SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4053/98

af Nelly Maes (V) til Kommissionen

(13. januar 1999)

Om: Misbrug af humanitaer bistand til lande i krig

Den 18. september erklaerede formanden for Kommissionen, at Den Europaeiske Union maatte revidere sin bistand til lande i krig og naegte finansiel bistand, hvis denne blev anvendt til krigsformaal. Derefter indledte Kommissionen, efter hvad der oplyses, en intern undersoegelse med sigte paa at klarlaegge eventuel ukorrekt anvendelse af EU-bistand og undersoege, hvilke sanktioner der kan traeffes.

1. Hvilke resultater har denne interne undersoegelse givet?

2. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen efter september 1998 truffet med henblik paa at revidere bestemmelserne om finansiel bistand til lande i krig? Hvorledes kan lande straffes, hvis det viser sig, at EU-bistand er blevet anvendt til krigsformaal?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af João de Deus Pinheiro

(24. marts 1999)

Med sin erklaering var det Kommissionen magtpaaliggende at give udtryk for sin store bekymring over for udvidelsen af konflikten i Den Demokratiske Republik Congo, da en halv snes lande nu direkte eller indirekte er involveret i en krig af regionale dimensioner.

Det drejer sig ikke kun om en analyse af risikoen for misbrug af stoette, ej heller om en intern undersoegelse, men om at faa et samlet overblik over situationen i de lande, der er involveret i vaebnede konflikter, idet der er risiko for, at der sker en alvorlig destabilisering og opstaar humanitaere katastrofer, samtidig med at flere aars arbejde paa at gennemfoere en udviklingspolitik med oekonomisk, socialt og humant sigte i samarbejde med AVS-landene (landene i Afrika, Vestindien og Stillhavet) risikerer at vaere spildt. Dette er et spoergsmaal, som uden tvivl er af interesse for den europaeiske offentlige opinion, som ville have svaert ved at forstaa, at man fortsaetter med at yde bistand til fattige lande - en bistand som de i oevrigt har behov for - samtidig med at disse lande anvender en del af deres egne ressourcer til loese politiske og territoriale stridigheder med militaere midler.

Debatten, som allerede er rejst i medlemsstaterne, boer ogsaa rejses i det internationale samfund som helhed. Kommissionen har allerede truffet en raekke foranstaltninger. I enhver ny aftale om budgetstoette til et AVS-land, der er involveret i en vaebnet konflikt, er der indsat klausuler om, at bistanden udbetales i etaper, og at der foer naeste udbetaling foeres streng kontrol med, hvordan midlerne fra foerste udbetaling anvendes. Enhver finansieringsaftale om budgetstoette til et land, der er involveret i en vaebnet konflikt, ledsages af et brev fra Kommissionen til det paagaeldende lands statschef, hvori Kommissionen redegoer for de naevnte foranstaltninger og giver udtryk for sin bekymring over den paagaeldende konflikt, samtidig med at regeringen indtraengende opfordres til straks at finde en forhandlingsloesning paa konflikten.

Hvad den humanitaere bistand angaar findes der hverken nogen undertegnet forhaandsaftale eller nogen finansieringsaftale med modtagerlandet. Gennemfoerelsen af bistandsaktionerne overlades til forskellige partnere (ikke-statslige organisationer eller FN's organer). Der skal i denne forbindelse mindes om, at det i mange konfliktramte omraader forholder sig saaledes, at de humanitaere organisationers adgang til ofrene begraenses af de krigsfoerende parter, som ud over forfoelge militaere maal ogsaa begaar systematiske overtraedelser af menneskerettighederne, ofte med henblik paa en etnisk udrensning. Saaledes havde Kommissionen i 1998 stadig stoerre vanskeligheder med at opfylde humanitaere maal, som f.eks. i Sudan, Centralafrika og Afghanistan, hvis den fortsat skulle foelge en linje, der gaar ud paa at tage afstand fra overtraedelser af menneskerettighederne og den humanitaere folkeret.