SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3418/02

af Joaquim Miranda (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. december 2002)

Om: Alderspensioner for vandrende arbejdstagere

På grundlag af oplysninger indhentet blandt portugisiske statsborgere, som bor og arbejder i en EU-medlemsstat, har jeg kunnet konstatere, at disse ikke behandles retfærdigt ved beregningen af alderspensioner, fordi de både har været erhvervsaktive i deres oprindelsesland, Portugal, og i en anden medlemsstat.

Dette er navnlig tilfældet, når der i de medlemsstater, hvor der er indbetalt bidrag, indføres mindsteperioder for tildeling af den højeste pension. Eksempelvis vil en arbejdstager, som har været erhvervsaktiv i Portugal i 19 år og derefter over 27 år i Tyskland (dvs. i alt 47, hvor der er indbetalt bidrag til de to pensionsordninger) i alt få udbetalt et beløb som er lavere, end hvis den pågældende kun havde haft én pensionsordning og havde arbejdet 35 år i det sidstnævnte land.

Kan Kommissionen svare på, om der kan findes en løsning på denne situation, som objektivt set udgør en hindring for EU-borgernes frie bevægelighed? Hvilke ændringer vil kunne gennemføres, så den beskrevne situation kan afhjælpes, når det tages i betragtning, at forordning 1408/71, som netop omhandler samordningen af de sociale sikringsordninger, er ved at blive ændret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. januar 2003)

Formålet med Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet(1), er at koordinere de nationale sociale sikringsordninger med henblik på at forhindre, at den vandrende arbejdstager mister rettigheder til social sikring ved at flytte inden for EU.

Faktisk har forordning (EØF) nr. 1408/71, som EF-Domstolen har fastslået i en række afgørelser, ikke til formål at harmonisere de sociale sikringsordninger, men at koordinere disse. I sin dom af 28. april 1998 (sag C-120/95(2)), har Domstolen afsagt, at i mangel af en harmonisering på fællesskabsniveau tilkommer det følgelig hver medlemsstat i lovgivningen dels at fastsætte vilkårene for retten eller forpligtelsen til at blive tilsluttet en social sikringsordning (dom af 24.4.1980, sag 110/79, Coonan, Sml. s. 1445, præmis 12, og af 4.10.1991, sag C-349/87, Paraschi, Sml. I, s. 4501, præmis 15), dels de betingelser, som en person skal opfylde for at være berettiget til ydelser (dom af 30.1.1997, forenede sager C-4/95 og C-5/95, Stöber og Piosa Pereira, Sml. I, s. 511, præmis 36).. Deraf følger, at det tilkommer hvert enkelt land at fastlægge sin sociale sikringsordning, herunder satsen for alderspensioner.

Endvidere er formålet med forordning (EØF) nr. 1408/71 klart omtalt i EF-traktaten i artikel 42, hvori det fastslås, at denne forordning skal sikre arbejdskraftens frie bevægelighed, især ved at indføre en ordning, der bygger på en sammenlægning af alle tidsrum, der i de forskellige nationale lovgivninger tages i betragtning med henblik på at indrømme og opretholde retten til ydelser og på beregning af disse.

Dette princip er blevet overført især på området alderspension. Således er formålet ikke at sikre et pensionsbeløb, der svarer til det højeste beløb, som personen ville have fået, hvis den pågældende havde haft sin erhvervsaktivitet i en enkelt medlemsstat, men at sikre princippet om sammenlægning af alle tidsrum, som nævnt ovenfor. Faktisk skal medlemsstaten tage de forsikringsperioder i betragtning, som er gennemført i andre medlemsstater, hvad enten det drejer sig om retten til at indrømme, hvis der er fastsat en betingelse om en minimumsperiode i det pågældende lands lovgivning, eller med hensyn til beregning af pensionsbeløbet. Ovennævnte forordning fastlægger ligeledes, at hver medlemsstat skal foretage en dobbelt pensionsberegning, den første udelukkende ud fra den gældende lovgivning (uden at tage hensyn til forsikringsperioder, der er afsluttet under en anden lovgivning; det drejer sig om den nationale pension) og den anden ved at fastlægge et teoretisk pensionsbeløb, der er beregnet ud fra alle de gennemførte forsikringsperioder under de forskellige lovgivninger, som arbejdstageren har været underlagt. Dernæst udregner hvert land ydelsens beløb ud fra det teoretiske beløb og i forhold til de gennemførte forsikringsperioder under den lovgivning, som den pågældende institution anvender (forholdsmæssig pension). Endelig skal hvert land bevilge det mest favorable beløb, enten den nationale pension eller den forholdsmæssige pension.

Af ovennævnte grunde fremgår, at forslaget om en forenkling af forordninger, der er blevet forelagt af Kommissionen i 1998(3), ikke indeholder væsentlige ændringer i ordningen for beregning af alderspensioner.

(1) EFT L 149 af 5.7.1971.

(2) Decker, 1998, Sml. I s. 1831.

(3) Forslag til Rådets forordning (EF) om koordineringen af de sociale sikringsordninger forelagt af Kommissionen den 4.1.1998, KOM(98) 779 endelig udg.