ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1458/99

af David Bowe (PSE) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Funktionelle levnedsmidler

Mener Kommissionen, at det finske kolesterolsænkende margarinemærke, der fremstilles af Raisio, bør underkastet en yderligere undersøgelse, da der nu er opstået bekymringer i forbindelse med Unilevers introduktion af et tilsvarende mærke?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen på skriftlige forespørgsler E-1455/99, E-1456/99, E-1457/99 og E-1458/99

(15. oktober 1999)

Kommissionen har ikke til hensigt at foreslå nye fællesskabsbestemmelser for mærkning af såkaldte funktionelle levnedsmidler. Denne kategori levnedsmidler eksisterer for øjeblikket ikke i fællesskabsloven, og de pågældende produkter falder derfor ind under de generelle bestemmelser i Rådets direktiv 79/112/EØF af 18. december 1978(1) om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for sådanne levnedsmidler.

Unilever ansøgte i 1997 i Nederlandene om tilladelse til på fællesskabsmarkedet at markedsføre noget gult smørefedt med tilsat phytosterol-estere, i henhold til Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97 af 27. januar 1997 om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser(2). Unilever må have været af den opfattelse, at dets produkt ikke i væsentlig grad lignede det produkt, der fremstilles i Finland af Raisio, da det ikke påberåbte sig artikel 3, stk. 4, i forordning (EF) nr. 258/97 som fastlægger en forenklet procedurer for produkter, som i alt væsentligt svarer til eksisterende levnedsmidler eller eksisterende levnedsmiddelingredienser.

Kommissionen formulerede ikke selv indsigelser mod de tyske myndigheders indledende vurdering af Unilevers produkt. Mange medlemsstater forelagde dog begrundede indsigelser; tilladelse kan derfor kun gives

i henhold til proceduren i artikel 13 i forordning (EF) nr. 258/97. Da de indsigelser, medlemsstaterne fremlagde er forbundet med den offentlige sundhed, hørte Kommissionen Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler i henhold til artikel 11 i forordning (EF) nr. 258/97. Man afventer for øjeblikket det videnskabelige udvalgs udtalelse.

Hvad angår Raisios produkt, opfordres det ærede medlem til at se på Kommissionens svar til hr. Mulders skriftlige spørgsmål nr. P-1506/99(3).

(1) EFT L 33 af 8.2.1979.

(2) EFT L 43 af 14.2.1997.

(3) EFT C 203 E af 18.7.2000, s. 4.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1684/99

af Reino Paasilinna (PSE) til Kommissionen

(22. september 1999)

Om: Pensionsalder for brandmænd

Pensionsalderen for brandmænd i Finland er 65 år, mens den i de øvrige europæiske lande er fastsat ud fra hvert enkelt lands lovgivning. På det fælles møde om brandslukningspersonalets ansættelses- og arbejdsvilkår, der blev afholdt i Geneve den 9. -16.5.1990, anbefalede Den Internationale Arbejdsorganisation, ILO, at pensionsalderen for brandmænd blev nedsat væsentligt. Brandmændenes arbejde er som bekendt hårdt og farligt, og det ville være rimeligt, at ILO's henstilling blev fulgt i alle EU-lande.

Agter Kommissionen at udarbejde en bestemmelse eller i hvert fald en henstilling om nedsættelse af pensionsalderen for brandmænd i alle EU-lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(26. oktober 1999)

Kommissionen har ikke til hensigt at foreslå en harmonisering af pensionsalderen for brandmænd i medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1632/99

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(15. september 1999)

Om: Misbrug af dominerende stilling på sukkermarkedet i den autonome region Azorerne

Den sukkerproducerende virksomhed i den autonome region Azorerne tegner sig for en meget lille og stadigt faldende andel af de sukkerkvoter, som EU tildeler Portugal.

I løbet af de seneste måneder er der i forretningerne på Azorerne dukket sukker op med oprindelse i fastlandet til priser, som ligger langt under forretningerne her uanset transportomkostningerne til den autonome region.

Mener Kommissionen ikke, at de forskellige prisniveauer på fastlandet og i den autonome region Azorerne, som opretholdes af de virksomheder, der dominerer markedet, er udtryk for misbrug af en dominerende stilling?

Hvad vil Kommissionen foretage sig i denne situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(18. oktober 1999)

Sukkermarkedet på Azorerne er en del af EU-markedet. Det er derfor åbent for forsyninger fra andre regioner. Sukker produceret på Azorerne har derimod ikke tilsvarende muligheder, da det er produceret på særlige præferencevilkår. Fordelene er i overensstemmelse med Poseima-programmets målsætninger forbeholdt den lokale sukkerroeproduktion, forarbejdningsindustrien samt forbrugerne i denne region. Hvis der leveres sukker fra kontinentet til Azorerne, så er det fordi priserne på Azorerne giver de pågældende virksomheder mulighed for at opnå en fortjeneste, der svarer til den, der kan opnås på kontinentet.

Normalt bør de særlige betingelser, som sukkerindustrien på Azorerne nyder godt af, gøre det muligt for den at levere til det lokale marked til konkurrencedygtige priser, da de nævnte betingelser giver disse sukkerfabrikker mulighed for at købe råsukker til verdensmarkedsprisen og sælge raffineret sukker til EU-prisen.

Da den lokale sukkerroeproduktion på Azorerne på nuværende tidspunkt er meget lille, opnås denne store fortjenstmargin ved raffineringen på størstedelen af sukkerproduktionen. Kommissionen finder således ikke, at den bør intervenere på den måde, det ærede medlem foreslår.

Det ærede medlem henvises endvidere til Kommissionens svar på de skriftlige forespørgsler E-1630/99(1) og E-1631/99(2).

(1) Se side 56.

(2) Se side 57. .
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0646/99

af Ian White (PSE) til Kommissionen

(16. marts 1999)

Om: Skat på beskæftigelsen af udenlandske statsborgere

Er Kommissionen klar over, at det ser ud til, at beskæftigelsen af udenlandske statsborgere i den tyske teaterverden beskattes med 20 %? Kan Kommissionen bekræfte, at dette er tilfældet, og er den enig i, at denne fremgangsmåde diskriminerer andre EU-borgere i Forbundsrepublikken Tyskland?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. oktober 1999)

Kunstnere, der ikke er bosat i Tyskland, men som har optjent deres erhvervsmæssige indkomst i Tyskland, er omfattet af den tyske indkomstbeskatning, uanset om de også betaler indkomstskat i den medlemsstat, hvor de er bosat (denne stat skal naturligvis tage hensyn til den skat, der er betalt i Tyskland). For at sikre skatteindbetalingen og lette inddrivelsen er arrangørerne i henhold til den tyske lov om indkomstbeskatning fra 1997, senest ændret ved loven om skattelettelser for perioden 1999/2000/2002 af 24. marts 1999, forpligtet til fra de honorarer, der er aftalt med de udenlandske kunstnere, såvel som fra lignende ydelser og supplerende udgifter, at tilbageholde en indkomstskat på 25 % (15 % for 1996) samt et solidaritetsbidrag og moms.

Dette skattefradrag svarer til en skattepligtig gevinst til den nuværende marginale maksimumsats på 53 %, eller mindre end 50 % af bruttoindkomsten. Det vil med andre ord sige, at systemet evaluerer de fradragsberettigede udgifter til mere end 50 %, hvilket synes rimeligt. Endvidere kan der efter anmodning herom til skattemyndighederne indrømmes en skattenedsættelse, hvis det påvises, at den skat, som faktisk skal betales, bør være lavere (§ 50a i lov om indkomstbeskatning). Denne bestemmelse finder navnlig anvendelse, hvis der påløber udgifter, som normalt ikke udgør en del af skattegrundlaget. Under alle omstændigheder kan der udarbejdes en individuel skattefastsættelse ifølge den progressive sats ved indgivelse af en selvangivelse. For meget betalt skat vil derefter blive refunderet. Den tilbageholdte skat på 25 % anses dog for at være endelig, hvis den udenlandske kunstner ikke gør indsigelse.

Tyske kunstnere er omfattet af den samme skat, men betaler altid til en individuel sats, der afhænger af deres indtægter, som er opgivet i deres selvangivelse.

De forskellige metoder for skatteopkrævning anses ikke for at være diskriminerende, fordi de afspejler forskellen mellem den situation, der foreligger for udenlandske og tyske kunstnere, hvilket ikke forekommer urimeligt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1788/99

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(11. oktober 1999)

Om: Fodboldklubben Lazio og dens aftale med et rejsebureau

Har Kommissionen kendskab til pressemeddelelserne, i henhold til hvilke fodboldklubben Lazio har undertegnet en treårig aftale med et rejsebureau, som skal sørge for transport og billetter til udekampe i Champions' League, hvilket fører til, at hvis klubbens fans vil sikre sig biletter til kampene, så må de betale det dobbelte af, hvad det ville koste at rejse til kampene for egen regning?

Kommissionen har i sine tidligere svar på lignende spørgsmål sagt, at en sådan ordning var en overtrædelse af EU's retsakter og misbrug af en dominerende stilling. Vil Kommissionen derfor undersøge dette spørgsmål og, hvis pressemeddelelserne er sande, give fodboldklubben Lazio meddelelse om, at en sådan lovovertrædelse omgående bør bringes til ophør?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(9. november 1999)

Det ærede medlem spørger, om Kommissionen finder, at en aftale mellem fodboldklubben Lazio og et rejsebureau, som klubben overdrager 70 % af alle sine billetter til udekampe i Champions' League, er udtryk for misbrug af dominerende stilling i strid med EU-retten.

Hvis de presseforlydender, det ærede medlem henviser til, er sande, synes virkningen af den pågældende aftale at forbeholde et enkelt rejsebureau en betydelig del af billetterne til udekampe, som rejsebureauet sælger videre til offentligheden, og dermed er andre rejsebureauer forhindret i at sælge Lazios tilhængere billetter til de pågældende kampe. Endvidere må det forventes, at Lazios tilhængere i forbindelse med det udpegede rejsebureaus billetsalg bliver tvunget til at købe billetterne som en del af en pakke af tjenesteydelser, herunder rejse og indkvartering.

EU's konkurrenceregler gælder kun, hvis aftalen kan få betydelige virkninger for samhandelen mellem medlemsstaterne. Billetter, der er tildelt fodboldklubben Lazio til klubbens udekampe i Champions' League, må forventes kun at være attraktive for italienske fans. Det kan derfor antages, at efterspørgselen efter disse billetter er af national, regional eller endog lokal karakter. Eventuelle restriktive virkninger af den pågældende aftale må derfor formodes at være næsten udelukkende begrænset til rejsebureauer og andre distributører af billetter på det italienske marked.

Kommissionen finder derfor, at den pågældende aftale kun kan få ringe betydning for samhandelen mellem medlemsstaterne, og at EU's konkurrenceregler derfor ikke gælder.

Aftaler eller praksis, der menes at have begrænsende virkninger på rent nationalt plan, kan imidlertid behandles af konkurrencemyndighederne i den pågældende medlemsstat. Det ærede medlem kan således indbringe sagen for den italienske myndighed Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Via Liguria 26, I-00187 Rom).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1498/99

af Hans Kronberger (NI) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Virksomheder, der formidler lejetropper

Der er i den seneste tid indløbet stadig flere beretninger om virksomheder, der formidler lejetropper, og der som regel er organiseret ud fra Europa og først og fremmest opererer i Afrika, men også på andre krigsskuepladser.

1. Har Kommissionen kendskab hertil?

2. Ser Kommissionen en opgave i bekæmpelsen af disse virksomheder, der må løses på EU-plan?

3. Har Kommissionen allerede taget skridt til at forhindre denne suspekte adfærd? I bekræftende fald hvilke? I benægtende fald hvorfor ikke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(7. oktober 1999)

Kommissionen er vidende om beretninger om grupper, der formidler lejetropper til lande i Afrika og til andre krigsområder og er bekymret over dennne udvikling. Kommissionen mener, at verdenssamfundet bør overveje effektive foranstaltninger for at imødegå dette fænomen og noterer sig med interesse det arbejde, De Forenede Nationer udfører på dette område.

Kommissionen mener i tilfælde, hvor sådanne grupper er etableret i medlemsstater eller formidler lejetropper i medlemsstaterne, at ansvaret for indgreb mod deres virksomhed og eventuel bekæmpelse heraf, hovedsageligt påhviler myndighederne i de pågældende medlemsstater.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1624/99

af Markus Ferber (PPE-DE) til Kommissionen

(15. september 1999)

Om: EU-støtte til en hønsefarm i Vseruby (Tjekkiet)

Et tysk konsortium planlægger at bygge en hønsefarm til 1,2 mio. læggehøns og 200.000 kyllinger ved den bayrisk-tjekkiske grænse. Befolkningen er meget betænkelig på grund af mulig overførsel af sygdomme med vinden.

Støttes hønsefarmen i Vseruby direkte eller indirekte med EU-bevillinger (f.eks. over PHARE)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(29. oktober 1999)

Kommissionen kan bekræfte, at der ikke ydes PHARE-støtte til den hønsefarm, det ærede medlem omtaler. Kommissionen er heller ikke bekendt med, at der ydes nogen anden form for EF-midler dertil.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1692/99

af Manuel Pérez Álvarez (PPE-DE) til Kommissionen

(29. september 1999)

Om: Foranstaltninger til fordel for ældre

Budgetposterne for foranstaltninger til fordel for ældre konto B3-4104 i 1996 og 1997 blev blokeret som følge af Det Forenede Kongeriges klage til Domstolen over manglende retsgrundlag.

Kan Kommissionen oplyse, hvorledes den nuværende situation for disse konti til fordel for ældre er, og om den anser det for muligt, at beløbene for 1996 og 1997 frigives?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(12. november 1999)

Parlamentet, Rådet og Kommissionen indgik den 17. juli 1998 en interinstitutionel aftale om retsgrundlag og gennemførelse af budgettet. Ifølge denne aftale kræves der for at bruge midler fra fællesskabsbudgettet et grundliggende redskab (sekundær lovgivning som retsgrundlag for Fællesskabets foranstaltning og brugen af de midler, der er opført på budgettet) med kun ganske bestemte undtagelser. I lyset af denne interinstitutionelle aftale var det Det Forenede Kongeriges opfattelse, at det ikke længere var nødvendigt at videreføre sag C-239/96 om standsning af Kommissionens indkaldelse af ansøgninger om tilskud fra budgetkonto B3-4104, og sagen blev trukket tilbage.

En undtagelse, der er tilladt i henhold til den interinstitutionelle aftale, er finansieringen af forberedende foranstaltninger, som skal bane vejen for forslag til vedtagelse af fremtidige fællesskabsforanstaltninger. På dette grundlag blev der givet støtte til foranstaltninger vedrørende ældre i 1998 over budgetkonto B3-4116

(samarbejde med ikke-statslige organisationer og sammenslutninger dannet af socialt udstødte og ældre) i form af forberedende foranstaltninger til fællesskabsforanstaltninger på grundlag af artikel 137 i EF-traktaten (tidligere artikel 118) om bekæmpelse af social udstødelse. Der blev udsendt en første indkaldelse af forslag til forberedende aktioner i oktober 1998 og der blev i den sammenhæng finansieret 40 projekter.

I budgettet for 1999 blev budgetkonto B3-4104 inddraget i budgetkonto B3-4112 (forberedende foranstaltninger til bekæmpelse og forebyggelse af social udstødelse). Der blev offentliggjort flere indkaldelser i juni 1999 under denne konto om imødegåelse af udelukkelse af ældre og andre typer af udstødelse, og Kommissionen evaluerer i øjeblikket de indkomne forslag.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1929/99

af Jan Wiersma (PSE) til Kommissionen

(4. november 1999)

Om: Behandlingen af roma i Den Tjekkiske Republik

Har Kommissionen kendskab til kommunalbestyrelsens planer i den tjekkiske kommune Usti Nad Labem om at opføre en mur i et beboelseskvarter for at adskille den del af kvarteret, hvor der bor roma, fra den del, hvor der ikke bor roma?

Er disse planer efter Kommissionens opfattelse i strid med de kriterier, ansøgerlandene skal opfylde, som blev vedtaget i København?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen i bekræftende fald træffe?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(23. november 1999)

Kommissionen er bekendt med, at det lokale byråd i byen Usti nad Labem den 15. september 1999 vedtog at bygge en mur i en af byens gader for at adskille Roma-sigøjnerne fra de andre beboere i gaden. Muren blev bygget den 13. oktober 1999 på trods af protester fra den tjekkiske regering, og skønt deputeretkammeret samme dag havde vedtaget at annullere de lokale myndigheders beslutning.

Den 18. oktober 1999 udnævnte den tjekkiske regering ved en resolution en repræsentant for regeringen indenrigsviceminister Pavel Warecky til at forhandle med de lokale myndigheder om en holdbar løsning på problemet i overensstemmelse med deputeretkammerets afgørelse. I denne resolution anmodede den tjekkiske regering også vicepremierminister og formand for den rådgivende forsamling Pavel Rychetsky om at drøfte regeringens skridt med repræsentanter for Roma-samfundet og informere de diplomatiske missioner fra de stater, der har kontaktet den tjekkiske regering, om dette spørgsmål. Den tjekkiske regering har udtalt, at det er dens hensigt at løse problemet inden Det Europæiske Råd i Helsinki i december 1999.

Umiddelbart efter murens opførelse udtrykte Kommissionen sin bekymring over situationen i Usti nad Labem, og den følger udviklingen nøje. Kommissionen fører en fortsat dialog med de tjekkiske myndigheder om dette spørgsmål og støtter fuldt ud Den Tjekkiske Republiks indsats for at finde en løsning, der sikrer Roma-minoriteten den nødvendige respekt og beskyttelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1652/99

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. september 1999)

Om: Forurening af vandet i Periferiaki Tafros 66

Periferiaki Tafros 66 (et kunstigt, udgravet vandløb) gennemløber amterne Imathia og Pella, samler vandet fra små lokale floder og udmunder i Aliakmon, og via denne når vandet ud i Thermaikos Kolpos. Periferiaki Tafros 66 modtager ulovligt industriaffald fra hele området. Stikprøver og målinger udført forskellige steder viser, at ingen former for liv vil kunne eksistere i dette vandløb.

Under henvisning til følgende:

- at nogle af de fabrikker, der er i drift i området, ikke har biologiske rensningsanlæg mens andre råder over sådanne anlæg, der dog enten ikke udnyttes eller fungerer mangelfuldt, hvilket medfører ukontrolleret udledning af industriaffald fra området og dermed overtrædelse af fællesskabslovgivningen,

- klagen fra bormestrene i Irinoupoli, Apostolos Pavlos og Anthemia samt de ti år gamle anklager og heftige protester fra indbyggerne omkring det ovennævnte vandløb og de lokale miljøbeskyttelsesorganisationer,

- de skadelige virkninger for miljøet og folkesundheden (giftighed, intens stank, fisk døde af iltmangel, der driver i land) og

- overtrædelse af fællesskabsdirektiver om affald, beskyttelse af grundvand, drikkevandskvalitet og forebyggelse af havforurening,

bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Agter Kommissionen at kræve af de ansvarlige græske myndigheder, at de lover at få standset denne forurening af Periferiaki Tafros 66 definitivt?

2. Har Kommissionen planer om at finansiere et forvaltningsprojekt i området for at genoprette den ødelagte naturlige balance langs hele Periferiaki Tafros 66, hvis den anmodes derom?

3. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at sørge for, at Fællesskabets miljølovgivning overholdes fuldt ud, hvis den konstaterer overtrædelser af bestemmelserne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(27. oktober 1999)

Kommissionen er ikke blevet underrettet om forureningen af vandet i omfartskanal 66 (Periferiaki Tafros 66) og takker det ærede medlem for oplysningerne. Kommissionen vil rette henvendelse til de græske myndigheder og anmode disse om nærmere oplysninger vedrørende den måde, de allerede eksisterende

rensningsanlæg samt systemet til opsamling af spildevand og andet affald fra den pågældende regions virksomheder fungerer på, og endelig hvorledes det står til med hensyn til udarbejdelse af programmer med kvalitative målsætninger for floden Aliakmona. Under hensyntagen til de græske myndigheders svar vil Kommissionen træffe afgørelse om, hvordan den vil opfølge denne sag.

En integreret plan for forvaltning af det pågældende områdes vandressourcer kan i princippet være berettiget til at oppebære finansielt tilskud som led i de aktioner, der samfinansieres som led i rammen for fællesskabsstøtten (CCA) III i den centrale del af Makedonien.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1403/99

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Mærkning af fødevarer

1. Kan Kommissionen gøre rede for det logiske i, at fødevarer produceret i land A, men pakket i land B kan mærkes med land B som oprindelsesland?

2. Kan Kommissionen oplyse, hvilke ordninger for støtte til landbrugsprodukter Det Forenede Kongerige ikke deltager i?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(14. oktober 1999)

Bestemmelserne vedrørende mærkning af levnedsmidler, som foreskrevet i Rådets direktiv 79/0112/EØF af 18. december 1978 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler(1), senest ændret ved Rådets direktiv 97/0004/EF(2), opererer ikke med den af det ærede medlem nævnte mulighed.

Kommissionen vil være det ærede medlem taknemmelig for nærmere oplysninger vedrørende den konkrete sag, han refererer til.

For så vidt angår det ærede medlems andet spørgsmål og Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, markedsdelen, drejer det sig om foranstaltninger, som på visse betingelser giver de begunstigede ret til de beløb, der er anført i bestemmelserne om den fælles landbrugspolitik. Disse bestemmelser gælder i samtlige medlemsstater, og enhver af disse er forpligtet til at anvende dem. Til gengæld er der i forbindelse med visse særlige aktioner, som finansieres af EUGFL, Garantisektionen, tale om fakultativ anvendelse. Således yder Det Forenede Kongerige ikke støtte til modtagere af socialhjælp til køb af smør (Rådets forordning (EØF) 2990/82 af 9. november 1982 om salg af smør til nedsat pris til personer, der får socialhjælp(3)), hvilket kun sker i Irland. Desuden har Det Forenede Kongerige fra 1999 afskaffet ordningen med uddeling af landbrugsprodukter til de dårligst stillede personer i Fællesskabet (Rådets forordning (EØF) 3730/87 af 10. december 1987 om almindelige regler for levering til visse organisationer af levnedsmidler fra interventionslagre med henblik på uddeling til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet(4)).

Der tilgår direkte det ærede medlem samt Europa-Parlamentets generalsekretariat en liste over de landbrugsordninger, i forbindelse med hvilke Det Forenede Kongerige ikke har angivet udgifter i regnskabsåret 1998.

(1) EFT L 33 af 8.2.1979.

(2) EFT L 43 af 14.2.1997.

(3) EFT L 314 af 10.11.1982.

(4) EFT L 352 af 15.12.1987.