DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/882

(2004/C 84 E/0976)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0807/04

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(15. marts 2004)

Om: Manglende gyldighed af flyvercertifikat til civilluftfart ved brug i en anden medlemsstat eller efter revision af reglerne for ATPL-certifikater

1. Er Kommissionen bekendt med, at det tilsyneladende kan forekomme, at en person, der i 1990'erne via Schiphols erhvervspilotuddannelse (Opleiding Beroepsvliegers Schiphol, OBS) med udmærkelse i såvel teori som praksis erhverver et teoretisk erhvervspilotcertifikat (det nederlandske ATPL-certifikat), men derefter grundet manglende beskæftigelsesmuligheder i Nederlandene søger arbejde som pilot i Tyskland og som følge af, at det nederlandske certifikat hovedsageligt ikke anerkendes der, også skulle erhverve et tysk ATPL-certifikat ved RWL i Mönchengladbach?

2. Er Kommissionen bekendt med, at det ligeledes kan forekomme, at den pågældende først arbejdede med sit tyske certifikat i to år hos Air Berlin (Berlin og Paderborn) og derefter syv år hos Virgin-Express i Belgien som pilot på alle typer Boeing-fly i Europa, Mellemøsten og Afrika, men derefter mistede retten til at flyve, fordi der blev indført nye internationale JAR-certifikater, som ikke længere automatisk forlænges hvert halve år samtidig med lægeattesten?

3. Er det efter Kommissionens opfattelse acceptabelt, at denne forlængelse blev nægtet, fordi punktet »Fjerntrafik« (tilladelse til flyvninger over Atlanten) kun findes i det nederlandske certifikat, selv om den pågældende som led i erhvervelsen af det tyske certifikat gentog denne del af uddannelsen, men blev fritaget fra eksamen heri, da dette punkt i den nederlandske eksamen blev anerkendt? Er det almindeligt, at det tyske luftfartsdirektorat (LBA) i Braunschweig i første omgang kun reagerer på indenlandske JAR-ansøgninger for derefter at udstede et certifikat til de oversete udenlandske certifikatindehavere, som kun er gyldigt i Tyskland?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(30. april 2004)

Som det ser ud i dag, er betingelserne for udstedelse af certifikater til cockpitpersonale ikke harmoniseret på EU-plan. Imidlertid gælder ifølge Rådets direktiv 91/670/EØF af 16. december 1991 (1) princippet om gensidig anerkendelse inden for Fællesskabet af certifikater, der er udstedt af medlemsstaterne.

Dette direktiv forpligter medlemsstaterne til at anerkende certifikater, der er udstedt af andre medlemsstater, på grundlag af »ækvivalente krav«. Hvis der er begrundet tvivl om ækvivalensen af et givet certifikat, kan værtsmedlemsstaten anse, at supplerende krav og/eller prøver er nødvendige, for at certifikatet kan anerkendes.

Ifølge direktivet skal medlemsstaterne også anerkende certifikater, der er udstedt i overensstemmelse med kravene i bilag 1 til Chicago-konventionen om international civil luftfart, når indehaveren opfylder særlige valideringskrav.

Medlemsstaterne er naturligvis også underlagt EF-traktatens generelle bestemmelser om fri bevægelighed, etableringsret og forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, såvel som Domstolens overordnede principper og retspraksis for gensidig anerkendelse.

Direktiv 91/670/EØF hindrer ikke medlemsstaterne i at ændre de nationale betingelser for udstedelse af certifikater eller begrænse gyldighedsperioden for anerkendelsen af et certifikat fra en anden medlemsstat, navnlig ikke, hvis det oprindelige certifikat har en begrænset gyldighedsperiode. Direktivet tillader også medlemsstaterne at gøre anerkendelsen betinget af, at certifikatet fortsat opfylder de gældende krav i værtsmedlemsstaten, herunder kravet om en gyldig lægeattest for certifikatindehaverens sundhedstilstand.

I mangel af præcise oplysninger om den konkrete sag henviser Kommissionen det ærede medlem til svaret i det første afsnit ovenfor.

(1) EFT L 373 af 31.12.1991.