SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0647/96 af Francis Decourrière (PPE) til Kommissionen (8. marts 1996)

Om: Domstolens dom af 15. december 1995 i Bosman-sagen C-415/93

Bosman-sagen og foelgerne af Domstolens dom for bestemmelserne inden for sportsomraadet rejser en hel raekke spoergsmaal for professionelle sportsudoevere.

Isaer oenskes foelgende to spoergsmaal besvaret:

For det foerste bedes Kommissionen praecisere, om de internationale sportsforbunds regler om en sportslig nationalitet boer betragtes som en kraenkelse af den frie bevaegelighed, og isaer om en statsborger fra et tredjeland, der tildeles indfoedsret i en EU-medlemsstat ved naturalisation, kan komme ud for at skulle vente i tre aar - saa laenge tager det ofte i praksis - foer den paagaeldende betragtes som sportsudoever hjemmehoerende i Unionen?

Da Domstolen ikke har udtalt sig om anvendelsen af artikel 85 og 86 bedes Kommissionen til slut oplyse, om det er foreneligt med disse to artikler, at europaeisk sport er organiseret i forbund for hver enkelt disciplin?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (12. april 1996)

Som anfoert af det aerede medlem tog EF-Domstolen i Bosman-sagen ikke stilling til alle aspekter ved de regler, der gaelder for sportsudoevere. I mangel af udtalelser fra Domstolen om, hvordan man skal stille sig til visse spoergsmaal, kan Kommissionen kun give udtryk for sin egen holdning.

Med hensyn til det foerste spoergsmaal angaaende karenstiden kan Kommissionen kun konstatere, at der er fast retspraksis for, at en statsborger fra et tredjeland, der via naturalisering opnaar statsborgerskab i et EU-land, ikke kan paaberaabe sig EU-reglerne angaaende fri bevaegelighed. Det er kun i det tilfaelde, hvor vedkommende befinder sig i en saakaldt »intern situation«, dvs. naar der er tale om en »ny« statsborger i et EU-land, der aldrig har gjort brug af retten til fri bevaegelighed inden for EU, at dette princip ikke gaelder.

Som anfoert af det aerede medlem tog Domstolen i sin dom af 15. december 1995 i sag C-415/93, Bosman, ikke stilling til, hvorvidt EF-traktatens artikel 85 og 86 finder anvendelse paa de paagaeldende sportsforbunds reglementer. Domstolen fandt, at det ikke var noedvendigt til afklaring af spoergsmaal, den skulle tage stilling til.

EF-traktatens artikel 85 og 86 finder anvendelse paa professionel sportsudoevelse i og med, at der er tale om erhvervsudoevelse. Sportsklubber maa for de oekonomiske aktiviteter, de udoever, betragtes som virksomheder, og deres organisationer er virksomhedssammenslutninger i de to artiklers forstand.

Om professionelle sportsklubber eller deres organisationer har handlet konkurrencebegraensende i strid med EF-traktatens artikel 85 og 86, kan kun afgoeres paa basis af alle de faktiske omstaendigheder, der maa vurderes i deres oekonomiske og juridiske sammenhaeng, og de saerlige forhold, der goer sig gaeldende for professionel sportsudoevelse.

Kommissionen kan derfor kun i generelle vendinger og under forbehold af en naermere undersoegelse af konkrete situationer svare paa spoergsmaalet om, hvorvidt det er foreneligt med EF-traktatens bestemmelser, at europaeisk sport er organiseret i forbund for hver sportsgren.

I princippet maa hver klub frit kunne slutte sig sammen med andre med henblik paa at tilrettelaegge sine sportsaktiviteter. Det er dog almindeligt anerkendt, at den mest effektive maade at organisere en sportsgren paa er at oprette ét forbund for hver medlemsstat og ét internationalt forbund. I hvilket omfang det ud fra oensket om at forbedre kvaliteten til gavn for klubberne, spillerne og publikum er rimeligt og praktisk muligt, at der findes mere end et forbund, der autonomt regulerer en sportsgren eller -disciplin, er derfor et spoergsmaal, der maa vurderes ud fra det konkrete tilfaelde. Det er ikke udelukket, at der vil opstaa problemer omkring traktatens konkurrenceregler, hvis et allerede etableret og derfor staerkere nationalt eller internationalt forbund laegger hindringer i vejen for oprettelse af et andet forbund. Men i hvilket omfang konkurrencereglerne skal bringes i anvendelse i disse tilfaelde, maa afgoeres ud fra de saerlige omstaendigheder i det konkrete tilfaelde.