SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2042/01

af Gerhard Hager (NI) til Kommissionen

(13. juli 2001)

Om: Ændret forslag til Rådets direktiv om ret til familiesammenføring

I henhold til artikel 3, stk. 2, i det ændrede forslag til Rådets direktiv om ret til familiesammenføring(1) finder forslaget ikke anvendelse på visse grupper af tredjelandsstatsborgere. I forslagets artikel 3, stk. 2, litra b, udelukkes tredjelandsstatsborgere, der nyder midlertidig beskyttelse i en medlemsstat; i artikel 3, stk. 2, litra c, udelukkes tredjelandsstatsborgere, der har fået tilladelse til at opholde sig i en medlemsstat på grundlag af subsidiære former for beskyttelse.

Hvilken forskel er der ifølge Kommissionen mellem midlertidig beskyttelse i en medlemsstat og subsidiær beskyttelse i en medlemsstat?

(1) EFT C 62 E af 27.2.2001, s. 99, (KOM(2000) 624 endelig udg.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(4. oktober 2001)

De to beskyttelsesordninger, midlertidig beskyttelse og subsidiær beskyttelse, er to forskellige ordninger, der vedrører forskellige situationer og forskellige persongrupper.

Midlertidig beskyttelse, som defineret i Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf(1), indebærer en procedure af ekstraordinær karakter. Den benyttes i situationer med massetilstrømning, eller hvor der er overhængende fare for massetilstrømning af fordrevne personer fra tredjelande, som ikke kan vende tilbage til deres hjemland, hvor der ydes umiddelbar og midlertidig beskyttelse til sådanne personer, især hvis der også er risiko for, at asylsystemet ikke kan håndtere denne tilstrømning, uden at det går ud over effektiviteten, til gavn for de berørte personer og andre personer, der anmoder om beskyttelse.

Subsidiær beskyttelse (der også er defineret i forslaget til Rådets direktiv(2) (KOM(2001) ) om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere og statsløse som flygtninge i henhold til konventionen af 1951 om flygtninges retsstilling og 1967-protokollen til denne, eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse) indebærer en form for international beskyttelse af personer, der ikke er berettiget til flygtningestatus, men som af anden grund har behov for international beskyttelse.

Midlertidig beskyttelse er derfor forbeholdt situationer med massetilstrømning. Det er en ekstraordinær foranstaltning, hvor der umiddelbart ydes beskyttelse til de berørte personer. Den udløses af Ministerrådet (ved kvalificeret flertal) efter forslag fra Kommissionen. Den gælder et år med mulighed for automatisk forlængelse i yderligere to 6-månedersperioder. Rådet kan træffe afgørelse om endnu en forlængelse på højst et år. Hvis situationen i hjemlandet tillader det, kan Rådet beslutte, at den midlertidige beskyttelse skal bringes til ophør. Midlertidig beskyttelse har ikke nogen indflydelse på opnåelse af flygtningestatus under Genève-konventionen, og forslaget til Rådets direktiv fastsætter adgang til den normale asylprocedure, hvis de berørte personer ønsker det.

Personer, der indrømmes midlertidig beskyttelse, vil få opholdstilladelse, relevante informationer, arbejdstilladelse, bolig, ydelser på social-, sundheds- og uddannelsesområdet. Der er mulighed for familiesammenføring for medlemmer af den nærmeste familie.

Modsat den midlertidige beskyttelse er subsidiær beskyttelse ikke forholdt særlige situationer og kan indrømmes personer, som har ansøgt om international beskyttelse, som ikke opfylder kriterierne for opnåelse af flygtningestatus i 1951-flygtningekonventionen, men for hvem det alligevel er fastslået, at de har behov for international beskyttelse.

(1) EFT L 212 af 7.8.2001.

(2) Foreligger endnu ikke.