ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0344/01

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. februar 2001)

Om: Udvidelse af Athens metro

Den græske regering har besluttet at udvide den eksisterende metrolinje i Athen fra den nuværende endestation Ethniki Amina til Stavro Agias Paraskevis for at forbedre forbindelsen til Athens nye lufthavn. Under påskud af uopsættelighed og besparelser har regeringen besluttet at opgive fire af de fem planlagte metrostationer, som skulle betjene bydelene Cholargo, Agia Paraskevi m.fl.

Til finansiering af denne udvidelse vil man øjensynligt anvende fællesskabsbevillinger, der allerede er blevet godkendt til videreførelse af metroenlinien til Egaleo, en bydel i Athen, der primært beboes af folk fra arbejderklassen, et projekt, der nu er udskudt til langt ud i fremtiden. Metroforbindelsen til de vanskeligt stillede områder bliver således opgivet til fordel for forsøget på at betjene lufthavnen. Disse bestræbelser vil uomtvisteligt være af meget tvivlsom nytte, da den planlagte metrostation i Stavro Agias Paraskevis ligger i flere km.'s afstand fra lufthavnen.

Er Kommissionen bekendt med disse vidtgående ændringer, og hvorledes forholder den sig hertil?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(19. april 2001)

Der henvises til Kommissionens svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-3658/00(1).

(1) Se side 25.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0023/01

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(17. januar 2001)

Om: Industrielt fiskeri

Kan Kommissionen vurdere den indvirkning, industrielt fiskeri af pelagiske fisk har på den alvorlige situation for demersale fisk i Nordsøen?

Er der foretaget en virkelig vurdering af bifangsterne af demersale fisk i denne zone, når der anvendes net med en masketæthed på under 16 mm. i forbindelse med industrielt fiskeri?

Kan man forbinde den voldsomme fangst af pelagiske fisk i Nordsøen med problemerne i fødevarekæden, som er forårsaget af den katastrofale situation for demersale fisk?

Vil Kommissionen træffe foranstaltninger med henblik på en effektiv kontrol af dette fiskeri i de øvrige zoner, hvor Fællesskabets flåde driver fiskeri?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(2. marts 2001)

Det største industrifiskeri af demersale arter i Nordsøen omfatter sperling og udføres især af danske og norske fartøjer, der anvender net med maskestørrelser på 16 mm og derover. Under dette fiskeri tages der bifangster af især torsk og hvilling. Bifagsterne består især af ungfisk af de pågældende arter.

Det andet større industrifiskeri i Nordsøen vedrører brisling og tobis. Bifangsterne af demersale arter under dette fiskeri er meget små.

Ifølge en rapport fra november 2000 fra Det internationale Havundersøgelsesråd (ICES) har bifangsterne af hvilling siden 1987 varieret mellem 51 000 og 3 000 tons årligt. I perioden 1996 til 1999 lå bifangsterne på mellem 5 000 og 3 000 tons. For torsk har bifangsterne siden 1987 svinget mellem 11 000 og 2 000 tons årligt.

Det er rimeligt at sammenligne disse mængder med de mængder torsk og hvilling, der genudsættes af fartøjer, som anvender net med en maskestørrelse på 80 eller 100 mm, og som lander deres fangster til konsum. Siden 1987 har genudsætningen af torsk varieret mellem 80 000 og 33 000 tons, mens genudsætning af hvilling har varieret mellem 54 000 og 13 000 tons.

Der er megen debat om de mulige virkninger på fødekæden af, at der fjernes store mængder sperling, tobis og brisling fra Nordsøen og andetsteds. Kommissionen har dog ikke kendskab til definitive videnskabelige resultater, som viser, at de nuværende fangstmængder har skadelige virkninger. Den eneste undtagelse til denne holdning vedrører den åbenbare mangel på avlssucces for en havfugleart ud for Skotlands østkyst. Som svar herpå blev tobisfiskeriet indstillet i det pågældende område af Nordsøen.

EU har allerede iværksat foranstaltninger til kontrol af fartøjer, der driver industrifiskeri. De findes især i forordning (EF) nr. 850/98 af 30. marts 1998 om bevarelse af fiskeressourcerne gennem tekniske foranstaltninger til beskyttelse af unge marine organismer(1), særlig bilag I og II.

(1) EFT L 125 af 27.4.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3760/00

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(4. december 2000)

Om: Bestemmelser om inddrivelse af fordringer

I Italien er udøvelsen af aktiviteterne med inddrivelse af fordringer i øjeblikket fastlagt i artikel 115 i den sammenfattende lov om offentlig sikkerhed (TULP), som blev bekræftet gennem kongeligt dekret nr. 773 af 18. juni 1931.

Med ministerielt cirkulære nr. 559/C 22103.1205 af 2. juli 1996 begrænsede det italienske indenrigsministerium agenturernes aktiviteter med inddrivelse af fordringer til området i den provins, hvori virksomhedens godkendelse er udstedt, og hvor den har sit administrative hjemsted.

Kan Kommissionen oplyse, om ovenstående begrænsning er forenelig med traktaterne og fællesskabsbestemmelserne, hvori medlemsstaterne forpligtes til ikke at fastsætte restriktioner mod den fri udveksling af tjenesteydelser, der også omfatter aktiviteterne med inddrivelse af fordringer for tredjemand?

Supplerende svarafgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. december 2001)

Kommissionen har i overensstemmelse med det, den meddelte i sit første svar på den pågældende skriftlige forespørgsel, anmodet de italienske myndigheder om oplysninger vedrørende den italienske lovgivning om undenretslig inddrivelse af fordringer i Italien.

Denne anmodning om oplysninger, som blev sendt i februar 2001, er endnu ikke blevet imødekommet.

Kommissionen mener, at der hersker tvivl om den italienske lovgivnings overensstemmelse med EF-traktatens artikel 43 (tidl. artikel 52) og 49 (tidl. artikel 59), som stadfæster ophævelsen af restriktioner, der hindrer de grundlæggende rettigheder til frit at kunne etablere sig og til frit at kunne udveksle tjenesteydelser på det indre marked.

Den italienske lovgivning indeholder faktisk en generel forpligtelse til forudgående godkendelse af udøvelse af sådan aktivitet samt en begrænsning af gyldigheden af en sådan godkendelse til kun at omfatte den provins, i hvilken godkendelse er blevet udstedt af provinspolitimyndigheden.

På baggrund af de relevante retlige bestemmelser i den foreliggende sag, og da der ikke forligger andre oplysninger, viser det sig, at denne ordning finder anvendelse på alle erhvervsdrivende uanset om der er tale om dem, der er etableret i Italien, eller dem, der leverer tjenesteydelser og at der således ikke tages hensyn til forpligtelser, der allerede er opfyldt af en erhvervsdrivende i dennes oprindelsesmedlemsstat.

Kommissionen vil i nær fremtid, efter formelt at have registreret det ærede parlamentsmedlems skriftlige forespørgsel i klageregistret, træffe afgørelse om, hvorvidt der skal sendes en åbningsskrivelse til Italien i henhold til den i EF-traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169) omhandlede overtrædelsesprocedure.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3757/00

af Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) til Kommissionen

(4. december 2000)

Om: Interreg-programmet

Kan Almería-provinsen i den autonome region Andalucía i Spanien deltage i Interreg-programmerne?

Hvis ikke, hvad er så årsagen, den ligger jo over for Nordafrikas kyst?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(12. februar 2001)

I programmeringsperioden 2000-2006 er den spanske provins Almería, der hører ind under den selvstændige region Andalucía, berettiget til tilskud fra programmerne for det vestlige Middelhav og for sydvesteuropa under fællesskabsinitiativet Interreg III del B (tværnationalt samarbejde) og C.

Programmet for det vestlige Middelhav tager sigte på at fremme tværnationalt samarbejde mellem de relevante europæiske områder og landene i Nordafrika. De berørte medlemsstater har netop forelagt Kommissionen forslag til programmer for de to samarbejdsområder. Dette program får en bevilling på 97 mio. fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, mens programmet for Sydvesteuropa får 66,135 mio..

Derimod er Almería ikke berettiget til tilskud fra del A (tværnationalt samarbejde) under Interreg III. Denne form for samarbejde vedrører snarere landområder, der støder op til andre landområder, hvorimod det kun er i undtagelsestilfælde, at områder med søgrænser kan komme i betragtning til denne del.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3905/00

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: BSE: finansiering af destruktion

For nylig offentliggjorde den nederlandske revisionsret resultaterne af en undersøgelse af, hvordan de forskellige love og bestemmelser om destruktion af animalsk materiale gennemføres. Retten konkluderede, at bedrifterne på grund af de høje gebyrer for afhentning af materiale med meget stor risiko kun lader mindre kroppe af døde dyr afhente.

1. Mener Kommissionen, at de høje destruktionsgebyrer harmonerer med den politik, hvormed det tilsigtes at garantere forbrugeren størst mulig beskyttelse?

2. Mener Kommissionen, at forskelle i destruktionsgebyrer mellem medlemsstaterne kan udgøre en form for konkurrencefordrejning?

3. Har Kommissionen planer om at tage skridt til at harmonisere finansieringen af destruktionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(7. marts 2001)

1. Kommissionen tillægger forbrugerbeskyttelsen en overordentlig stor betydning. Destruktion af animalsk materiale med meget høj risiko er en vigtig foranstaltning, som ikke bør indebære så høje udgifter, at der tilskyndes til at undlade destruktion.

2. Forskelle mellem medlemsstaternes gebyrer for visse tjenesteydelser kan have en indvirkning på producenternes konkurrencemæssige stilling. Idet der ikke er foretaget en harmonisering på fællesskabsniveau, og så længe medlemsstaternes foranstaltninger med henblik på at dæmpe omkostningerne forbundet med visse tjenesteydelser er i overensstemmelse med fællesskabsretten, især reglerne for statsstøtte, skyldes disse forskelle i gebyrer politiske valg truffet af medlemsstaterne inden for deres eget kompetenceområde.

Et nyere eksempel på en harmonisering på fællesskabsniveau er artikel 4, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2777/2000 af 18. december 2000 om ekstraordinære støtteforanstaltninger for oksekødsmarkedet(1), som ændret. Ifølge denne artikels bestemmelser om en ordning for opkøb til destruktion skal alle omkostninger lige fra leveringen af dyret til slagteriet til dets totale destruktion, undtagen ved Fællesskabets medfinansiering, finansieres af de nationale myndigheder.

3. I forslaget til Parlamentets og Rådets forordning om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum(2), fastsættes, at Kommissionen skal udarbejde en rapport om finansiel støtte i medlemsstaterne til forarbejdning og bortskaffelse af animalsk materiale. Rapporten skal ledsages af de fornødne forslag.

(1) EFT L 321 af 19.12.2000. Forordningen senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 111/2001, EFT L 19 af 20.1.2001.

(2) KOM(2000) 574 endelig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3682/00

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 2000)

Om: Finansieringsrammen for strukturfondene i mål 1-områder og dennes udnyttelse

1. Kan Kommissionen oplyse om den samlede finansieringsramme for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) til hvert af mål 1-områderne i EU programmeringsperioden 1994-1999?

Kan Kommissionen oplyse om udnyttelsesgraden af finansieringsrammen for hvert af mål 1-områderne i EU i programmeringsperioden 1994-1999?

2. Kan Kommissionen oplyse om den samlede finansieringsramme for Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet (FIUF) til hvert af mål 1-områderne i EU i programmeringsperidoen 1994-1999?

Kan Kommissionen oplyse om udnyttelsesgraden af finansieringsrammen for hvert af mål 1-områderne i EU i programmeringsperioden 1994-1999?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(22. juni 2001)

Bevillingerne til mål 1-områderne fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling i programmeringsperioden 1994-1999 er anført på webstedet www.inforegio.cec.eu.int i rubrikken What does Europe do for your country i sektionen Overview.

Udnyttelsesgraden for forpligtelsesbevillingerne er 100 %, eftersom der helt er indgået forpligtelse for alle programmer ifølge deres programmering. Den faktiske udnyttelsesgrad vil dog først blive kendt efter programmernes afslutning, der vil begynde fra juni 2001.

De tilsvarende tal for Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet er anført på webstedet europa.eu.int/comm/fisheries i rubrikken Structural interventions for fisheries in Europe 1994-1999 i sektionen Publications. Udnyttelsesgraden for forpligtelsesbevillingerne er også 100 %.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4138/00

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(16. januar 2001)

Om: Europæisk standard for autogasflasker og -beholdere

Findes der en europæisk standard for autogasflasker og -beholdere, som anvendes i hele EU? Hvis ikke, hvorfor ikke?

Er Kommissionen bekendt med ulykker, der skyldes den manglende standardisering, som giver anledning til besvær og undertiden fare for personer, der benytter autogasbeholdere, når de kører med f.eks. en campingvogn fra én medlemsstat til en anden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(5. april 2001)

De flasker og beholdere, der er bestemt til opbevaring af flydende LPG-gas er omfattet af Rådets direktiv 1999/36/EF af 29. april 1999 om transportabelt trykbærende udstyr(1).

Dette direktiv, som skal være gennemført i medlemsstaterne senest den 1. juli 2001 for flaskernes vedkommende og den 1. juli 2003 for beholdernes vedkommende, sigter mod en forbedring af dette udstyrs sikkerhed og frie bevægelighed.

For så vidt angår de tekniske krav, der gælder for dette udstyr, henvises der i direktivet til Rådets direktiv 94/55/EF af 21. november 1994 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om transport af farligt gods ad landevej(2), samt Rådets direktiv 96/49/EF af 23. juli 1996 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om jernbanebefordring af farligt gods(3). I den udgave af bilagene til de to nævnte direktiver, der gælder fra 1. juli 2001, er der indføjet henvisninger til europæiske standarder, f.eks. standard EN 1442: 1998 om gasflasker til LPG. For beholdernes vedkommende er det meningen, at der i den udgave af bilagene, som skal gælde fra 1. juli 2003, indføjes henvisninger til europæiske standarder.

(1) EFT L 138 af 1.6.1999.

(2) EFT L 319 af 12.12.1994.

(3) EFT L 235 af 17.9.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3576/00

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(17. november 2000)

Om: Skattelettelser efter naturkatastrofer

Den hjælp, der ydes til såvel borgerne som den sociale sektor efter en naturkatastrofe, skal tjene til genoprettelse af forholdene før katastrofen. I den forbindelse er det vigtigt med virksomhedsstøtte for at hjælpe økonomien på fode igen i det ramte område.

Kommissionen anmodes om at opfordre medlemsstaternes regeringer til i forbindelse med katastrofer at træffe særforanstaltninger for virksomhederne f.eks. med henblik på udsættelse af frister både af handelsmæssig og af juridisk art.

Kommissionen anmodes om at træffe foranstaltninger, der kan sikre genopbygningsprojekter momsfritagelse eller fuldstændig tilbagebetaling af moms.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(29. januar 2001)

De momsfritagelser der er fastsat i Fællesskabets momslovgivning, er undtagelser fra princippet om at alle varer og tjenesteydelser der ydes mod et vederlag, er pålagt moms, jf. artikel 2 i Rådets sjette momsdirektiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag(1). De lovgivende myndigheder har indsat en fælles liste over fritagelser i det sjette momsdirektiv for at sikre at samme forhold stilles momsmæssigt ens i Fællesskabet, og at Fællesskabets egenindtægter opkræves på samme måde i alle medlemsstater.

Genopbygning efter naturkatastrofer omfattes ikke af fritagelserne i sjette momsdirektiv. Hertil kommer at man har konstateret at sådanne fritagelser medfører beskatningsskævheder, som erhvervslivet med regelmæssige mellemrum beklager sig over. Kommissionen overvejer derfor ikke at udvide undtagelsesbestemmelsernes anvendelsesområde.

På baggrund af Fællesskabets nuværende momslovgivning mener Kommissionen at en løsning på den problematik der rejses af det ærede medlem, må søges uden for det fælles momssystem.

Det er fastsat i traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), (tidligere artikel 92) at støtte, hvis formål er at råde bod på skader der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, er forenelig med fællesmarkedet. Det er således op til medlemsstater at træffe afgørelse jf. nærhedsprincippet om hvorvidt det er formålstjenligt at træffe sådanne foranstaltninger, og under hvilken form noget sådant bør ske.

(1) EFT L 145 af 13.6.1977.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2454/00

af John McCartin (PPE-DE) til Rådet

(24. juli 2000)

Om: Europæiske grænseområder

Har Rådet kendskab til et forslag fra Kommissionen om en handlingsplan, der tager sigte på at hjælpe grænseområder med at klare følgerne af udvidelsen, og har Rådet overvejet, hvorvidt denne plan vil kræve en ændring i de finansielle overslag med et nyt loft under udgiftsområde 2, således at de fattige regioner, der findes, ikke mister støtte som følge af udvidelsen?

Svar

(12. februar 2001)

Rådet har ikke fået forelagt noget forslag fra Kommissionen, der går i den retning, som det ærede medlem nævner, og har derfor ikke påtænkt at ændre de finansielle overslag med henblik på at dække de foranstaltninger, der nævnes i spørgsmålet. Situationen for de fattige regioner påvirkes således ikke i denne henseende.

Hvad angår det andet spørgsmål, gør Rådet det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at de finansielle overslag under alle omstændigheder allerede omfatter dækningen af andre foranstaltninger, navnlig Interreg III, linje A, der har til formål at fremme en integreret regionaludvikling mellem naboregioner ved grænser, ydre grænser og farvandsgrænser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4092/00

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(10. januar 2001)

Om: Manglende EU-midler til solenergiprogrammet i Andalusien (Spanien)

Fabrikanter og personer, som har installeret solceller i Andalusien, har gjort opmærksom på, at en nedskæring i budgettet i regionens program for støtte til denne form for vedvarende energi, har tvunget branchen ud på randen af en omstilling. Den planlægte støtte på 1,7 mia. pesetas er blevet reduceret til 1.2 mia.

Det regionale industriministerium i Andalusien oplyser, at nedskæringen skyldes manglende bevillinger fra EU, og det vil ifølge branchefolk føre til en kraftig nedgang i den forventede vækst, idet der er anmodet om opstilling af solceller med et areal på 45 000 m2, og heraf vil mindre end halvdelen blive installeret.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke oplysninger den ligger inde med om de manglende EU-midler til gennemførelse af anlæg til udnyttelse af denne vedvarende energikilde, således som det hævdes af det andalusiske industriministerium, og i hvilken udstrækning kan der stilles midler til rådighed for at undgå et fald i den betydningsfulde vækst på området, som der er tale om i Andalusien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(19. februar 2001)

I det integrerede operationelle program for det selvstændige samfund Andalusien for programmeringsperioden 2000-2006, som Kommissionen godkendte den 29. december 2000, er der afsat lidt over 65 mio. EUR (næsten 11 mia. ESP) til at fremme og støtte vedvarende energikilder og energibesparelser for både virksomheder og private. EF-fondene refunderer 59 % af udgifterne til disse formål.

Kommissionen gør det ærede medlem opmærksom på, at medlemsstaten ifølge nærhedsprincippet selv fastlægger de nærmere regler for den faktiske fordeling af det pågældende beløb mellem forskellige alternative energikilder i forhold til dens egne energipolitiske kriterier.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3230/00

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Rådet

(20. oktober 2000)

Om: Eventuel diskrimination af religiøse grupper

Italien bestræber sig (i lighed med alle de øvrige EU-medlemsstater) på at respektere religionsfrihed og retten til at udøve sin religion. Fra flere sider bliver der dog advaret om nye former for diskrimination, som tager sigte på at begrænse disse friheder.

Et europæisk land med en lang retstradition indførte for nylig i sin strafferet en ny forbrydelse, mental manipulation, og gav endvidere regeringen beføjelse til uden videre at udvælge grupper af sekterisk karakter, hvis medlemmer har været genstand for mere end en straffedom. I nogle tilfælde lader det til, at der er indledt undersøgelser, og at disse er vidt fremskredne, uden man endnu har klarlagt skyld og de eventuelt begåede ulovligheder.

Har Rådet allerede vedtaget liberale foranstaltninger, som tager sigte på at forsvare og beskytte tros- og religionsfriheden, eller agter det at tilpasse disse til de nye realiteter?

Svar

(26. februar 2001)

1. Rådet gør opmærksom på, at Fællesskabet i henhold til artikel 5, stk. 1, i TEF, handler inden for rammerne af de beføjelser og mål, der er tillagt det ved traktaten. Rådet kan også kun handle i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet (artikel 5, stk. 2, i TEF). Rådet finder desuden generelt, at strafferetlige spørgsmål bør behandles inden for rammerne af afsnit VI i TEU, når de tages op på EU-plan.

2. Med hensyn til det pågældende område kan Rådet i henhold til artikel 13 i TEF og inden for rammerne af de beføjelser, som traktaten tillægger Fællesskabet, træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering, men det har ikke fået forelagt forslag på dette område. Rådet skal minde det ærede parlamentsmedlem om, at det på samlingen den 27.-28. november 2000 på grundlag af samme artikel vedtog et direktiv om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, der tager sigte på at bekæmpe forskelsbehandling, bl.a. på grund af religion eller tro.

3. Endelig gør Rådet opmærksom på, at det i erklæring nr. 11 knyttet til Amsterdam-konferencens slutakt hedder: Den Europæiske Union respekterer og anfægter ikke den status i henhold til national lovgivning, som kirker og religiøse sammenslutninger eller samfund har i medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4132/00

af Rainer Wieland (PPE-DE) til Rådet

(16. januar 2001)

Om: En israelsk statsborgers spilleberettigelse i den tyske håndboldturnering

Er Rådet enig i, at israelske statsborgere i den tyske håndboldturnering kan anvendes på linje med EU-borgere, hvilket medfører, at deres spillercertifikater ikke skal forsynes med bogstavet A, jf. det tyske håndboldforbunds (DFB) spillebestemmelser?

Påtænker Rådet i benægtende fald

1) på baggrund af de for nylig afholdte forhandlinger med Israel om aktualisering af associeringsaftalen af 20. november 1995

2) på baggrund af det forhold, at israelske klubber i årevis har deltaget i europæiske fodbold-, håndbold- og lignende sportsbegivenheder og dermed er en fast del af det sportslige europæiske indre marked, således at det dermed vil være rimeligt og konsekvent at skabe et fælles område for tjenesteydelser på det sportslige område, som inkluderer Israel

at arbejde på, at associeringsaftalen med Israel ændres således, at israelske statsborgere sidestilles med EU-borgere, for så vidt angår fri bevægelighed, jf. EF-traktatens artikel 39?

Svar

(14. maj 2001)

Associeringsaftalen mellem EU og Israel, som trådte i kraft den 1. juni 2000, indeholder ingen bestemmelser om fri bevægelighed for personer. Derfor falder det spørgsmål om en israelsk statsborgers spilleberettigelse i den tyske håndboldturnering, som det ærede medlem af Europa-Parlamentet har rejst, under hver enkelt medlemsstats nationale kompetence.