SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0821/00

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(21. marts 2000)

Om: Artikel 211 i den amerikanske Omnibus Appropriation Act

Kan Kommissionen i forbindelse med uoverensstemmelsen mellem EU og USA om artikel 211 i den amerikanske Omnibus Appropriation Act fra 1998 oplyse følgende:

1. Hvilke generelle europæiske interesser forsvares i konflikten?

2. På grundlag af en pressemeddelelse fra en fransk virksomhed, Pernod Ricard, af 7. februar om en modstridende afgørelse af 4. februar fra USA's appelret kan der udledes en slags foregriben af Kommissionens afgørelser fra den pågældende franske virksomheds side. Man får indtryk af et forsøg på manipulation af Kommissionens kontorer.

Med kendskab til kommissionsformand Prodis indsats for at gennemføre princippet om gennemskuelighed i Kommissionens og dens tjenestemænds akter, kan det da sikres, at Kommissionen forsvarer interesser, der virkelig er generelle og ikke kun berører én enkelt erhvervsgruppe?

3. Det er af generel interesse, at konfiskation uden godtgørelse til de retmæssige ejere ikke får international virkning. Dette princip anerkendes i vidt omfang i forfatningerne i Europa og er flere gange blevet anvendt af domstolene. Artikel 211 i den amerikanske Omnibus Act fastslår også dette princip.

Mener Kommissionen ikke, at en konflikt mellem Europa og USA for WTO-panelet med henblik på at afskaffe artikel 211 kan se ud som en kamp for, at beslaglæggerens argumenter skal vinde over den undertrykte, og magten skal vinde over retfærdigheden?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy på skriftlige forespørgsler E-0820/00 og E-0821/00

(14. april 2000)

Det ærede medlem henviser til flere aspekter i striden med USA om, hvorvidt artikel 211 i den amerikanske Omnibus Appropriations Act fra 1998 er forenelig med bestemmelserne i Verdenhandelsorganisationens (WTO) aftale om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIP-aftalen)

Hvad angår landenes anerkendelse af ekspropriation af udenlandsk ejendom uden kompensation drejer den nuværende WTO-tvist sig ikke om, hvorvidt ekspropriation af udenlandsk ejendom uden kompensation skal anerkendes af andre tredjelande. Amerikanske varemærker hverken blev eller kunne blive eksproprieret af den cubanske regering. Privatpersoner og virksomheder, som besad ejendom, der blev eksproprieret af den cubanske regering, forblev ejendsomsindehavere uden for Cuba. Især var deres rettigheder i forbindelse med varemærker registreret i USA upåvirket af revolutionen i Cuba.

WTO-tvisten drejer sig snarere om behandlingen af amerikanske varemærker, der blev opgivet af deres tidligere cubanske indehavere, og som kun kan registreres, fornys og håndhæves i USA af den nye ejer på visse betingelser. Disse betingelser er fastlagt i artikel 211, som blev vedtaget af USA næsten 40 år efter den cubanske revolution. Princippet om ikke-anerkendelse af ekspropriation af udenlandsk ejendom, som det ærede medlem omtaler, er hverken omhandlet eller underbygget i artikel 211.

Efter en omhyggelig gennemgang af artikel 211 nåede Kommissionen frem til den konklusion, at artikel 211 er i strid med visse bestemmelser i WTO's TRIP-aftale, navnlig bestemmelserne om national behandling, varemærkning og håndhævelse. Alle medlemsstater delte denne opfattelse.

Hvad angår de diskriminerende virkninger af artikel 211, gentager Kommissionen, at WTO-tvisten ikke drejer sig om spørgsmålet om ekspropriation af varemærker uden kompensation. Betingelserne for registrering og håndhævelse af varemærker i artikel 211 er ifølge Fællesskabet og dets medlemsstater i strid med TRIP-aftalen, især for så vidt som artikel 211 kun gælder såkaldte udvalgte statsborgere, herunder cubanere og cubanske virksomheder. Under WTO-rådslagningerne i september 1999 og december 1999 kunne USA ikke påvise, at lignende betingelser pålægges statsborgere i USA eller i andre tredjelande end Cuba.

Kommissionens vigtigste mål i WTO-tvisten er fortsat, at USA gennemfører og anvender WTO's TRIP-aftale korrekt i betragtning af, at artikel 211 kan få indflydelse på alle de europæiske virksomheder, der handler med Cuba. Det bør være i Fællesskabets og dets medlemsstaters interesse at sikre, at bestemmelserne i WTO's TRIP-aftale overholdes af alle WTO-medlemmer.

Fællesskabet og dets medlemsstater har rejst spørgsmålet om artikels 211's uforenelighed med WTO's TRIP-aftale ved flere lejligheder, herunder også på de seneste tre EU/USA-topmøder og i WTO's råd for TRIP for at finde en fredelig løsning på problemet. Den amerikanske regering har imidlertid hele tiden nægtet at gå ind i nogen form for diskussion. Fællesskabet og dets medlemsstater anmodede i juli 1999 om rådslagning i henhold til WTO's forståelse vedrørende reglerne og procedurerne for tvistbilæggelse. To serier rådslagninger fandt sted i september 1999 og december 1999, men USA fastholder, at artikel 211 er forenelig med USA's internationale forpligtelser.

Efter at have vurderet resultatet af WTO-rådslagningerne og de økonomiske og politiske interesser, der står på spil, nåede Kommissionen frem til den konklusion, at Fællesskabets og dets medlemsstaters eneste mulighed for at sikre, at USA anvender WTO's TRIP-aftale korrekt, i dette tilfælde er at anmode om nedsættelse af et WTO-panel.

Endelig vil Kommissionen gerne understrege, at hvad angår påstanden om, at en europæisk virksomhed har ladet sine interesser i tvisten komme til udtryk, og at dette skulle have påvirket Kommissionens beslutningsprocedure, så har Kommissionen hele tiden været bekymret for, om USA gennemfører og anvender WTO's TRIP-aftale korrekt. Selv om artikel 211 indtil videre kun er blevet anvendt en gang, risikerer den at få indflydelse på alle europæiske virksomheder, der handler med Cuba. Kommissionen garanterer det ærede medlem, at den forsat vil modsætte sig ethvert forsøg fra interesserede parters side på at påvirke Kommissionens holdning.