Den 23. november 1999 drøftede Rådet atter spørgsmålet på baggrund af Kommissionens redegørelse for de kulturaktioner, Den Europæiske Union har iværksat inden for rammerne af genopbygningshjælpen til Kosovo. Kommissionen fremsatte i denne redegørelse en række forslag, der falder i tråd med de tanker, som Rådet havde givet udtryk for.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2623/99

af Olivier Dupuis (TDI) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Det transeuropæiske jernbanenet Lyon-Torino-Milano-Verona-Venezia, Trieste

Efter planerne skal det transeuropæiske jernbanenet Lyon-Trieste være færdigt i 2010. I detaljer forventes strækningen Torino-Milano at være færdig i 2006, strækningerne Milano-Verona og Verona-Venezia i 2008 og Venezia-Trieste i 2010.

Dette net, som er et af de 14 transeuropæiske net inden for transportsektoren, der samfinansieres af EU, er en af de vigtigste akser for den fremtidige udvikling af kommunikationen inden for EU og må desuden forventes at ville bidrage til at styrke forbindelserne mellem medlemsstaterne og de kommende medlemsstater i Central- og Sydøsteuropa. Derudover vil anlæggelsen af nettet i høj grad bidrage til at takle de problemer, som vejgodstransporten i dag forårsager, især miljøproblemerne i Alperne.

I betragtning af projektets særlige betydning mener Kommissionen da ikke, at realiseringen af det bør fremskyndes, især forbindelsen Lyon-Torino? Kan Kommissionen angive grundene til, at de vigtigste parter i projektet har udvist en så ringe interesse i at fremskynde færdiggørelsen af projektet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(3. marts 2000)

Kommissionen har altid klart udtrykt sin støtte til projektet om højhastighedstog (TGV) til kombineret transport på strækningen Lyon-Trieste. Denne støtte har konkret vist sig i form af fællesskabsstøtte (ca. 120 mio.) og har siden 1993 har været bevilget til Alpetunnel-undersøgelser for de franske, italienske og internationale medlemmer af den europæiske økonomiske firmagruppe (EØFG).

Halvdelen af støtten fra EU-budgettet har været målrettet den internationale strækning, herunder de geotekniske undersøgelser af den grænseoverskridende basistunnel samt omfattende undersøgelser af interoperabiliteten mellem de franske og italienske jernbanenet.

På det fransk-italienske topmøde i Nîmes understregede stats- og regeringscheferne, at EØFG's undersøgelser ifølge tidsplanen skal være fuldført i år 2000. Det er hensigten, at der på baggrund af disse undersøgelser skal tages en politisk beslutning om, hvilke etaper projektet senere skal gennemføres i (inklusive basistunnelen).

Det må konstateres, at de forberedende arbejder allerede er påbegyndt på de største knudepunkter for strækningen Torino-Trieste, hvor det er hensigten, at der skal konstrueres en ny strækning på 460 kilometer. Hvad angår de frie strækninger Torino-Milano og Padova-Mestre, skal konstruktionen starte i år 2000, og strækningerne skulle være driftsklar i 2006.

Kommissionen tillægger det den største betydning, at der bliver etableret en politisk aftale på baggrund af de foretagede undersøgelser, hvilket skulle gøre det muligt at fuldføre den internationale strækning i henhold til tidsplanen.