SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3348/98

af Ernesto Caccavale (UPE) til Kommissionen

(16. november 1998)

Om: Formodede uregelmaessigheder i Banco di Napolis saneringsplan

Kommissionen har for nylig tilkendegivet, at den stoetter Banco di Napolis omstrukturerings- og privatiseringsplan ved at give tilladelse til den planlagte stoette fra den italienske stat og fusionen mellem naevnte neapolitanske pengeinstitut og Banca Nazionale del Lavoro (BNL). Paa grundlag af visse oplysninger i pressen har vi grund til at tro, at kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrence, Van Miert, har paalagt Banco di Napoli at afhaende eller lukke 18 filialer inden udgangen af 1998. Desuden er der god grund til at tro, at baade nationale midler og EU-midler - idet sidstnaevnte er afsat i forbindelse med Den Europaeiske Socialfonds aktiviteter - som oprindeligt var bestemt til erhvervsuddannelseskurser, i stedet bruges til at foretage egentlige ansaettelser. Opmaerksomheden skal i denne forbindelse henledes paa, at Kommissionen for nylig har indledt overtraedelsesprocedure mod Ente Poste Italiane efter at have konstateret samme type uregelmaessigheder.

Vil Kommissionen derfor:

- undersoege rigtigheden af disse oplysninger?

- oplyse, om ikke den mener, at der er god grund til at indlede overtraedelsesprocedure mod den italienske stat som foelge af den ureglementerede brug af EU-uddannelsesmidler, som ifoelge vore oplysninger i stedet skulle vaere blevet brugt til at foretage egentlige ansaettelser?

- endelig oplyse, om ikke den anser det for ret demoraliserende at anmode Banco di Napoli om at bringe yderligere ofre som f.eks. det at lukke nogle af sine filialer, hvis direkte konsekvens ville vaere at svaekke pengeinstituttets allerede ustabile struktur og at straffe dets ansatte - en mindre beskyttet kategori - i regioner, der allerede er haardt proevede paa beskaeftigelsesomraadet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn

(12. februar 1999)

Italiens stoetteforanstaltninger til fordel for Banco di Napoli, som Kommissionen traf beslutning om den 29. juli 1998, gav banken visse fordele, som havde den virkning, at konkurrencen i banksektoren blev fordrejet. Banco di Napoli stod over for betydelige tab paa grund af en mangelfuld administration og en overordentlig risikobetonet forvaltning. Disse tab fik staten til at traeffe stoetteforanstaltninger med sigte paa at isolere risikobetonede aktiver gennem en kuratorlignende struktur (et selskab til forvaltning af aktiver) og indskyde supplerende egenkapital for at give banken mulighed for at leve op til bestemmelsernes krav om solvens. Hvis staten ikke havde grebet ind, ville banken vaere forsvundet fra markedet som selvstaendig virksomhed.

Set i lyset heraf var de modydelser, Kommissionen kraevede i overensstemmelse med reglerne for statsstoette, utvivlsomt et supplerende offer for banken, men dette skal ses som en noedvendig kompensation for at mildne stoettens konkurrenceforvridende virkning. Hvis stoetten ikke havde vaeret ledsaget af modydelser, som mildnede dens konsekvenser for konkurrenterne, ville den udelukkende have haft den virkning at overfoere sektorens tilpasninsproblemer til konkurrenterne, herunder ogsaa de problemer, der var af social karakter.

I spoergsmaalet om eventuelle uregelmaessigheder i forvaltningen af Socialfondens midler har Kommissionen intet kendskab til uregelmaessigheder som dem, det aerede medlem naevner.

Kommissionen og de nationale myndigheder gennemfoerer med regelmaessige mellemrum tilsynsbesoeg hos de endelige modtagere for at sikre sig, at forvaltningen af Socialfondens midler foregaar efter reglerne. I tilfaelde af, at der konstateres en uregelmaessighed, indleder Kommissionen og de nationale myndigheder de procedurer, der er fastsat i den gaeldende lovgivning med henblik paa at faa tilbagebetalt de anvendte midler og eventuelt retsforfoelge de personer, der har ansvaret for uregelmaessighederne.

Kommissionen vil tage kontakt med de nationale myndigheder om dette spoergsmaal.