SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3141/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(4. november 2002)

Om: EU-landenes håndtering af måltallene for asylansøgeres adgang, modtagelse og udvisning, uanset grunden til, at de er flygtet

1. Er Kommissionen klar over, at 22 % af asylansøgerne i Nederlandene i 2001 blev afvist ved den første behandling af deres sager, at tallet for afvisninger i 2002 er steget til 64 %, og at ministeren med ansvar for indvandring og integration i den afgående nederlandske regering mener, at helt op til 80 % af nye asylansøgere bør afvises ved den første udvælgelse?

2. Opererer flere EU-medlemsstater med måltal for, hvor stort et antal eller hvor mange procent flygtninge, de vil give adgang? Hvilke medlemsstater er der i bekræftende fald tale om, og hvilke måltal opererer de med?

3. Har der i forbindelse med de forsøg, der siden topmødet i Tampere i slutningen af 2000 har været gjort for at udarbejde en fælles EU-strategi for asylansøgeres adgang, modtagelse og udvisning, været opereret med måltal, eller har der været anvendt kriterier, uden at man på forhånd har kunnet fastlægge, hvor mange personer ordningen i et bestemt år skal finde anvendelse på?

4. Findes der lande, som det i øjeblikket anses for umuligt at sende flygtninge tilbage til, som f.eks. Somalia, Sierra Leone, Irak, Myanmar (Burma), eller Nordkorea, eller anvender hver enkelt EU-medlemsstat sine helt egne kriterier?

5. Er det i strid med internationale konventioner (menneskerettighedskonventionen, flygtningekonventionen, konventionen om beskyttelse af børn osv.) at anse fortsat ophold for asylansøgere, der ikke er tilkendt flygtningestatus, men af objektive grunde ikke kan vende tilbage, som uberettiget og fratage dem alle ydelser (sundhedspleje, bolig, indkomst osv.), også selv om den behandlende myndighed ikke gør forsøg på at gennemføre en udvisning, fordi den også i praksis går ud fra, at tilbagevenden er umulig?

6. Er det efter Kommissionens mening i overensstemmelse med Genève-flygtningekonventionen fra 1951 på forhånd at fastsætte måltal for asylansøgeres adgang, modtagelse eller udvisning, uanset hvilke omstændigheder der har tvunget dem til at forlade deres hjemland for at kunne overleve?

7. Hvilken udvikling forventer Kommissionen og ønsker den at fremme for at løse denne slags problemer i de kommende år?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(12. december 2002)

1. Kommissionen har ikke fra de nederlandske myndigheder modtaget statistikker over asylbeslutninger, der kunne give oplysninger om tallet for afvisninger og anerkendeler i Nederlandene. Kommissionen ser sig ikke i stand til at give udtryk for et synspunkt vedrørende en generel udtalelse som den omtalte, i betragtning af at asylophold er en rettighed, som skal anerkendes på grundlag af en individuel vurdering og situationen i asylansøgeres oprindelsesland.

2. Hidtil har Kommissionen ikke modtaget oplysninger om en sådan politik.

3. Der findes på basis af EF-traktaten og Tammerfors-konklusionerne ingen fællesskabsforslag eller -instrumenter, der på forhånd opstiller måltal eller bestemte kriterier for antallet af personer, som i et givet år skal bevilges adgang og modtagelse. Med hensyn til udvisning, og på baggrund af Kommissionens meddelelse om den fælles asylpolitik og indførelse af en åben koordinationsmetode(1), overvejede man at øge raten af effektiv gennemførelse af tilbagesendelsesbeslutninger, herunder eventuelt ved hjælp af specifikke vejledende mål. Midlerne skulle imidlertid identificeres, og de kunne omfatte flere forskellige foranstaltninger som f.eks. en mere kvalitativ asylprocedure (dvs.: som fører til en bedre vurdering af behovet for international beskyttelse), bedre identifikation og dokumentation, øget operationelt samarbejde mellem medlemsstaterne og med tredjelande om tilbagesendelse og modtagelse i hjemlandet osv.

4. EU har ingen fælles liste over lande, hvortil det anses for umuligt at tilbagesende ansøgere, som ikke har fået asyl, personer, som ikke længere har behov for international beskyttelse eller personer med ulovligt ophold. I øjeblikket anvender hver enkelt medlemsstat sine egne kriterier, når en regering træffer en sådan afgørelse, dog inden for rammerne af princippet om non-refoulement og internationale forpligtelser til at yde beskyttelse. Kommissionen har imidlertid for nylig i Meddelelse om en fællesskabspolitik for tilbagesendelse af personer med ulovligt ophold, foreslået(2), at der bør etableres en mekanisme til vurdering af den aktuelle situation i visse lande med hensyn til, om udvisninger kan foretages eller ej.

5. Kommissionen bemærker, at i henhold til retspraksis ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol medfører den kendsgerning, at det er umuligt at tilbagesende en ansøger, der ikke har fået asyl, ikke en forpligtelse til at give opholdstilladelse. Endvidere er det i Kommissionens forslag til Rådets direktiv om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere og statsløse som flygtninge, eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse(3), foreslået, at man holder spørgsmålet om rettigheder og ydelser uden for direktivets anvendelsesområde, hvis det drejer sig om personer, hvis tilbagevenden umuliggøres af årsager, der ikke berettiger til international beskyttelse. Det er således overladt til medlemsstaternes eget skøn, idet man fuldt ud respekterer nationale og internationale menneskerettighedsbestemmelser.

6. Da der ikke foreligger en fællesskabslovgivning, er Kommissionen ikke i stand til at vurdere foreneligheden af national lovgivning og praksis med bestemmelsen af 1951 i Genève-konventionen om flygtninges retsstilling. På EU-plan er der ikke fremsat forslag til en politik, som kunne resultere i udvisning og fjernelse af personer uden hensyn til de omstændigheder, der tvang dem til at forlade deres oprindelseslande.

7. Det ærede medlem rådes til at konsultere alle de lovforslag, der siden 1999 er fremsat på basis af EF-traktatens artikel 63, Kommissionens meddelelse om asyl og tilbagesendelse som omhandlet i tidligere punkter i svaret samt den seneste udgave af Kommissionens resultattavle vedrørende oprettelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

(1) KOM(2001) 710 endelig udg.

(2) KOM(2002) 564 endelig udg.

(3) EFT C 51 E af 26.2.2002.