SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3892/00

af Robert Goebbels (PSE) til Rådet

(20. december 2000)

Om: Ændring af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg

På nuværende tidspunkt er de europæiske fagforeningers generelle holdning til de europæiske samarbejdsudvalg præget af utilfredshed. Efter begejstringen over de første frivillige aftaler er stemningen vendt blandt de europæiske fagforeninger.

Efter indgåelsen af mere end 400 frivillige aftaler mellem 1994, hvor direktivet blev vedtaget af Rådet, og 1996, der var fristen for overtagelsen af direktivets ordlyd i de nationale lovgivninger, har forhandlingerne kun ført til et resultat i forbindelse med ca. 30 multinationale virksomheder. I betragtning af, at der stadig er 700-800 berørte virksomhedsgrupper, må man fastslå, at resultatet er begrænset. Fremskridtene sker meget langsomt.

Er der sket en samlet reevaluering efter overtagelsen i national ret af Rådets direktiv 94/45/EF(1) af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne?

Anser Rådet det ikke for nødvendigt at ændre direktivet på flere punkter:

1. på områderne kommunikation og information?

2. i forbindelse med uddannelsen af repræsentanter?

3. med henblik på en bedre anerkendelse af de europæiske faglige sammenslutninger?

(1) EFT L 254 af 30.9.1994, s. 64.

Svar

(12. marts 2001)

Europa-Kommissionen har foretaget en gennemgang af gennemførelsen af direktiv 94/45/EF om europæiske samarbejdsudvalg (ESU) i national lovgivning og tilsendte i april 2000 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om resultatet af denne gennemgang (Kommissionens dokument KOM(2000) 188 endelig udg.). I rapporten hedder det bl.a., at den tværnationale arbejdstagerrepræsentation fungerer allerede, da næsten 600 fællesskabskoncerner, herunder nogle af de største, inden den 22. september 1996 underskrev en aftale eller indgik en aftale i henhold til bestemmelserne i artikel 6 i direktivet. Endvidere hedder det, at 450 af koncernerne indgik aftaler før direktivets gennemførelse (baseret på artikel 13), hvoraf man kan drage den konklusion, at 150 var baseret på artikel 6 og indgået efter denne dato.

Rapporten indeholder ingen værdidomme hvad angår antallet af indgåede aftaler, men den omtaler nogle grunde til, at tallet faldt efter den 22. september 1996.

Det skal også anføres, at ESU-direktivet ikke siger noget om, at der skal indgås aftaler om information og høring af arbejdstagerne mellem overenskomstparterne i de virksomheder eller koncerner, der henhører under direktivet. Sådanne aftaler er udelukkende en mulighed, som parterne har, men de kan også vælge ikke at indgå aftaler og i stedet anvende de subsidiære forskrifter i bilaget til direktivet som vedtaget i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den centrale ledelse er etableret. Rådet kan derfor ikke udtale sig om, hvorvidt antallet af indgåede aftaler er tilstrækkeligt.

Rådet kan heller ikke udtale sig om, hvorvidt det er nødvendigt at ændre direktivets bestemmelser om kommunikation og information, uddannelse af repræsentanterne og en bedre anerkendelse af de europæiske faglige sammenslutninger, da det i første instans er Kommissionens ansvar at opfølge gennemførelsen af Fællesskabets lovgivning, og da Kommissionen ikke har forelagt noget forslag til ændring af direktivet.