ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2890/02

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(14. oktober 2002)

Om: Anholdelse af en nordkoreaner og hendes tolk i Kina

Vil Kommissionen rette henvendelse til de kinesiske myndigheder for at få oplyst, hvad der er sket den 32-årige nordkoreaner Yu Kum-shil, der den 31. august blev anholdt i grænsebyen Erenhot, da hun ville rejse ind i Mongoliet for at besøge sin mand?

Kan Kommissionen endvidere forhøre sig hos de kinesiske myndigheder om, hvad der er sket hendes mand, sydkoreaneren Kang Yong-chol, og den tolk, der ledsagede hende, Shin Yong-in?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(12. november 2002)

Kommissionen takker det ærede medlem for oplysningen om anholdelsen af nordkoreaneren Yu Kum-shil og hendes tolk den 31. august 2002 i grænsebyen Erenhot. Kommissionen vil undersøge dette særlige tilfælde nærmere.

EU har tidligere med stor interesse fulgt situationen for de nordkoreanske flygtninge i Kina og har rejst dette spørgsmål ved enhver given lejlighed over for både Den Demokratiske Folkerepublik Korea og Kina. Behandlingen af de nordkoreanske flygtninge vil blive drøftet på det næste møde i den bilaterale dialog mellem EU og Kina om menneskerettigheder den 13. og 14. november 2002 i Beijing.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2759/02

af Frank Vanhecke (NI) til Kommissionen

(1. oktober 2002)

Om: Terrorisme

I ugebladet Valeurs actuelles fra fredag den 13. september 2002 står der, at Kommissionen siden juli i år har udarbejdet en liste over terrororganisationer som led i den internationale kampagne til bekæmpelse af terrorisme.

Kan Kommissionen offentliggøre listen over disse organisationer?

På grundlag af hvilke kriterier er denne liste blevet opstillet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(15. november 2002)

Den Europæiske Union har givet udtryk for sin støtte til den internationale kampagne mod terrorisme, som først blev iværksat af De Forenede Nationer ved resolution 1373 (2001), og senere udbygget ved Sikkerhedsrådets resolution 1390 (2002), jf. Fælles holdning 2001/930/FUSP, 2001/931/FUSP og 2002/402/FUSP(1).

Efter disse retsakter vedtog Rådet to forordninger om fastfrysning af fonde og økonomiske ressourcer der ejes af personer, grupper og organisationer som er opført på lister over international terrorisme.

I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme(2) skal der opstilles en liste over personer, grupper og organisationer, som er involveret i terrorisme. På denne liste opføres personer, grupper og organisationer, som har forbindelse til tredjelande, samt sådanne som i øvrigt er genstand for FUSP-aspekterne i fælles holdning 2001/931/FUSP. Listen offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende(3) efter at være blevet vedtaget i Rådet.

Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 af 27. maj 2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 om forbud mod udførsel af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taliban i Afghanistan(4) er en retsakt som giver Kommissionen beføjelser til ændre den i nævnte forordning opstillede liste over personer, grupper og organisationer, som er tilsluttet Al Qaida og Taliban. Kommissionen har foreløbig vedtaget 7 ændringer af nævnte liste(5), alle på grundlag af konstateringer, som De Forenede Nationers Sikkerhedsråd eller de relevante sanktionsudvalg under dette råd har gjort.

(1) EFT L 344 af 28.12.2001 og EFT L 139 af 29.5.2002.

(2) EFT L 344 af 28.12.2001.

(3) Se Rådets afgørelse 2002/848/EC, EFT L 295 af 30.10.2002.

(4) EFT L 139 af 29.5.2002.

(5) Kommissionens forordning (EF) nr. 951/2002 (EFT L 145 af 4.6.2002), nr. 1580/2002 (EFT L 237 af 5.9.2002), nr. 1644/2002 (EFT L 247 af 14.9.2002), nr. 1754/2002 (EFT L 264 af 2.10.2002), nr. 1823/2002 (EFT L 276 af 12.10.2002), nr. 1893/2002 (EFT L 286 af 24.10.2002) og nr. 1935/2002 (EFT L 295 af 30.10.2002).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2774/02

af Struan Stevenson (PPE-DE) til Kommissionen

(3. oktober 2002)

Om: Euromønter

Schweiziske forskere har ifølge The Times af 12.9.2002 for nylig fastslået, at euromønter frigør op til 320 gange mere nikkel end tilladt i henhold til Den Europæiske Unions bestemmelser, hvilket

medfører forskellige hudreaktioner hos 10 % af de personer, der har nikkelallergi. Dette skyldes mønternes tofarvede udformning, som fremmer korrosion og frigørelse af nikkel, særlig ved kontakt med sved.

Har Kommissionen undersøgt, om 1- og 2-euromønter kan skade sundheden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(6. november 2002)

Den konklusion, der drages af den pågældende undersøgelse, er misvisende, fordi man i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/27/EF af 30. juni 1994 om tolvte ændring af direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater(1) henviser til genstande, som kommer i direkte og langvarig berøring med menneskers hud, som f.eks. smykker eller armbåndsure. Direktivet omfatter ikke mønter. Endvidere blev resultaterne opnået ved at klæbe 1- og 2-euromønter fast på huden af patienter med nikkelallergi i 48-72 timer. Efter dette tidsrum viste de en allergisk reaktion. Da disse betingelser tydeligvis ikke afspejler normal brug af euromønterne, mener Kommissionen ikke, at der er behov for at gribe ind over for mønterne.

Offentliggørelsen for nylig af denne undersøgelse ændrer ikke Kommissionens opfattelse af, at normal brug af euromønter ikke udgør en risiko for de europæiske borgere. Kommissionen har ikke kendskab til tilfælde af nikkelallergi, som kan spores tilbage til håndtering af 1- og 2-euromønter. Der er desuden intet videnskabeligt bevis for, at nikkelallergi skulle være blevet mere udbredt blandt europæiske borgere i den senere tid.

Disse konklusioner blev for nylig bekræftet i en uafhængig undersøgelse, som viste, at den mængde nikkel, som 1- og 2-euromønterne afgiver, er væsentligt mindre end tallene for de nationale mønter inden indførelsen af euroen.

(1) EFT L 188 af 22.7.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3763/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. december 2002)

Om: Søfartssikkerhed

En Paris MOU-undersøgelse af den havnestatskontrol, der udføres, viser hvilket kaos, der hersker inden for EU. Mens Italien næsten kontrollerer hvert andet skib, der anløber dets havne, kontrollerer Frankrig kun ét ud af ti. Det understreges, at sidstnævnte land tog initiativ til at udelukke de enkeltskrogede tankskibe, der var mere end 15 år gamle, fra den eksklusive økonomiske zone.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at harmonisere kontrollen af skibene i havnene for at øge sikkerheden til søs?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(10. februar 2003)

Som det ærede medlem bemærker, viser de årlige statistikker, som sekretariatet for Paris-aftalememorandummet om havnestatskontrol har offentliggjort, at omfanget af kontrollen varierer stærkt fra stat til stat. Dette er dog ikke ensbetydende med, at situationen er kaotisk.

Således er reglerne om havnestatskontrol blevet harmoniseret på fællesskabsplan ved Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol)(1).

Denne retsakt blev styrket efter ERIKA-ulykken, idet der bl.a. blev indført en procedure, hvorefter skibe, som er blevet tilbageholdt gentagne gange inden for de foregående to til tre år og er registreret i en flagstat, der er opført på den sorte liste over flagstater, hvis skibe tilbageholdes oftere end gennemsnittet, nægtes adgang. Disse ændringer til direktiv 95/21/EF vil træde i kraft i slutningen af juli 2003.

Kommissionen lægger stor vægt på, at reglerne om havnestatskontrol overholdes, og har gentagne gange, senest i meddelelsen af 3. december 2002(2), gjort medlemsstaterne opmærksom på deres forpligtelser i denne henseende. Den har indtrængende anmodet dem om at ansætte et tilstrækkeligt antal inspektører til at kontrollere mindst 25 % af skibene, således som det er fastsat i direktivet. Den har endvidere opfordret dem til at gennemføre tilstrækkeligt mange inspektioner i alle deres havne og på alle deres ankerpladser for at hindre, at disse benyttes som bekvemmelighedshavne.

Kommissionen vil inden for rammerne af sine beføjelser anvende alle retsmidler til at sikre, at førnævnte regler overholdes nøje. Den har således indledt en procedure ved Domstolen mod Frankrig og Irland for manglende overholdelse af kontroltærsklen på 25 %.

(1) EFT L 157 af 7.7.1995.

(2) KOM(2002) 681 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1431/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. maj 2002)

Om: Kommissionen og økonomiministeriets prognoser for højhastighedsforbindelsen til Galicien.

Den 30. april orienterede den spanske presse om økonomiministerens prognoser for anlægget af højhastighedsjernbanen i Spanien med hensyn til forbindelsen fra Madrid til Valladolid, Extremadura, Valencia, Córdoba, Asturien og Toledo samt Barcelona uden overhovedet at nævne forbindelsen til Galicien. Hvilke projekter har den spanske regering indgivet herom med henblik på EU-medfinansiering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(23. juli 2002)

Hvad angår støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, skal Kommissionen minde det ærede medlem om, at medlemsstaterne i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om almindelige bestemmelser for strukturfondene(1) kun er forpligtet til at informere om større projekter som fastsat i forordningens artikel 25.

Til dato har de spanske myndigheder indgivet to anmodninger om støtte fra Samhørighedsfonden til højhastighedsforbindelser fra Madrid via Barcelona til den franske grænse og fra Madrid til Valladolid. Forbindelsen mellem Madrid og Cordoba har været i brug siden 1992.

Hvad angår højhastighedsforbindelserne i Galicien, henviser Kommissionen det ærede medlem til en række svar, den har afgivet om samme spørgsmål, hvoraf H-0362/02(2), H-0274/02(3) samt E-2455/01 og E-2466/01(4) er blandt de seneste.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.

(2) Skriftligt svar af 11.6.2002.

(3) Skriftligt svar af 14.5.2002.

(4) EFT C 115 E af 16.5.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3925/02

af Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE) til Kommissionen

(9. januar 2003)

Om: Konkurrence

Citronsektoren i EU befinder sig for indeværende i en vanskelig periode, i første række på grund af de uforholdsmæssigt store fordele, som EU har indrømmet varer med oprindelse i tredjelande. Dertil kommer, at den seneste reform af den fælles markedsordning for frugt og grønsager kun har haft begrænsede virkninger for citronproducenternes muligheder for at organisere sig i f.eks. Spanien, hvor kun 20 % af produktionen går gennem organisationer.

EU har til hensigt snarest at ændre direktiv 92/2/EF(1) om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer, og i et af de første udkast til ændring foreslår Kommissionen at erstatte kunstigt fremstillet citronsyre (E330) med citronsaft, hvis ernæringsmæssige egenskaber er langt bedre. Man kunne herved finde afsætning for en stor del af overskudsproduktionen af citroner. Desværre har Kommissionen ændret sit oprindelige udkast om erstatning af det kunstige tilsætningsstof, som anvendes af fødevare- og drikkevareindustrien som sødestof.

Finder Kommissionen ikke, at ændringen af direktiv 95/2/EF er en enestående lejlighed til delvis at løse disse problemer, hvor forbrugeren samtidig får adgang til et sundere alternativ på et tidspunkt, hvor EU i stadig højere grad bestræber sig på at forbedre varernes kvalitet og sikkerhed? Har Kommissionen endelig til hensigt at foreslå foranstaltninger med henblik på at forbedre den fælles markedsordning som led i en fremtidig reform af sektoren?

(1) EFT L 61 af 18.3.1995, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(31. januar 2003)

Anvendelsen af citronsyre (E 330) i fødevarer er reguleret ved Parlamentets og Rådets direktiv 95/2/EF af 20. februar 1995 om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler har evalueret citronsyres risikofrihed og konkluderet, at citronsyre kan anvendes i fødevarer uden betænkeligheder. Der er derfor ikke nogen sikkerhedsmæssig grund til, at citronsyre ikke kan anvendes i fødevarer. Det bør bemærkes, at anvendelsen af tilsætningsstoffer i fødevareproduktionen er frivillig, og at forbrugerne informeres om anvendelsen via mærkningen. Hvis fødevarefabrikanterne ønsker det, kan de erstatte citronsyre med citronsaft. Hidtil har dog mange europæiske fødevareproducenter foretrukket at anvende citronsyre, da det byder på teknologiske fordele sammenlignet med anvendelsen af citronsaft.

Hvad angår den fælles markedsordning for frugt og grøntsager, har Kommissionen til hensigt at foreslå forbedringer af de nugældende regler i løbet af andet kvartal af 2003 som ønsket af Parlamentets i dets beslutning af 5. juli 2001 og i henhold til det spanske formandskabs konklusioner i juni 2002. Et af de hovedspørgsmål, som Kommissionen vil bringe op i sine forslag, er bl.a., hvordan udbuddets organisation og koncentration kan forbedres, når det gælder frugt og grøntsager, herunder citroner
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3875/02

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(10. januar 2003)

Om: Fællesskabskriterier for udvikling af den regionale luftfart

Den regionale luftfart er takket være dens særlige karakteristika for øjeblikket den luftfartssektor i verden, der kan fremvise den største vækst, og som kan betragtes som dagens og fremtidens elite-transportform.

Mange selskaber i denne sektor har imidlertid fra at være begrænset til udelukkende at beflyve regionale ruter udviklet sig til også at beflyve internationale ruter, idet de flyver for store luftfartsselskaber. Dette har medført klager fra de store selskabers side, fordi disse er foruroliget over den alvorlige konkurrence fra ruter, som nu i mange tilfælde beflyves af regionale flyselskaber.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, om der findes specifikke EU-bestemmelser for udvikling af den regionale luftfart, som kan forhindre konkurrencemæssige konflikter med de luftfartsselskaber, der traditionelt har befløjet de internationale ruter, bl.a. i betragtning af, at operationernes omfang medfører bekostelige forpligtelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. februar 2003)

Siden der den 1. januar 1993 trådte tre forordninger i kraft, som udgør den tredje pakke om liberalisering af luftfartssektoren (forordning (EØF) nr. 2407/92(1), 2408/92(2) og 2409/92(3)), har alle luftfartsselskaber kunnet beflyve de ruter, de måtte anse for at være kommercielt bæredygtige, mellem lufthavne i Fællesskabet (artikel 3 i forordning (EØF) nr. 2408/92). På dette liberaliserede marked, hvor der er fri konkurrence, styres luftfartsselskabernes valg derfor af deres kommercielle strategi og kravet om rentabilitet, uden at der skelnes mellem de forskellige ruter.

Fællesskabsretten har således ingen specifikke bestemmelser om regionale selskaber, som er underlagt de samme regler for konkurrence og kontrol med offentlige tilskud som alle øvrige selskaber.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber, EFT L 240 af 24.8.1992.

(2) Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet, EFT L 240 af 24.8.1992.

(3) Rådets forordning (EØF) nr. 2409/92 af 23. juli 1992 om billetpriser og rater inden for luftfart, EFT L 240 af 24.8.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3804/02

af Christos Folias (PPE-DE) til Kommissionen

(18. december 2002)

Om: Naturkatastrofer

Flere områder i det vestlige Grækenland blev ramt af det yderst kraftige jordskælv den 2. december 2002. Huse og forretninger blev alvorligt beskadiget, varer blev ødelagt, og økonomien, især i Ilias amt, blev rystet.

Er de rette betingelser og forudsætninger opfyldt for, at den nye forordning, gennem hvilken der oprettedes en ny fond for naturkatastrofer, kan træde i anvendelse?

Kan den græske regering gennem de regionale operative programmer få stillet midler til rådighed til dækning af skaderne?

Hvilke andre foranstaltninger ville Kommissionen kunne træffe eller foreslå i dette øjemed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(24. januar 2003)

Hovedformålet med Den Europæiske Unions Solidaritetsfond (EUSF) er at yde nødhjælp i forbindelse med større naturkatastrofer, som har en alvorlig indvirkning på borgernes livsvilkår, det naturlige miljø eller økonomien i en eller flere regioner i det berørte land. Som større katastrofe betragtes i EUSF-forordningen en katastrofe, der forvolder skader, som vurderes til enten mere end 3 mia. EUR i 2002-priser eller mere end 0,6 % af landets bruttonationalindkomst (BNI).

I undtagelsestilfælde kan en region også modtage midler fra fonden, når regionen er blevet ramt af en usædvanlig katastrofe, som berører størstedelen af befolkningen med alvorlige og vedvarende følger for livsvilkårene og den økonomiske stabilitet i regionen.

For at få del i midlerne fra EUSF skal de nationale myndigheder indsende en ansøgning til Kommissionen senest ti uger efter den første skade.

Med hensyn til anvendelsen af de midler, der står til rådighed inden for rammerne af det pågældende regionale operative program for det vestlige Grækenland, er det op til de græske myndigheder at beslutte, hvorvidt de ønsker at anvende en del af disse midler til håndtering af visse skader som følge af det jordskælv, som det ærede medlem henviser til, i overensstemmelse med forordningerne om gennemførelsen af strukturfondene, særligt hvad angår de gældende regler for støtteberettigelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3667/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. december 2002)

Om: Den franske marines udvisning af tankskibet Enalios Titan

Tirsdag den 3. december 2002 udviste den franske marine tankskibet Enalios Titan, et étskroget skib, der sejler under maltesisk flag, fra den franske eksklusive økonomiske zone (EØZ) på 200 sømil. Inden skibet blev udvist, var det blevet grundigt kontrolleret af de franske myndigheder, der havde fundet alt i orden. Det understreges endvidere, at skibet af Den Norske Veritas, medlem af IACS, en organisation anerkendt af IMO og Kommissionen, på sit certifikat har fået højeste karakter (condition assessment programme grade 1 rating).

Skibets kaptajn blev i øvrigt truet af personale fra den franske marine, der advarede ham om, at hvis han ikke forlod den franske eksklusive økonomiske zone, ville følgerne være på eget ansvar og egen risiko med alt, hvad dette indebærer.

Eftersom en sådan handling aldrig før er set og desuden er i strid med fællesskabsbestemmelserne, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen så at træffe for at sætte en stopper for de franske myndigheders overtrædelse af fællesskabslovgivningen?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palaciopå skriftlige forespørgsler E-3666/02 og E-3667/02

(10. februar 2003)

I sin meddelelse af 3. december 2002(1) udtrykte Kommissionen bekymring over de skibe, som allerede nu undgår Den Europæiske Unions havne for at unddrage sig kontrol og fortsætter med at sejle i farvandene ud for vore kyster, herunder i medlemsstaternes territorialfarvande og eksklusive økonomiske zoner. Kommissionen har anmodet medlemsstaterne om i fællesskab at overveje forskellige løsningsmodeller, som giver dem mulighed for at træffe foranstaltninger til at beskytte deres kystfarvande, navnlig territorialfarvandene og de eksklusive økonomiske zoner, mod skibe, som udgør en trussel mod havmiljøet.

Medlemsstaterne skal have mulighed for at beskytte deres kyststrækninger mod truslen fra skibe, som helt klart ikke opfylder normerne, eller som frembyder en væsentlig risiko for miljøet. Derfor vil Kommissionen, som bebudet i meddelelsen af 3. december 2002, tage initiativ til en revision af den internationale havretskonvention.

På mødet den 6. december 2002 godkendte Rådet (transport) enstemmigt disse retningslinjer. Det bekræftede samtidig, at det ville forbyde enkeltskrogede olietankskibe, som transporterer svær fuelolie, at anløbe Den Europæiske Unions havne.

På denne baggrund forelagde Kommissionen den 20. december 2002 et forordningsforslag for Europa-Parlamentet og Rådet(2), som tager sigte på at forbyde transport af svære olier i enkeltskrogede tankskibe til eller fra Den Europæiske Unions havne og at afkorte den tidsplan for udfasning af enkeltskrogede tankskibe, som blev vedtaget i forbindelse med ERIKA-I.

Kommissionen har anmodet Europa-Parlamentet og Rådet om at hastebehandle dette forslag, således at det kan vedtages på rådsmødet (transport) den 27. marts 2003.

(1) KOM(2002) 681 endelig udg.

(2) KOM(2002) 780.