SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2413/98

af Nikitas Kaklamanis (UPE) til Kommissionen

(27. juli 1998)

Om: Beskatning af personbiler ved indfoersel til Graekenland

Med henblik paa at harmonisere gennemfoerelsen af bestemmelserne om afgiftsfritagelser ved visse former for endelig indfoersel af personlige ejendele for visse persongrupper, som flytter deres saedvanlige opholdssted fra et tredjeland til EU, har Den Hellenske Republik omsat direktiv 83/181(1) og forordning 918/83(2) til graesk lov.

Med artikel 6, stk. 13, i lov nr. 2459/97 ophaevede Den Hellenske Republik pr. 1. januar 1997 afgiftsfritagelsen ved indfoersel af personbiler, men ikke af andre personlige ejendele og kun for graeske tjenestemaend, selv om de paagaeldende koeretoejer er blevet indregistreret i et tredjeland og anvendt dér i overensstemmelse med dette lands generelle beskatningsregler (herunder bestemmelser som omhandlet i internationale konventioner og aftaler).

Vil Kommissionen paa denne baggrund oplyse foelgende:

1. Gaelder bestemmelserne i direktiv 83/181 og forordning 918/83 fortsat efter den 1. januar 1993?

2. Har Graekenland i bekraeftende fald ret til at udelukke de tjenestemaend fra disse bestemmelser, som efter ansoegning herom har arbejdet eller fortsat arbejder i et tredjeland og har henlagt deres personlige og erhvervsmaessige aktiviteter til dette land for en periode paa mindst 185 dage pr. kalenderaar?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(27. oktober 1998)

1. Raadets direktiv 83/182/EOEF af 28. marts 1983 om afgiftsfritagelse inden for Faellesskabet ved midlertidig indfoersel af visse transportmidler og Raadets forordning nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en faellesskabsordning vedroerende fritagelse for import- og eksportafgifter er stadig gaeldende for det emne, som det aerede medlem henviser til.

2. Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt Graekenland ifoelge ovennaevnte bestemmelser har ret til at udelukke tjenestemaend fra afgiftsfritagelse, som har arbejdet eller fortsat arbejder i et tredjeland, hvortil de har henlagt deres personlige og erhvervsmaessige aktiviteter for en periode paa mindste 185 dage pr. kalenderaar, saa afhaenger denne afgiftsfritagelse foerst og fremmest af, om det saedvanlige opholdssted er blevet aendret. Hvis de paagaeldende personer har overflyttet deres saedvanlige opholdssted til dette tredjeland og dernaest igen overflytter det til Graekenland, har de ret til den afgiftsfritagelse, som er omhandlet i ovennaevnte bestemmelser. Hvis der derimod er tale om at skulle udfoere en arbejdsopgave af bestemt varighed i det paagaeldende tredjeland, forbliver deres saedvanlige opholdssted i Graekenland, saa laenge arbejdsopgaven varer, og foelgelig har de ikke ret til afgiftsfritagelse i henhold til faellesskabsbestemmelserne.

Definitionen af det saedvanlige opholdssted fremgaar af artikel 7 i direktiv 83/182/EOEF(3) og af (den tilsvarende) artikel 6 i direktiv 83/183/EOEF, saadan som det er fastlagt ved Domstolens afgoerelser. Hvad angaar denne definition henvises det aerede medlem til Kommissionens svar paa den skriftlige forespoergsel E-183/98(4) og den mundtlige forespoergsel H-177/98 fra J. Sjoestedt i Parlamentets spoergetid under moedet den 11. marts 1998(5).

Af Domstolens afgoerelser fremgaar det, at det saedvanlige opholdssted beror paa flere retlige eller faktiske omstaendigheder, og at det foelgelig maa afgoeres fra sag til sag, om der har vaeret overflytning af det saedvanlige opholdssted i den ene eller den anden betydning.

(1) EFT L 105 af 23.4.1983, s. 38.

(2) EFT L 105 af 23.4.1983, s. 1.

(3) EFT L 105 af 23.4.1983.

(4) EFT C 323 af 23.10.1998.

(5) Parlamentets forhandlinger (marts II 1998).