SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1941/99

af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Kommissionen

(4. november 1999)

Om: Transeuropæiske transport- og energinet regionerne i den yderste periferi

Det er et faktum, at de nuværende retningslinjer for de transeuropæiske transport- og energinet praktisk taget udelukker adgang for regionerne i den yderste periferi, som er områder med meget alvorlige problemer på grund af deres fjerne beliggenhed og geografiske opsplittethed, hvilket berettiger dem til særbehandling.

Agter Kommissionen at udvikle en særlige transport- og energipolitik, der er tilpasset disse regioners behov, og som bl. a. garanterer ikke blot adgang til de transeuropæiske net, men også adgang i en form, der er tilpasset de alvorlige problemer, regionerne lider under?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(26. november 1999)

Kravet om, at der skal skabes forbindelse mellem på den side øområder, indlandsområder og randområder og på den anden side Fællesskabets centrale områder, er fastsat i EF-traktaten i forbindelse med Fællesskabets indsats for udvikling af transeuropæiske net.

Fællesskabets retningslinjer for såvel transportinfrastrukturer som energi er da også udarbejdet under hensyntagen til de særlige forhold, der gør sig gældende i disse områder. Det er indlysende, at områdernes beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi gør det næsten umuligt at forbinde dem fysisk med transport- og energinettene i Fællesskabets centrale områder.

Men Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet (Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1692/96/EF af 23. juli 1996(1)) indeholder krav om, at søhavne og lufthavne indrettes under hensyntagen til fragmenteringen af de geografiske områder, de betjener, således at også randområderne sikres adgang til transportnettene.

I Fællesskabets retningslinjer for transeuropæiske net på energiområdet (Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1254/96/EF af 5. juni 1996)(2) figurerer sammenkoblingen af isolerede elektricitetsnet (f.eks. ved undersøiske forbindelser mellem øerne eller til et andet net, som er nærmere) og indførelsen af naturgas i nye områder (f.eks. fra en LNG-terminal til modtagelse af flydende naturgas) som et af de vigtigste mål.

Fællesskabets foranstaltninger til udvikling af randområderne er ikke begrænset til de transeuropæiske net. Strukturfondene (Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU), Den Europæiske Socialfond, Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget og Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet) yder et betydeligt bidrag i form af flerårige udviklingsprogrammer i henhold til mål 1 (regioner med udviklingsefterslæb) og visse EF-initiativer (hovedsagelig REGIS).

I den nuværende programmeringsperiode (1994-1999) udgør bidraget fra strukturfondene ca. 4 327,5 mio. (1999-priser), fordelt på følgende måde:

>TABELPOSITION>

Disse programmer omfatter naturligvis også transport- og energiinfrastrukturer. I øvrigt er det fastlagt i artikel 1 (afsnit I.b) i Rådets forordning (EØF) nr. 2083/93 af 20. juli 1993 om ændring af forordning (EØF) nr. 4254/88 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88(3), at EFRU bidrager til udviklingen af transeuropæiske net på transport-, telekommunikations- og energiområdet.

Endelig skal det nævnes, at også andre finansielle instrumenter, herunder Den Europæiske Investeringsbank, yder finansielle bidrag til infrastrukturprojekter i randområderne.

(1) EFT L 228 af 9.9.1996.

(2) EFT L 161 af 29.6.1996, s. 147.

(3) EFT L 193 af 31.7.1993, s. 34.