DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/272

(2004/C 78 E/0273)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3362/03

af Koenraad Dillen (NI) til Kommissionen

(14. november 2003)

Om: Nye atomkraftværker

Kommissionsmedlem Loyola de Palacio har i en udtalelse om den seneste strømafbrydelse i Italien oplyst, at denne til dels skyldtes Italiens beslutning om at lukke tre atomkraftanlæg. I forbindelse med liberaliseringen af energimarkedet i Unionen vil Kommissionen åbenbart fremme en yderligere udbygning af atomkraften i medlemsstaterne (La Quinzaine européenne af 3.11.2003). Den tidligere formand for Europa-Parlamentet, Nicole Fontaine, går i sin nuværende egenskab af fransk viceminister med ansvar for industri ind for videreudvikling af tredjegenerationsreaktoren EPR (European Pressurised reactor). I modsætning til de fleste andre medlemsstater har navnlig Frankrig og Finland valgt ikke at »fastfryse« deres atomenergi på det nuværende niveau. Den tidligere belgiske regering (valgperioden 1999-2003) har imidlertid besluttet på sigt helt at afvikle atomkraften i Belgien.

Mener Kommissionen ikke, at et moratorium for atomenergi eller en lukning af de eksisterende værker er i modstrid med den planlagte liberalisering af energimarkedet? Hvilken holdning vil Kommissionen indtage over for de medlemsstater, der vil lukke deres atomkraftværker?

Mener Kommissionen, at der må bygges nye atomkraftværker, hvis bygningen kombineres med en lempelse af de gældende miljønormer?

Vil Kommissionen i forbindelse med den planlagte liberalisering af energimarkedet på sigt arbejde på at udarbejde ensartede miljønormer, der gælder i alle medlemsstater, inden for rammerne af hvilke medlemsstaterne eventuelt kan vælge at bygge nye atomkraftanlæg?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(15. december 2003)

Den debat, som Kommissionen lancerede efter vedtagelsen den 29. november 2000 af grønbogen »På vej mod en europæisk strategi for forsyningssikkerhed«, har udvirket nye overvejelser angående energivalgene for medlemsstaterne og for den udvidede Union i sin helhed. Slutrapporten om grønbogen (1), vedtaget den 26. juni 2002, som samler konklusionerne af denne brede debat, understreger, at det er nødvendigt at forblive åbne over for alle former for elproduktion.

Reaktionerne på grønbogen har tydelig vist, at kernekraft forbliver en uomgængelig faktor i debatten. Den yder omtrent 35 % af elproduktionen i Unionen og gør Unionens afhængighed af olie mindre.

Anvendelse af kernekraft til elproduktion henhører under medlemsstaternes fulde ansvar. Hver medlemsstat beslutter egenhændigt, hvilke midler de iværksætter for at garantere forsyningssikkerheden. En ting, der kan uddrages af debatten omkring grønbogen, for så vidt angår kernekraft, er, at denne energiforms fremtid afhænger af, at der findes et tydeligt, sikkert og gennemsigtigt svar på spørgsmålet om behandlingen af det radioaktive affald, og at der sikres et højt niveau af nuklear sikkerhed.

Unionen har adskillige gange, bl.a. på Det Europæiske Råd i Laeken i december 2001, forpligtet sig til et højt niveau af nuklear sikkerhed på sit område. Derfor vedtog Kommissionen den 30. januar 2003 to forslag til Rådets direktiv vedrørende sikkerheden i nukleare anlæg og om forvaltning af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald (2). Disse to forslag med Euratom-traktaten som retsgrundlag drøftes i øjeblikket i Rådet. I overensstemmelse med denne traktats artikel 31 skal Parlamentet høres.

Kommissionens indfaldsvinkel til disse to retsakter er ikke normgivende, men retlig og politisk. Det drejer sig i realiteten om at gøre de principper, der er vedtaget på internationalt plan, til fællesskabslovgivning. Iværksættelse af disse principper i fællesskabssammenhæng vil gøre det muligt at sikre, at alle de virksomheder, der driver de nukleare anlæg, overholder de samme regler og er underlagt de samme krav. Denne fremgangsmåde vil bidrage til at sikre en fair konkurrence på det indre elekticitetsmarked.

(1) KOM(2002) 321 endelig udg.

(2) KOM(2003) 32 endelig udg.