ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3082/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Rådet

(28. oktober 2002)

Om: Fiasko i Sverige for EIB's billige lån til små virksomheder

I EU tales der fra politisk hold meget om at beskytte og støtte små og mellemstore virksomheder. Fordelagtige lån til disse virksomheder er en af støttemulighederne. Takket være den højest mulige kreditværdighed kan EIB låne penge ud på fordelagtige vilkår. Det overordnede mål for EIB er at bidrage til udviklingen i EU og integrationen mellem medlemsstaterne.

I 2002 indgik Föreningssparbanken som primær svensk forretningsbank en aftale med EIB om at tilbyde fordelagtige lån til små og mellemstore virksomheder. Inden for rammerne af et såkaldt globalt lån fik Föreningssparbanken mulighed for at udlåne omkring 400 mio. kroner. Pengene skulle først og fremmest finansiere små virksomheders investeringer i infrastruktur og industri.

Men et år senere i maj 2002 kunne det konstateres, at EIB's samarbejdspartner ikke havde udlånt en eneste krone af det øremærkede beløb. Banken havde modtaget mange forespørgsler, men kunderne mente, at fordelene var for små i forhold til lånebetingelserne. Den svenske bank havde håbet at kunne levere noget, der var godt for erhvervskunder. Tanken var, at EIB-lånet skulle være billigere end forretningsbankernes, men sammenholdt med Föreningssparbankens sædvanlige erhvervslån kunne det i maj 2002 konstateres, at rentespændet ikke engang var en halv procentpoint, men snarere 10-20 rentepunkter. Renteforskellen var dermed ikke særlig stor for låntagerne.

En anden årsag til virksomhedernes manglende interesse var det administrative ekstraarbejde. EIB's engagement betyder, at der er endnu en part, der stiller krav om indsigt i virksomheden. Det kan forekomme rimeligt, men er også en kilde til irritation. Da EIB er en deltagende part, må man på en eller anden måde deltage i långivningen, men samtidig ligger risikoen fortsat hos Föreningssparbanken.

På hvilken måde har Rådet tages disse erfaringer fra Sverige til sig, når man diskuterer fordelagtige lån til små og mellemstore virksomheder og udformningen af lånebetingelserne?

Svar

(20. februar 2003)

Det er korrekt, at EIB-lån i visse tilfælde kan være mindre konkurrencedygtige end i andre. For det første tilvejebringer EIB sine midler på markedet, og for det andet er renteniveauet i Sverige for tiden relativt lavt for små og mellemstore virksomheder. Rådet vil overveje alle relevante erfaringer, såfremt det får forelagt et eventuelt forslag fra Kommissionen til behandling.

Under alle omstændigheder er det altid den bank, der formidler lånet, der træffer afgørelse om de vilkår og betingelser, der skal gælde for lån til den endelige låntager, da det er den formidlende bank, der bærer risikoen i sidste instans.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3358/02

af Dana Scallon (PPE-DE) til Rådet

(27. november 2002)

Om: Forskning i overskudsembryoner

På den 2451. samling i Rådet for Den Europæiske Union, konkurrenceevne (det indre marked, industri og forskning), som fandt sted den 30. september 2002 i Bruxelles, vedtoges følgende bestemmelser:

Rådet og Kommissionen er enige om, at detaljerede gennemførelsesbestemmelser for forskningsaktiviteter, der indebærer anvendelse af menneskelige embryoner og stamceller fra menneskelige embryoner, som kan

finansieres under sjette rammeprogram, skal fastlægges inden den 31. december 2003. Kommissionen erklærer, at den i denne periode, og indtil der er fastlagt detaljerede gennemførelsesbestemmelser, ikke vil foreslå finansiering af sådan forskning, bortset fra undersøgelser vedrørende hensatte eller isolerede stamceller fra menneskelige embryoner i kultur.

Er begrebet isolerede stamceller fra menneskelige embryoner i kultur lig begrebet overskudsembryoner på under to uger?

Er det rigtigt, at det sjette rammeprogram for øjeblikket finansierer forskning i overskudsembryoner på under to uger i lande, hvor denne forskning er tilladt?

Svar

(20. februar 2003)

Som det ærede medlem sikkert ved, er Kommissionen ansvarlig for gennemførelsen af Rådets beslutning af 30. september 2002 om vedtagelse af et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration: Integration og styrkelse af det europæiske forskningsrum (2002-2006)(1), som er relevant for det pågældende spørgsmål. I den forbindelse noterede Rådet sig på samlingen den 30. september 2002, at Kommissionen i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, første led, agter at forelægge det programudvalg, der er nedsat i henhold til dette særprogram, nærmere detaljer om procedurer i forbindelse med forskning, der indebærer anvendelse af menneskelige embryoner og stamceller fra menneskelige embryoner. Det ærede medlem rådes derfor til at henvende sig til Kommissionen for yderligere oplysninger om gennemførelsen af Rådets beslutning.

For så vidt angår finansiering i henhold til det nuværende rammeprogram, rådes det ærede medlem ligeledes til at rette henvendelse til Kommissionen, da det er den, der er ansvarlig for gennemførelsen af det femte rammeprogram og navnlig særprogrammet for forskning, teknologisk udvikling og demonstration inden for livskvalitet og forvaltning af bioressourcer (1998-2002)(2).

(1) EFT L 294 af 29.10.2002, s. 1.

(2) EFT L 26 af 1.2.1999, s. 1 og EFT L 64 af 12.3 199, s. 1.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2716/02

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(26. september 2002)

Om: Euro og nikkel

Tidsskriftet Nature har offentliggjort en undersøgelse foretaget af universitetet i Zürich, hvoraf det fremgår, at en- og to-euromønterne af metal kan frigøre nikkel i en mængde, der er 240-320 gange højere end den i de europæiske direktiver tilladte. Det ser ud til, at sveden fra hænderne kan skabe en kemisk reaktion, der ændrer legeringen og fremkalder allergi.

1. Kan Kommissionen bekræfte disse oplysninger?

2. Hvilken løsning vil den i bekræftende fald vælge ændre direktivet eller erklære de to mønter, der er ikke følger direktivet, for ulovlige?

3. Hvilke foranstaltninger agter den at træffe for at undgå, at endnu en allergi udbredes blandt Unionens borgere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(25. oktober 2002)

Kommissionen kan bekræfte, at der den 12. september 2002 blev offentliggjort en artikel i bladet Nature, hvori forskere fra universitetet i Zürich hævder, at tofarvede euromønter kan afgive op til 240-320 gange så meget nikkel som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/27/EF af 30. juni 1994 (herefter nikkeldirektivet) om ændring af direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater(1).

Forfatternes konklusion er vildledende, fordi nikkeldirektivet henviser til genstande der har direkte og vedvarende kontakt med menneskelig hud, som f.eks. smykker og ure. Dette direktiv omhandler ikke mønter. Derudover blev disse resultater opnået ved at anbringe 1- og 2-euromønter på huden på patienter med konstateret nikkelallergi i 48-72 timer. Efter denne periode udviste de en allergisk reaktion. Da denne situation tydeligvis ikke afspejler den normale brug af euromønter, ser Kommissionen intet behov for foranstaltninger, hverken hvad angår euromønterne eller nikkeldirektivet.

Denne offentliggørelse ændrer ikke ved Kommissionens indstilling, at normal brug af euromønter ikke udgør nogen fare for borgerne i EU. Kommissionen er ikke bekendt med særlige tilfælde af patienter med nikkelallergi, som kan spores til brug af 1- og 2-euromønter. Desuden er der ikke videnskabelige beviser for, at nikkelallergi nu forekommer hyppigere blandt EU's borgere.

Disse konklusioner er for nylig blevet bekræftet af en uafhængig undersøgelse, som viste, at 1- og 2-euromønterne afgiver betydelig mindre nikkel end de nationale mønter, der blev anvendt inden indførelsen af euroen.

(1) EFT L 188 af 22.7.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3641/02

af Ole Sørensen (ELDR) til Kommissionen

(10. december 2002)

Om: Filmproduktion mål 2-støtte

Kommissionen har i foråret 2002 meddelt de danske myndigheder, at der ikke kan anvendes mål 2-midler til direkte at støtte filmproduktion. Kan Kommissionen bekræfte, at der er stillet tilsvarende betingelser for den mål 2-støtte, der gives til et tilsvarende filmprojekt i Troldhatten i Sverige?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(21. februar 2003)

Kommissionen kan meddele det ærede medlem, at de danske myndigheder den 22. april 2002 forelagde et forslag om ændring af programtillægget til det danske mål 2-program (2000-2006) vedrørende støtte til filmsektoren.

Da forslaget kun vedrørte driftsstøtte til filmproduktion, oplyste Kommissionen i sit svar til de danske myndigheder den 15. maj 2002, at den foreslåede aktivitet ikke var støtteberettiget i henhold til forordning (EF) nr. 1783/1999 om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling(1).

Kommissionens brev indeholdt også kommentarer til den potentielle støtteberettigelse af forskellige aspekter af filmproduktion som beskrevet i den note, der var vedlagt de danske myndigheders brev af 22. april. Kommissionen anførte, at en række aktioner i forbindelse med filmproduktion kan være støtteberettigede, herunder oprettelse af små og mellemstore virksomheder i filmsektoren, oprettelse af netværk, innovation og støtte til logistiske tjenesteydelser til filmindustrien.

I et brev af 10. juni 2002 benyttede Kommissionen lejligheden til at underrette de svenske myndigheder om sit svar til de danske myndigheder. Det bør i denne forbindelse erindres, at det påhviler medlemsstatens myndigheder at gennemføre strukturfondsforordningerne korrekt.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1783/1999 af 12. juni 1999 om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, EFT L 213 af 13.8.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1661/02

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(11. juni 2002)

Om: Beskatning af medlemskontingenter til faglige organisationer og fagforeninger

Giver samtlige medlemsstater mulighed for at trække kontingenter til faglige organisationer fra i skat?

Er der nogen medlemsstater, som giver mulighed for at trække fagforeningskontingenter fra i skat?

Er Kommissionen enig i, at der bør være ligebehandling på området?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(7. oktober 2002)

Kommissionen mener, at dette spørgsmål vedrører personlig indkomstskat et område, som ikke omfattes af fællesskabslovgivningen.

Skønt medlemsstaterne naturligvis selv fastsætter deres egne regler for indkomstskat, skal disse være forenelige med de fire grundlæggende frihedsrettigheder i henhold til traktaten, og medlemsstaterne må ikke diskriminere på grund af nationalitet.

Eftersom indkomstskatten ikke er harmoniseret, underetter medlemsstaterne ikke regelmæssigt Kommissionen om deres skatteregler, ligesom Kommissionen heller ikke kontrollerer disse. Kommissionen har som følge heraf ikke hidtil indsamlet oplysninger om beskatningen af medlemskontingenter til faglige organisationer eller fagforeninger og finder det for øjeblikket heller ikke nødvendigt at koordinere denne type skattefradrag på fællesskabsplan.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3679/02

af Alexander Radwan (PPE-DE) til Kommissionen

(19. december 2002)

Om: Busquin: EU bør være en stærk magt i rummet (artikel i European Voice, 19. september, side 8 nyheder)

I løbet af de seneste 30 år har Det Europæiske Rumfartsagentur haft virkelig gode resultater med hensyn til at udvikle Ariane-affyringsrampen og mulighederne for at opbygge højteknologiske satellitter, der giver Europa uafhængig adgang til rummet.

På baggrund af ovenstående og under henvisning til ovennævnte artikel vil jeg spørge om følgende:

1. Hvad mangler der efter Kommissionens opfattelse med hensyn til at gøre EU til en stærk magt i rummet?

2. Mener Kommissionen, at EU mangler militært engagement i rummet, og bør dette engagement ske gennem en militær deltagelse i en fremtidig EU-rumpolitik eller gennem et kapitel om rummet i Europas forsvarspolitik?

3. Er det korrekt, at Kommissionen fremmer anvendelse af militære satellitter generelt eller specifikt ved hjælp af EU's forskningsbevillinger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(24. januar 2003)

Kommissionen noterer sig de vigtige spørgsmål, som det ærede medlem rejser. Den er netop ved at lægge sidste hånd på en grønbog om den fremtidige rumpolitik i Europa. Grønbogen skal vedtages i begyndelsen af 2003. Den forventes at sætte en bred debat i gang mellem alle berørte parter i første halvdel af 2003 om, hvilke valg der skal træffes vedrørende fremtidige aktiviteter inden for rumtekniske applikationer og støtteteknologi. Resultatet af processen skulle gerne blive, at der fastlægges politikker og milepæle, der kan styrke Europas stilling som en magt i rummet.

Efter høringsprocessen vil Kommissionen, som ønsket i Parlamentets beslutning(1), udarbejde en hvidbog med konkrete forslag til tiltag og milepæle. Den vil kunne rumme svar på nogle af de spørgsmål, det ærede medlem rejser. Et af de problemer, der skal drøftes under høringen, er applikationer med flere anvendelsesformål, hvor den samme teknologi kan sættes ind med både civile og militære/sikkerhedsmæssige formål.

Kommissionen finansierer ikke i øjeblikket nogen militære satellitapplikationer med forskningsmidler.

(1) Alyssandrakis-betænkningen januar 2002 Ref: P5 TARPOV (2002) 015 Europe and Space Beslutning vedtaget 17.1.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3128/02

af Jan Dhaene (Verts/ALE) til Kommissionen

(30. oktober 2002)

Om: Informationer til rejsende i internationale tog

Informationer til rejsende i internationale tog gives nu kun på sproget i det land, som toget på det pågældende tidspunkt kører igennem og ikke på sproget i landet med den endelige destination.

Findes der europæiske aftaler, der giver rejsende i internationale tog garanti for informationer på flere sprog, herunder med sikkerhed sproget i landet med den endelige destination?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(3. december 2002)

Så vidt det er Kommissionen bekendt, findes der ingen internationale aftaler om en sprogordning for informationer til passagerer på internationale togforbindelser i EU. Det er imidlertid allerede blevet almindelig praksis for mange internationale togforbindelser om end ikke for alle at informationerne gives på flere sprog, navnlig på sproget i de lande, hvor rejsen påbegyndes og afsluttes.

Som bebudet i hvidbogen om den europæiske transportpolitik frem til 2010 de svære valg(1) og i meddelelsen om den anden jernbanepakke(2), er det Kommissionens hensigt at forelægge et forslag til forordning om passagerers rettigheder og pligter inden for international jernbanetransport, hvor også spørgsmålet om, hvilken sprogordning der skal gælde for passagerinformation, vil blive taget op.

Desuden skal det bemærkes, at De Europæiske Baners Fællesskab for nylig har vedtaget et charter om serviceydelser til jernbanepassagerer, hvori det bl.a. er fastsat, at de sprog, der benyttes til kommunikation med kunderne om bord på tog og/eller på stationer, skal være dem, der tales på den strækning, kunden gennemrejser. På internationale forbindelser, skal jernbaneselskaberne bestræbe sig for at kommunikere med kunderne på mindst ét andet almindeligt benyttet sprog.

(1) KOM(2001) 370 endelig udg.

(2) KOM(2002) 18 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2359/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Rådet

(2. august 2002)

Om: Kommissionens afvisning af at indklage Sydkoreas subsidier til skibsbygningsindustrien for WTO, medmindre Rådet først vedtager Kommissionens forslag om udligningsforanstaltninger i form af subsidier

Kommissionen har, i overensstemmelse med sin dobbelte strategi, slået fast, at den kun vil indklage Sydkorea for WTO, hvis Rådet først vedtager den midlertidige defensive ordning, som Kommissionen har foreslået. Denne ordning godkender udlignende subsidier til skibsbyggerne, i det mindste i nogle medlemsstater. Der er som følge heraf endnu ikke blevet indgivet en klage til WTO, selv om Kommissionen begyndte at træffe forberedelser hertil for over et år siden.

Er Rådet tilfreds med, at Kommissionen bruger sine beføjelser på den måde? Er der ingen mulighed for, at Rådet kan kræve, at Kommissionen indgiver en klage til WTO uden at stille den slags forhåndsbetingelser?

Ønsker Rådet, at Sydkorea indklages for WTO for at subsidiere sin skibsbygningsindustri eller andre store industrier, og ser Rådet det nuværende dødvande som et tegn på, at fællesskabsmetoden har fejlet?

Svar

(6. februar 2003)

Rådet har gentagne gange givet udtryk for alvorlige betænkeligheder med hensyn til den kritiske situation i skibsbygningsindustrien, som hovedsagelig skyldes overkapacitet i sektoren og illoyal praksis fra de koreanske skibsværfters side, idet de sælger deres produktion under den faktiske kostpris.

Rådet noterede sig på samlingen i maj 2001, at Kommissionen agtede at foreslå en midlertidig støttemekanisme til fordel for Fællesskabets skibsbygningsindustri og at igangsætte en tvistbilæggelsesprocedure i WTO.

Rådet har siden da den 27. juni 2002 med kvalificeret flertal, idet den danske, nederlandske, finske, svenske og Det Forenede Kongeriges delegation stemte imod, endelig vedtaget forordningen om en midlertidig defensiv ordning for Fællesskabets skibsbygningsindustri for at imødegå Republikken Koreas illoyale handelspraksis på verdensmarkederne inden for denne sektor. Forordningen finder anvendelse i det tidsrum, der er nødvendigt for at afslutte tvistbilæggelsesproceduren mod Korea i WTO, og udløber den 31. marts 2004.

Det blev ved samme lejlighed ligeledes besluttet at fastsætte en frist til den 30. september 2002 for at muliggøre et sidste forhandlingsforsøg med Republikken Korea inden iværksættelsen af en procedure i WTO. Kommissionen opfordredes til at forelægge en rapport for Rådet om sagen på samlingen den 30. september 2002 på baggrund af bl.a. resultaterne af en sidste forhandling mellem parterne den 24.-25. september 2002.

Rådet noterede sig på denne samling på grundlag af en redegørelse fra Kommissionen det negative udfald af forhandlingerne mellem Kommissionen og de koreanske myndigheder samt de skridt, der herefter skal tages i denne sag. Rådet gør det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at Kommissionens afgørelse af 8. oktober 2002 i henhold til bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 3286/94 vedrørende handelspraksis i Korea, som påvirker handelen med handelsskibe, er blevet offentliggjort(1).

(1) EFT L 281 af 19.10.2002, s. 15.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3852/02

af Christopher Beazley (PPE-DE) til Kommissionen

(23. december 2002)

Om: Beskæftigelse af EU-statsborgere fra tredjelande på nationale museer

Det er praksis i visse medlemsstater at nægte at ansætte EU-statsborgere fra tredjelande på nationale museer. Er dette i modstrid med deres regeringers forpligtelser vedrørende de indre marked og hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at løse problemet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(30. januar 2003)

Kommissionen har ikke kendskab til tilfælde, hvor EU-borgere er blevet nægtet ansættelse på nationale museer i andre medlemsstater end deres oprindelsesmedlemsstat.

I henhold til fællesskabslovgivningen har medlemsstaterne ret til kun at ansætte egne statsborgere, hvis det drejer sig om stillinger, der medfører udøvelse af offentlig myndighed og ansvar for varetagelsen af medlemsstatens almene interesser (jf. EF-traktatens artikel 39, stk. 4). Denne afvigelse fra EF-traktatens generelle princip om arbejdstagernes frie bevægelighed fortolkes meget restriktivt af EF-Domstolen, og Kommissionen har arbejdet og arbejder stadig aktivt for at udvide mulighederne for at få adgang til offentlige stillinger(1).

Om et nationalt museums afvisning af at ansætte statsborgere fra andre medlemsstater strider mod principperne for det indre marked, afhænger af den enkelte sag. Ansættelse af udelukkende egne statsborgere i offentlige stillinger kan kun retfærdiggøres i ovennævnte tilfælde.

(1) Se også den nyligt vedtagne meddelelse fra Kommissionen: Arbejdstagernes frie bevægelighed vejen til fuld udnyttelse af fordele og muligheder, KOM(2002) 694 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2264/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juli 2002)

Om: Oplysninger om jagttilsynsførendes antal og status

Kan Kommissionen oplyse, om den har oplysninger om jagttilsynsførendes og autoriserende jagttilsynsførendes antal og status i de enkelte medlemsstater, og om den råder over kontakter på dette område?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischlerpå skriftlige forespørgsler E-2264/02 og E-2265/02

(16. september 2002)

Kommissionen indsamler ikke data om jagttilsynsførendes og autoriserede jagttilsynsførendes antal og status, da dette sorterer under den regionale eller nationale skov- og naturpolitik, som er medlemsstaternes kompetenceområde.

Spørgsmålet om Kommissionens eventuelle indførelse af harmoniseringsforanstaltninger for jagttilsynsførende hænger sammen med den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser, der primært er omhandlet i to direktiver.

For det første Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed(1). Og til supplering heraf Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om erhvervsuddannelser af under tre års varighed(2). Principperne er de samme for de to direktiver. En person, der er fuldt kvalificeret til at udøve et erhverv i en af medlemsstaterne, bør i princippet også have tilladelse til at udøve erhvervet i en anden medlemsstat.

De to direktiver vedrører lovregulerede erhverv, dvs. erhverv, for hvilke der i den nationale lovgivning stilles krav om et eksamensbevis for at få adgang til dem. Erhvervet som jagttilsynsførende synes generelt ikke at være et lovreguleret erhverv i medlemsstaterne. Det skal også bemærkes, at direktiverne kun gælder for erhvervsmæssig virksomhed, for hvilken der på en eller anden måde ydes et vederlag.

Kommissionen er ikke bekendt med, at der skulle have været problemer i forbindelse med anerkendelse af de erhvervsmæssige kvalifikationer for jagttilsynsførende. Den har derfor ikke i øjeblikket til hensigt at harmonisere reglerne herom. Enhver medlemsstat kan frit regulere erhvervene på sit eget område.

(1) EFT L 19 af 24.1.1989.

(2) Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF, EFT L 209 af 24.7.1992.