SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0219/97 af Klaus-Heiner Lehne (PPE) til Kommissionen (5. februar 1997)

Om: Bortfald af den internationale konsumption

I 1989 blev varemaerkedirektivet 89/104/EOEF ((EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1. )) vedtaget. Siden da har retspraksis ved domstolene i medlemsstaterne i spoergsmaalet om den saakaldte »internationale konsumption« vaeret forskellig.

Forbundsdomstolen i Tyskland har i sin afgoerelse af 14.12.1995 om journalnummer I ZR 210/93 udtrykkeligt bekraeftet bortfaldet af den »internationale konsumption«.

Heroverfor staar afgoerelsen fra den belgiske domstol »Tribunal de Commerce de Bruxelles - Salle des Referes« (C-349/95) af 11.10.1996. Den belgiske domstol naaede til det modsatte resultat.

Var man opmaerksom paa disse konsekvenser ved vedtagelsen af varemaerkedirektivet i 1989, og var de tilsigtede?

Agter Kommissionen at traeffe foranstaltninger for atter at korrigere dette forhold?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (19. marts 1997)

For at undgaa en uberettiget segmentering af det indre marked og sikre den frie bevaegelighed for moensterbeskyttede varer og tjenesteydelser har Raadet paa forslag fra Kommissionen indledt en EF-harmonisering af de aspekter af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker, der har den mest umiddelbare virkning for det indre marked. Domstolen har for sit vedkommende udviklet teorien om EF-konsumption.

For saa vidt angaar varemaerkedirektivet ((Raadets foerste direktiv af 21. december 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker (89/104/EOEF), EFT L 40 af 11.2.1989. )), knaesaettes i artikel 7, stk. 1, princippet om EF-konsumption og ikke international konsumption. Der staar nemlig, at »de til varemaerket knyttede rettigheder ikke giver indehaveren ret til at forbyde brugen af maerket for varer, som af indehaveren selv eller med dennes samtykke er markedsfoert inden for Faellesskabet under dette maerke«. Det skal bemaerkes, at som foelge af ikrafttraedelsen af aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade (EOES), skal udtrykket »Faellesskabet« forstaas som »Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade«. Denne bestemmelse regulerer saaledes paa udtoemmende vis spoergsmaalet om konsumption og fastsaetter ikke nogen mindstegraense for fastsaettelse af konsumption, i det mindste i EOES; medlemsstaterne kan saaledes anvende princippet om international konsumption, dersom de maatte oenske det. Varemaerkedirektivet udgoer (ligesom forordningen om EF-varemaerker ((Raadets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemaerker, EFT L 11 af 14.1.1994. ))) med hensyn til spoergsmaalet om konsumption af rettigheder en foranstaltning til fuldstaendig harmonisering inden for de omraader, der er omfattet, og der er saaledes ikke tale om mindsteharmonisering eller valgfri harmonisering, som ville indebaere fare for opsplitning af det indre marked. Denne holdning stoettes i oevrigt ved en gennemgang af forberedelsesarbejderne til direktivet, hvori det angives, at den foerste udgave af direktivet indeholdt bestemmelse om princippet om international konsumption. Kommissionens forslag blev siden aendret som foelge af holdningen i Parlamentet og Raadet, der udtrykkeligt gik ind for EF-konsumption.

Det aerede medlem henvises ogsaa til Kommissionens samlede svar paa de skriftlige forespoergsler E-3482/93, E-3483/93 og E-3484/93 fra Hoon ((EFT C 340 af 29.12.1994. )), hvori Kommissionen i overensstemmelse med ovenstaaende angiver, at opretholdelse af princippet om international konsumption ikke er forenelig med direktivet.

For saa vidt angaar den af det aerede medlem omtalte afvigende retspraksis, fremgaar det af ovenstaaende, at det er den afgoerelse om »Gefaerbte Jeans« ((Sag I ZR210/93, Sml. 1996, s. 271. )), som Bundesgerichtshof i Tyskland har truffet - og hvori det er fastsat, at siden ikrafttraedelsen af den nye tyske lov om beskyttelse af varemaerker finder international konsumption af de til varemaerket knyttede rettigheder ikke laengere anvendelse, og at indfoersel af maerkevarer fra tredjelande derfor er ulovlig og kan forbydes af varemaerkets indehaver - der er i overensstemmelse med direktiv 89/104/EOEF. Den dom, der er afsagt af »Tribunal de commerce de Bruxelles - Salle des Référés«, og som ligeledes omtales, men som gaar i modsat retning, udgoer saaledes en direktivstridig retspraksis.

Det aerede medlem skal ligeledes goeres opmaerksom paa, at Domstolen for tiden behandler et praejudicielt spoergsmaal i forbindelse med EF-traktatens artikel 177 fra en oestrigsk domstol (Oberster Gerichtshof), der bl.a. vedroerer fortolkningen af varemaerkedirektivets artikel 7, stk. 1, og som skulle give endelig afklaring paa spoergsmaalet ((Sag C-355/96 »Silhouette/Hartlauer«. )).