ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2390/00

af Raina Echerer (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. juli 2000)

Om: Atomkraftværket Temelin

Ladningen af reaktorblokken i atomkraftværket Temelin med brændselselementer og den deraf følgende fysikalske idriftsættelse starter i begyndelsen af juli, hvilket er flere uger tidligere end oprindeligt planlagt. Med andre ord vil vurderingen af anlæggets indvirkning på miljøet først blive gennemført efter ladningen af reaktorblokken med brændselselementer og tidligst under den fysikalske idriftsættelse, hvilket er fuldstændig absurd. Det tjekkiske miljøministerium har fastlagt 13 procedurer for byggetekniske ændringer, i hvilken forbindelse man undlod at gennemføre en undersøgelse af anlæggets indvirkning på miljøet.

Har Kommissionen kendskab til, at man ikke har overholdt den gældende fællesskabsret i forbindelse med en tidligere idriftsættelse end planlagt af atomkraftværket Temelin i Den Tjekkiske Republik, især direktivet om en vurdering af et projekt indvirkning på miljøet? Har Kommissionen kendskab til, at dette ikke er sket på grund af manglende fleksibilitet men af politiske grunde og mod den tjekkiske miljøministers vilje?

I bekræftende fald, hvorledes har Kommissionen reageret herpå i juni under den sidste forhandlingsrunde?

I benægtende fald, hvorledes vil Kommissionen nu, hvor den har kendskab hertil, reagere over for den tjekkiske regering?

Hvilke følger har en sådan overtrædelse af fællesskabsbestemmelserne på miljøområdet for forhandlingerne og for Den Tjekkiske Republiks tilnærmelse til EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(22. september 2000)

Kommissionen er klar over at den tjekkiske lovgivning vedrørende miljøindvirkningsundersøgelsen ikke er i fuld overensstemmelse med EF's regelværk. Kommissionen forventer at denne lovgivning bringes i overensstemmelse med Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1) inden Tjekkiets optagelse og inden ikrafttrædelsen af de kortfristede bestemmelser der er fastsat i 1999-tiltrædelsespartnerskabet. Kommissionen redegør for forløbet heraf i årsberetningen for år 2000.

Kommissionen er også klar over at de igangværende procedurer bygger på den gældende tjekkiske lovgivning. Overtagelsen af Fællesskabets regelværk indebærer ikke at landets lovgivning ændres med tilbagevirkende kraft, og berører ikke igangværende procedurer.

Det tjekkiske parlament er for tiden i gang med at behandle en ny lov der opfylder regelværkets bestemmelser for miljøvirkningvurderingen; denne lov forventes snart at komme til afstemning. Loven opfylder Fællesskabet miljøkrav.

Kommissionen og Tjekkiet har drøftet dette anliggende som led i deres bilaterale kontakter inden for rammerne af Europaaftalen, og Kommissionen agter at fortsætte med at bringe denne sag op indtil dens politiske følsomhed er forstået.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3006/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(26. september 2000)

Om: Fodbold

På baggrund af de aktuelle forsøg på at undtage fodbold fra visse traktatbestemmelser bedes Kommissionen udarbejde en definition på spillet, som gør det umuligt for rugby-fodbold og amerikansk fodbold at indføre en transfer-ordning.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(6. november 2000)

Sport er undergivet fællesskabsretten, i det omfang der er tale om en økonomisk virksomhed i henhold til EF-traktatens artikel 2. Domstolen har understreget dette ved flere lejligheder siden 1974(1). Sport er således ikke omfattet af nogen generel undtagelse fra EF-traktatens bestemmelser.

Kommissionen erkender dog, at sporten har en række særlige karakteristika, jf. Helsingfors-rapporten om sport(2). Dette medfører, at spillereglerne og i generel forstand de regler, der er en del af de enkelte sportsgrene, ikke er omfattet af konkurrenceforskrifterne. Kommissionen har i Helsingfors-rapporten givet en række eksempler på, hvilke forhold der henhører under spillereglerne.

Hvad transfertsystemet angår, skal Kommissionen minde om, at der på grundlag af indgivelsen af klager er indledt en procedure vedrørende Det Internationale Fodboldforbunds (FIFAs) transfertsystem. Det er vigtigt at understrege, at Kommissionen ikke har til hensigt at afskaffe systemet som helhed, men at gøre det mere kompatibelt med fællesskabsretten, hvilket kræver visse justeringer.

I den forbindelse er fodbold ikke genstand for særbehandling, og de principper, som gælder for fodbold, finder også anvendelse på alle øvrige sportsgrene. De enkelte internationale idrætsorganisationer kan da også opstille regler for deres respektive sportsgrene, for så vidt som de er i overensstemmelse med fællesskabsretten. Et transfertsystem er således ikke i sig selv uforeneligt med traktatens bestemmelser. Det er imidlertid nødvendigt at se på de nærmere regler i hvert enkelt tilfælde.

(1) Dom af 12. december 1974, Walrave og Koch (sag 36/74, Saml. s. 1405) og dom af 14. juli 1976, Gaetano Dona (sag 13/76, Saml. s. 1333).

(2) Kommissionens rapport til Det Europæiske Råd med henblik på at bibeholde de nuværende strukturer på sportsområdet og at bevare sportens samfundsmæssige funktion inden for Fællesskabets rammer Helsingfors-rapporten om sport (KOM(1999) 644 endelig udg.).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2287/00

af Andre Brie (GUE/NGL) til Rådet

(11. juli 2000)

Om: Illegale våbenlagre og væbnede sammenstød i Kosovo

Under henvisning til den stigende usikkerhed i Kosovo et år efter indledningen af Operation Allied Force og som resultat af forespørgerens nylige rejse til Kosovo ønskes følgende spørgsmål besvaret:

1. Hvor mange illegale våbenlagre har henholdsvis UNMIK og KFOR opdaget i Kosovo siden juni 1999:

- på albansk side med præcisering af antal og art våben og militært udstyr

- på serbisk side med præcisering af antal og art våben og militært udstyr?

2. Hvad ved man om eksistensen af yderligere illegale våbenlagre i Kosovo?

3. Hvor mange væbnede sammenstød med sårede og dræbte er der registreret:

- på albansk side

- på serbisk side

- på andre etniske mindretals side?

Svar

(20. november 2000)

Rådet vil gerne takke for forespørgslen og deler det ærede parlamentsmedlems bekymring over afsløringen af illegale våbenlagre og de mange væbnede sammenstød.

Det ærede parlamentsmedlem er sikkert opmærksom på, at EU ikke er direkte ansvarlig for opretholdelsen af den offentlige orden og sikkerhed i Kosovo. I henhold til det mandat, der blev givet med FN's Sikkerhedsråds resolution 1244, påhviler ansvaret herfor UNMIK's politistyrke samt den væbnede internationale styrke under NATO's ledelse (KFOR). Imidlertid yder Den Europæiske Unions medlemsstater et væsentligt bidrag til begge disse styrker i form af såvel menneskelige ressourcer som finansiel og teknisk bistand.

Ifølge KFOR har denne styrke i tidsrummet fra udsendelsen og indtil den 25. april i år indsamlet mere end 13 000 geværer, næsten 2 500 pistoler, 1 100 støttevåben, som f.eks. maskingeværer og morterer, mere end 500 panserværnsmissiler, et vist antal luftværnssystemer, næsten 30 000 miner og mere end 7 500 000 patroner. KFOR tilintetgør hen ved 200 våben om dagen. Siden da er der løbende opdaget og konfiskeret våben; således har man henholdsvis den 21. juni og den 31. juli bl.a. opdaget betydelige våbenlagre anbragt på fire skjulesteder, dels i nærheden af landsbyen Klecke, dels i Ferizaj-/Urosevac-området.

Rådet glæder sig over dette vellykkede resultat, som vil bidrage til at øge sikkerheden i et område, hvor der stadig ofte begås overfald på ejendomme og personer. Rådet fordømmer den fortsatte vold med etniske motiver i Kosovo og opfordrer indtrængende lederne af samtlige samfund til at give deres uforbeholdne støtte til, at volden bringes til ophør.

Rådet er imidlertid ikke i besiddelse af de aggregerede data for det samlede antal konfiskerede våben eller antallet af væbnede sammenstød, som det ærede parlamentsmedlem anmoder om.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2670/00

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(25. juli 2000)

Om: Krænkelse af pressefriheden i den af Tyrkiet besatte nordlige del af Cypern

Denktas-styret har for to måneder siden standset udgivelsen af avisen AVRUPA og arresteret Sener Levent, chefredaktør og fem andre tyrkisk-cypriotiske journalister, hvilket er en krænkelse af princippet om pressefrihed og af menneskerettighederne i den nordlige del af Cypern, som er besat af Tyrkiet, idet de anklages for anstiftelse til had over for den tyrkiske republik i den nordlige del af Cypern og over for den tyrkiske hær, medens der under retssagen, som fandt sted den 23. juni, blev oplæst 75 anklager for dem, hvor der for hver enkelt er fastsat fem års fængsel. Der mindes om, at den tyrkisk-cypriotiske journalist, Kutlu Antali, tidligere er blevet myrdet i denne region. Det skal bemærkes, at alt dette skete i en periode, hvor der på den ene side blev gjort intensive bestræbelser på at nå frem til en uproblematisk procedure for Tyrkiets integration i Den Europæiske Union og på den anden side på at inddrage den tyrkisk-cypriotiske part i drøftelserne om Cyperns medlemskab af Den Europæiske Union.

Kommissionen bedes oplyse, om den har kendskab til disse forhold? Agter den at træffe foranstaltninger til en frigivelse af de seks tyrkisk-cypriotiske journalister, og til en genudgivelse af avisen AVRUPA og til generelt at lægge pres på Tyrkiet og Denktas-styret, således at pressefriheden og menneskerettighederne i den del af Cypern, som er besat af Tyrkiet, respekteres?

Svar afgivet af Günter Verheugen på Kommissionens vegne

(8. september 2000)

Som allerede nævnt i svaret på skriftligt spørgsmål P-1802/00 fra fru Giannakou-Koutsikou(1) følger Kommissionen nøje den udvikling, der nævnes af det ærede medlem. Det er sandsynligt, at der vil blive taget hensyn til de pågældende begivenheder i Kommissionens kommende periodiske rapport om Cypern, der vil blive offentliggjort i efteråret 2000. Denne rapport, som gennemgår udviklingen i lyset af København-kriterierne, herunder menneskerettighederne, vil omfatte et særligt afsnit, der behandler situationen i den nordlige del af øen.

(1) EFT C 72 E af 6.3.2001, s. 121.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3024/00

af Marie-Noëlle Lienemann (PSE) til Kommissionen

(26. september 2000)

Om: Harmonisering af sikkerhedsnormerne på området forskønnelse og maling

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at træffe for at harmonisere sikkerhedsnormerne på området forskønnelse og maling?

På europæisk plan findes der meget forskellig lovgivning, som ikke altid overholdes. De forskellige opløsningsmidler og farvestoffer, der anvendes, kan ligeledes fremkalde visse allergier eller andre sundhedsmæssige problemer.

Finder Kommissionen ikke, at der på europæisk niveau må anvendes normer for beskyttelse af sundheden på disse områder?

Svar afgivet af Erkki Liikanen på Kommissionens vegne

(15. november 2000)

Farvestoffer og maling, der anvendes i forbindelse med forskønnelse er normals blandinger af kemiske stoffer, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/45/EF af 31. maj 1999 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater(1). Forgængeren for dette direktiv, Rådets direktiv 88/379/EØF af 7. juni 1988(2) var gældende i medlemsstaternes nationale lovgivninger indtil juli 2000. I medfør af disse direktiver sker der en harmonisering af klassificering og etikettering af sådanne produkter i Fællesskabet, og der indføres hermed harmoniserede standarder for så vidt angår advarsler og sikkerhedshenvisninger rettet til brugere af sådanne produkter.

Kommissionen er klar over de sundhedsmæssige risici i forbindelse med visse farvestoffer og tager i øjeblikket skridt til at nedbringe disse risici som led i Rådets direktiv 76/769/EØF af 27. juli 1976(3) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater. I denne sammenhæng forelagde Kommissionen i december 1999 et forslag til Parlamentet og Rådet om en ændring af dette direktiv, således at der indføres et forbud mod visse azofarvestoffer, der indebærer kræftrisiko(4). Anvendelsen af sådanne farvestoffer vil herefter være forbudt i forbindelse med tekstil- og læderartikler, der er i tæt og langvarig kontakt med huden. Hertil kommer, at Kommissionen for tiden vurderer mulige kræft- og allergirisici fra andre typer af farvestoffer.

Herudover findes Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet(5). Direktivet vedrører alle sektorer og det fastsætter, at en af arbejdsgiverens pligter er at vurdere risiciene for arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, blandt andet ved valg af arbejdsudstyr, kemiske stoffer og præparater (artikel 6, stk. 3).

(1) EFT L 200 af 30.7.1999.

(2) EFT L 187 af 16.7.1988.

(3) EFT L 262 af 27.9.1976.

(4) EFT C 89 E af 28.3.2000.

(5) EFT L 183 af 29.6.1989.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2062/00

af Kyösti Virrankoski (ELDR) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: Obligatorisk vejledning i plantebeskyttelse og en privat sælger

Det finske landbrugsministerium kræver, at alle producenter køber en vejledning i plantebeskyttelse fra Kasvinsuojeluseura navnet på en privat virksomhed. Disse vejledninger er blevet udarbejdet for hver afgrøde for sig, bl.a. for ensartede kornsorter som byg og havre. Vejledningen koster 35 FIM pr. stk. Ifølge ministeriets meddelelse er erhvervelsen af vejledningen obligatorisk for producenten, for at denne kan modtage støtte til miljøvenligt landbrug.

Det finske landbrugsministeriums krav om køb af en vejledning virker usagligt, idet to eller flere producenter sagtens i fællesskab kunne anvende vejledningen. Vejledningen kunne ligeledes anskaffes til offentlige biblioteker og skoler, hvilket ville være billigere for den enkelte producent. Vejledningens oplysninger kunne ligeledes lægges ud på Internettet, for at producenter let kunne anvende dem.

I betragtning af at kravet om erhvervelse kun synes at være en privat sammenslutnings forsøg med ministeriets støtte at opkræve penge af producenterne, bedes Kommissionen oplyse, hvorvidt modtagelsen af den landbrugsstøtte, der er samfinansieret af EU, kan gøres betinget af, at alle producenter skal købe en vejledning, der er udgivet af en privat sammenslutning?

XXXXX

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. juli 2000)

Denne foranstaltning indgår i det regionale programmeringsdokument for udvikling af landdistrikterne i områder uden for mål 1 på det finske fastland inden for rammerne af landbrugsmiljøforanstaltningerne. Dette dokument er forelagt Kommissionen til godkendelse den 27. juni 2000. Anskaffelse af den pågældende vejledning er et nyttigt og effektivt led i den samlede pakke landbrugsmiljøforanstaltninger, der foreslås i programmeringsdokumentet. Udgifterne til anskaffelse af vejledningerne tages i betragtning under posten yderligere omkostninger i forbindelse med den indgåede forpligtelse. De udgør således en integrerende del af den udbetalte præmie.

Det organ, der udgiver disse vejledninger, er ikke en privat virksomhed, men en registreret nonprofitorganisation, hvis bestyrelse er sammensat af repræsentanter for f.eks. landbrugsorganisationer og rådgivende organisationer for landdistrikterne. Desuden er salgsprisen lig med produktionsomkostningerne, og der er således ikke noget indirekte tilskud.

Kommissionen har derfor ikke gjort indsigelse mod dette forslag fra Finland.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2128/00

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Kommissionen

(30. juni 2000)

Om: Godtgørelse af italienske statsborgeres lægeudgifter i udlandet

Ministerialdekret af 3. november 1989 (offentliggjort i den italienske republiks Statstidende nr. 273 af 22. november 1989) om kriterier for adgang til indirekte hjælp i højtspecialiserede centre i udlandet indeholder bestemmelser om delvis godtgørelse af de udgifter, som italienske statsborgere med bopæl i Italien har afholdt til lægebehandling, som ikke findes i Italien.

I henhold til artikel 6, stk. 11, godtgøres forsikringstagerens og eventuelt den ledsagende persons flyudgifter, som skal godkendes på forhånd, med 80 %.

Imidlertid indeholder det regionale dekret for Sicilien-regionen af 15. marts 1990 bestemmelser i artikel 1 om, at det faste beløb til reelt afholdte og dokumenterede udgifter til rejse og ophold fastsættes til 60 % af de samlede udgifter for personer med indtægter indtil 20 mio. lire, 50 % af de samlede udgifter for personer med indtægter indtil 35 mio. lire og 40 % af de samlede udgifter for personer med indtægter indtil 50 mio. lire pr. år.

Mener Kommissionen, at det regionale dekret, som bl.a. indebærer en forskelsbehandling af de italienske statsborgere, som ikke har ret til ovennævnte godtgørelser samtidig med at de tvinges til at udnytte sundhedsstrukturer i udlandet, er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 2 og 3?

Kan Kommissionen sørge for, at denne uheldige situation ophører?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(13. september 2000)

Det ærede parlamentsmedlems spørgsmål vedrører godtgørelsen af rejseudgifter i henhold til et dekret for regionen Sicilien til fordel for sicilianere, der tager til udlandet for at modtage lægebehandling, som ikke findes i Italien.

I henhold til ministerialdekret af 3. november 1989, som fastsætter betingelserne for at få ret til behandling på højt specialiserede klinikker i udlandet, er patienter med italiensk statsborgerskab og med bopæl i Italien efter forudgående godkendelse berettiget til en delvis godtgørelse af flyudgifterne for dem selv og en eventuelt ledsagende person, svarende til 80 % af udgifterne.

I det regionale dekret for Sicilien af 15. marts 1990 bestemmes det imidlertid, at godtgørelsen i tilsvarende situationer udgør mellem 40 % og 60 % af de faktisk afholdte og dokumenterede udgifter, idet godtgørelsens størrelse er indkomstafhængig.

Det problem, som det ærede parlamentsmedlem har rejst, vedrører Italiens nationale og regionale lovgivning. Hvis de personer, der berøres heraf, er italienske statsborgere, finder hverken Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet(1) eller EF-traktatens bestemmelser anvendelse. Spørgsmålet angår således fortolkningen af italienske retsregler, hvilket henhører under de nationale domstole.

(1) EFT L 149 af 5.7.1971 (seneste konsoliderede udgave: Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 EFT L 28 af 30.1.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2555/00

af Luciano Caveri (ELDR) til Rådet

(31. juli 2000)

Om: Mont Blanc-tunnelen

Siden den 24. marts 1999 har Mont Blanc-tunnelen mellem Italien og Frankrig været lukket for trafik som følge af en alvorlig brand i tunnelen, som havde tragiske konsekvenser.

Ifølge de seneste oplysninger vil de arbejder, der har vist sig nødvendige med henblik på en genåbning af tunnelen med nye sikkerhedsstandarder, der kan forhindre en gentagelse af så alvorlige ulykker, muligvis kunne afsluttes i marts 2001.

Denne vejstrækning samt den planlagte færdiggørelse af den motorvej, der er ved at blive bygget på den italienske side, er allerede omfattet af det transeuropæiske landevejstransportnet, hvilket viser dens betydning for forbindelsen gennem Alperne.

Med henblik på genåbningen og på grundlag af en bredere debat om den overdrevne karakter af lastbiltransporten gennem Alperne, som de tragiske følger af branden i Mont Blanc-tunnelen gjorde endnu livligere, har der dannet sig to forskellige holdninger, hvoraf den ene tager sigte på et fuldstændigt forbud mod kørsel med lastbiler gennem tunnelen og den anden på en streng kvoteordning for antallet af køretøjer.

Desuden har den autonome region Valle d'Aosta og kantonen Wallis atter lanceret tanken om en jernbanetunnel mellem Aosta og Martigny med jernbaneforbindelse fra Milano et projekt, der også nævnes i bilaget til den italienske finanslov for 2000 men denne forbindelse indgår endnu ikke i de allerede fastlagte EU-prioriteringer.

Kan Rådet derfor oplyse, om marts 2001 kan bekræftes som tidspunkt for genåbningen, og med hvilke forbedrede sikkerhedsnormer og hvilke begrænsninger forbud eller kvoteordning man agter at genoptage lastbiltrafikken gennem tunnelen?

Svar

(10. november 2000)

Svaret på de spørgsmål, det ærede parlamentsmedlem rejser i sin forespørgsel, henhører under de berørte medlemsstaters kompetence; det er også dem, der ligger inde med oplysningerne. Det skal dog understreges, at de sikkerhedsforanstaltninger, der skal finde anvendelse på lastvognstrafikken gennem Mont Blanc-tunnelen, under alle omstændigheder skal være i overensstemmelse med EF-retten og navnlig princippet om ikke-forskelsbehandling.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2247/00

af Maurizio Turco (TDI) til Rådet

(30. juni 2000)

Om: Opus Dei og europæiske embedsmænds ret til tavshed

Den 19. juni nægtede Ministerrådets sekretariat at give tilladelse til afholdelse af et møde i dets lokaler, som var organiseret af en sammenslutning af tjenestemænd l'Amicale de la pensée critique om emnet Udgør sekter i almindelighed og Opus Dei i særdeleshed en trussel mod et demokratisk og pluralistisk Europa?, fordi det strider mod de europæiske tjenestemænds tavshedspligt.

Da europæiske tjenestemænds tavshedspligt hidtil har gjaldt beskyttelse af Unionens medlemsstaters interesser, kan Rådet da oplyse, hvilket lands eller hvilke landes interesser, der ville være blevet skadet ved at afholde det pågældende møde?

Har Rådet en politik vedrørende sekter i Europa? I bekræfende fald hvilken?

Råder Rådet over en liste over organisationer, som betragtes som sekter i de forskellige medlemsstater?

Mener Rådet, at et eller flere lande betragter Opus Dei som en sekt?

Hvorledes er Rådets politik med hensyn til tjenestemænd, som er medlemmer af sekter?

Agter Rådet at træffe foranstaltninger for at forhindre sektmedlemmer i at organisere sig inden for de europæiske institutioner?

Hvem traf beslutningen om at forbyde afholdelsen af det pågældende møde?

Svar

(7. november 2000)

De fire første spørgsmål, der rejses af det ærede medlem, er aldrig blevet forelagt Rådet.

De tre sidste spørgsmål hører klart under generalsekretariatets kompetence.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2330/00

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juli 2000)

Om: Tysk pensionsskat med tilbagevirkende kraft

Den tyske regering har for nylig krævet af freelancelærerne, at de indbetaler 19,5 % af deres lønindkomst med fire års tilbagevirkende kraft i en statspensionsfond.

Ganske vist er det op til medlemsstaterne at fastlægge deres egne skatter, men kan Kommissionen bekræfte, om den mener,

1. at freelancelærerne er blevet forskelsbehandlet urimeligt i denne procedure og

2. skatteforhøjelser med tilbagevirkende kraft ikke er i modstrid med fællesskabsretten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(12. oktober 2000)

Kommissionen har ikke haft kendskab til den af det ærede medlem rejste problemstilling.

Der er imidlertid ikke nogen umiddelbare tegn på, at fællesskabsretten skulle være overtrådt. Dette kunne være tilfældet, såfremt dette krav om bidrag var udtryk for forskelsbehandling, det være sig på grundlag af nationalitet eller køn.

Det skal bemærkes, at de tyske myndigheder forlanger betaling af pensionsbidrag, som giver ret til pensionsydelser.