ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2112/98

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(10. juli 1998)

Om: OEsttimor

Vil Kommissionen i forlaengelse af svaret paa skriftlig forespoergsel E-1050/98(1) goere rede for de forslag vedroerende humanitaer bistand og udviklingsbistand til OEsttimor, der er under overvejelse?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Manuel Marín

(3. september 1998)

Sundheds- og uddannelsessektorerne overvejes som mulige bistandsmodtagere. Kommissionen kan imidlertid ikke goere naermere rede for forslagene, idet de er til forhandling med de beroerte organisationer.

Kommissionen foretog i maj 1998 en vurdering af situationen i OEsttimor. Sundhed, ernaering og vandforsyning blev identificeret som de omraader, der foerst og fremmest ville kunne komme paa tale som bistandsmodtagere.

(1) EFT C 323 af 21.10.1998, s. 110.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1633/98

af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen

(29. maj 1998)

Om: Skibe, som anloeber faellesskabshavne

Forespoergslen vedroerer forslag til Raadets direktiv om aendring af direktiv 95/21/EF om haandhaevelse over for skibe, der anloeber Faellesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibets sikkerhed, forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkaar om bord (havnestatskontrol) (KOM(97) 0416 endel. - 97/0215 SYN)(1).

Vi bekraefter vor stoette til IMS-kodeksen, som er et vigtigt instrument til forbedring af sikkerhedsbestemmelserne til soes paa verdensplan og glaeder os over Kommissionens forslag om at goere tilbageholdelse af et skib i tilfaelde af manglende bekraeftet sikkerhedsbevis eller sikkerhedsforvaltningscertifikat obligatorisk.

Kommissionen bedes oplyse, om den agter at soerge for, at bestemmelserne vedroerende havnestaternes kontrol anvendes ensartet paa hele Faellesskabets territorium for at undgaa, at skibsejerne fristes til at sejle skibe, som overhovedet ikke er i overensstemmelse med kravene, til havne, hvor inspektionen ikke er saa streng?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(23. juni 1998)

Behovet for at sikre at havnestatskontrol udfoeres ensartet er et grundlaeggende princip inden for havnestatskontrolsystemet. Ikrafttraedelsen af de nye bestemmelser, herunder obligatorisk tilbageholdelse af skibe, som ikke overholder kravene i IMS-kodeksen, kraever en endnu stoerre indsats for at hoejne harmoniseringsniveauet i hele Faellesskabet.

Kommissionen er helt klar over, at manglen paa kommunikation mellem havnestaterne i medlemsstaterne kan foere til konkurrenceforvridning mellem havnene og have en skadelig effekt paa sikkerheden. Derfor overvaager Kommissionen noeje medlemsstaternes handlinger paa dette omraade. Derudover er hensigtsmaessig og ens uddannelse af alle faellesskabets havneinspektoerer en forudsaetning for harmoniseret havnestatskontrol i hele Faellesskabet. Kommissionen giver denne uddannelse vedvarende oekoenomisk stoette. Et ad hoc uddannelseskursus for havnestatskontrolinspektoerer om IMS-kodeksen blev gennemfoert i maj 1998 i forbindelse med ikrafttraedelsen af de seneste aendringer fra 1. juli 1998 til Raadets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om haandhaevelse over for skibe, der anloeber Faellesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkaar om bord (havnestatskontrol(2)).

(1) EFT C 264 af 30.8.1997, s. 33.

(2) EFT L 133 af 7.5.1998.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1640/98

af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen

(29. maj 1998)

Om: RAI's kryptering af tv

I overensstemmelse med artikel F, stk. 2 i traktaten om Den Europaeiske Union overholder Unionen de grundlaeggende rettigheder, som er sikret i den europaeiske konvention om beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlaeggende frihedsrettigheder som generelt princip for faellesskabsretten.

Med hensyn til offentlige tv-selskabers udsendelser skal medlemsstaterne traeffe de foranstaltninger, der kraeves for at sikre retten til information og garantere borgerens adgang til udsendelse af nationale og internationale begivenheder af vaesentlig betydning for samfundet, navnlig de olympiske leje, verdensmesterskabet og europaeiske fodboldmesterskaber. Disse foranstaltninger skal vaere i overensstemmelse med faellesskabsretten og sigte mod at styre udsendelsesvirksomhed.

Unionen boer desuden tage hensyn til de kulturelle aspekter af sine foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 128, stk. 4 i traktaten.

Offentlig service er fjernsyn med fri adgang for alle, og alle foranstaltninger vedroerende begraensning af modtagelse og/eller blokering af udsendelser er fastsat i direktiv 89/552/EOEF(1) som aendret ved direktiv 97/36/EOEF(2). Ikke at overholde det er en kraenkelse af faellesskabsretten.

Kan Kommissionen undersoege, om RAI, som er en italiensk offentlig tjeneste, overholder artikel 2, stk. 1 og 2, artikel 2 a, stk. 1, artikel 3 a, stk. 1, artikel 11, stk. 1, artikel 18 og artikel 22 a i direktivet? Agter den at soerge for, at RAI ophoerer med systematisk at kryptere programmer til udlandet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Marcelino Oreja

(20. juli 1998)

Ifoelge artikel 3 i direktiv 89/552/EOEF (aendret ved direktiv 97/36/EF), direktivet om "fjernsyn uden graenser" tilkommer det i foerste raekke medlemsstaterne at kontrollere overholdelsen af direktivets bestemmelser om radio-tv-spredning, herunder de bestemmelser, som det aerede medlem henviser til. I overensstemmelse med artikel 155 i EF-traktaten er det Kommissionens ansvar at kontrollere, dels at faellesskabslovgivningen transformeres til national lovgivning, (som for eksempel "fjernsyn uden graenser" -direktivet), og dels at lovgivningen anvendes korrekt. Derfor vil Kommissionen omhyggeligt undersoege alle klager, som den modtager. Den har imidlertid ikke modtaget nogen klage i denne sag.

I oevrigt raader Kommissionen ikke over noget retsgrundlag til at forhindre, at visse af RAI's programmer udsendes i udlandet i kodet form. Disse udsendelser omfattes af de kontrakter, som indgaas mellem TV-selskaberne- og rettighedshaverne.

(1) EFT L 298 af 17.10.1989, s. 23.

(2) EFT L 202 af 30.7.1997, s. 60.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 1908/98 af Daniel VARELA SUANZES- CARPEGNA til Kommissionen. Fysisk planlægning og strukturfondene



EF-Tidende nr. C 050 af 22/02/1999 s. 0112



SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1908/98 af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) til Kommissionen (16. juni 1998) Om: Fysisk planlaegning og strukturfondene Vil Kommissionen orientere om alle de projekter inden for fysisk planlaegning, der indtil dato er blevet samfinansieret af Kommissionen inden for rammerne af EU-initiativer, samt de projekter, der vil blive samfinansieret frem til programperiodens udloeb, med angivelse af hvilke regioner det drejer sig om, de samlede omkostninger ved gennemfoerelsen og stoerrelsesordenen af EUs samfinansiering? Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies paa skriftlige forespoergsler E-1907/98 og E-1908/98 (24. juli 1998) Som foelge af omfanget af svaret, der indeholder mange tabeller, sender Kommissionen det direkte til de aerede medlemmer og til Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2361/98

af Angela Billingham (PSE) til Kommissionen

(15. juli 1998)

Om: UEFA-regel om faelles ejerskab

Er Kommissionen klar over, at monopolsportsorganisationer gennemfoerer regler, som beroerer sporten i hele Europa, uden nogen forklaring eller forudgaaende hoering af de beroerte? Det seneste eksempel er den nye regel, som UEFA har indfoert med tilbagevirkende kraft og uden forudgaaende hoering, og som forbyder fodboldklubber under faelles kontrol at deltage i samme Europa-turneringer.

Kommissionen vil sikkert vaere enig i, at det er uacceptabelt, at sportsorganisationer, der udoever monopolbefoejelser, fortsat undlader at iagttage principperne om aabenhed og hoering i forbindelse med afgoerelser, som beroerer den oekonomiske udvikling af sporten i Europa?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert

(3. september 1998)

Kommissionen er bekendt med, at UEFA for nylig har vedtaget regler for deltagelse i europaeiske turneringer for klubber med samme ejer.

Ved foerste oejekast ser det ud til, at disse regler har en sportslig karakter, og at formaalet hermed er at sikre, at der er usikkerhed om resultaterne - et formaal, som Domstolen har anerkendt som legitimt i sin dom af 15. december 1995 i Bosman-sagen(1). Det er klart, at hvis klubber med samme ejer kan deltage i samme turneringer - nationale eller internationale - kan der opstaa tvivl om, hvorvidt resultatet i virkeligheden er afgjort paa forhaand.

Det er imidlertid noedvendigt at fastslaa, om disse UEFA-regler er begraenset til, hvad der er strengt noedvendigt for at naa maalet om at sikre usikkerhed omkring resultaterne, eller om der findes mindre restriktive midler for at naa dette maal. Under forudsaetning af at reglerne fortsat har en sportslig maalsaetning, vil de ikke vaere omfattet af EF's konkurrenceregler.

Kommissionen raader ikke paa dette stadium over alle de noedvendige oplysninger til at fastslaa, om reglerne er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 85 og 86. Om UEFA har konsulteret andre organisationer eller ej er ikke relevant for denne vurdering.

(1) Sag C-415 af 1993, Sml. I-1995, s. 4921, pkt. 106.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1532/98

af Dietrich Elchlepp (PSE) til Kommissionen

(18. maj 1998)

Om: Afstandsbegraensning paa 250 km i forbindelse med EU-stoetteprogrammet "Venskabsbyer i Europa"

I det tysk-franske graenseomraade ved den sydlige del af Oberrhein findes talrige europaeiske venskabsbyer. Her har man dog ikke forstaaelse for, at Kommissionen inden for rammerne af EU-programmet "Venskabsbyer i Europa" som forudsaetning for stoette til venskabsbyforanstaltninger i henhold til aktionsomraade 1 kraever en minimumsafstand paa 250 km mellem venskabsbyerne.

Hvad er aarsagen til denne klausul og overvejer Kommissionen at afskaffe denne uhensigtsmaessige begraensning?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Jacques Santer

(1. juli 1998)

Faellesskabets venskabsbyprogram, som der er afsat begraensede midler til paa budgetter, er blevet ivaerksat for at fremme udviklingen af indholdet i venskabsbyordningerne og deres geografiske omfang, bl.a. saaledes at der ydes stoette i de tilfaelde, hvor der er flest hindringer. Der tildeles saaledes foerst og fremmest stoette til venskabsbyarrangementer mellem de byer, der ligger laengst fra hinanden, og til moeder, der organiseres som led i partnerskaber, hvor der deltager kommuner, der er beliggende i daarligt stillede regioner (f.eks. maal 1 - regioner) og i Faellesskabets randomraader. Bilaterale partnerskaber i EU's indre graenseomraader er altsaa ikke blandt dem, der foerst og fremmest ydes stoette til. I deres tilfaelde medfoerer en regelmaessig udveksling af borgere relativt faa udgifter til transport og kommunikation. De venskabsbyer, der hidtil har faaet stoette, ligger i de fleste tilfaelde over 1 000 km fra hinanden.

Til gengaeld findes der ingen begraensninger i form af en minimumsafstand for arrangementer om bestemte emner, som afholdes af venskabsbyer, og for efteruddannelseskurser for de ansvarlige for partnerskaberne.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2786/98

af Ana Palacio Vallelersundi (PPE) til Kommissionen

(17. september 1998)

Om: Adgang for spanske "ingenieros técnicos" til EU-institutionernes almindelige udvaelgelsesproever med henblik paa besaettelse af stillinger i kategori A/LA

Kommissionen vil via den dokumentation, der er vedfoejet annulationssoegsmaalet indbragt for Retten i Foerste Instans den 1. december 1997 af Vicente Alonso Morales (T-299/97), have erfaret, at en spansk "ingeniero técnico", Roberto Arce Recio, har faaet adgang til videregaaende studier ved Paul Sabatier-Universitetet i Toulouse i Frankrig, som afsluttedes den 24. juni 1998 med erhvervelse af en doktorgrad med udmaerkelse. Kan Kommissionen paa denne baggrund oplyse, hvorfor kommissaer Liikanen i sit svar af 10. februar 1998 paa skriftlig forespoergsel E-4186/97(1) af Bárbara Duehrkop Duehrkop paapeger, at en af grundene til, at Kommissionen ikke accepterer den spanske grad "ingenioro técnico" som adgangsgivende til stillinger i kategori A/LA i EU-institutionerne, er, at denne grad ikke giver adgang til studier, som afsluttes med erhvervelse af en doktorgrad?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Erkki Antero Liikanen

(13. oktober 1998)

For det foerste skal Kommissionen understrege, som den har gjort det i forbindelse med svar paa andre forespoergsler fra medlemmer af Europa-Parlamentet, at den ikke kan udtale sig om et anliggende, som i oejeblikket er genstand for en retlig procedure.

I henhold til den relevante spanske lovgivning(2) er universitetsstudierne i Spanien fordelt paa 3 trin. Det foerste trin afsluttes med diplomerne "diplomado, ingeniero técnico o arquitecto técnico". Disse diplomer giver adgang til andet trin. Andet trin afsluttes med diplomerne "licenciado, arquitecto o ingeniero". Disse giver adgang til tredje trin, dvs. de studier, der foerer til en doktorgrad. En person, der har opnaaet et diplom som "Ingeniero Técnico", som er et diplom efter foerste trin, har saaledes ikke direkte adgang til det studium, der foerer til en doktorgrad.

Kommissionen skal endelig understrege, at naar den skal afgoere, om et diplom kan godtages i forbindelse med ansaettelse ved EU-administrationen, baserer den sig paa lovgivningen i den medlemsstat, hvor ansoegeren kan gennemfoert de studier, han henviser til, det vil i det foreliggende tilfaelde sige Spanien.

(1) EFT C 304 af 2.10.1998, s. 15.

(2) "Ley Organica" 11/1893 af 25. august "de Reforma Universitaria" og LOGSE 1/1990 af 3. oktober.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1783/98

af Concepció Ferrer (PPE) til Kommissionen

(11. juni 1998)

Om: Andorra

Ministerraadet godkendte i februar 1998 en udvidelse af handelsaftalerne med Andorra. Disse aftaler er imidlertid endnu ikke traadt i kraft, og de er tilsyneladende stillet i bero.

Vil Kommissionen oplyse om aarsagerne til, at disse aftaler endnu ikke har kunnet traede i kraft?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Hans van den Broek

(16. juli 1998)

Det er ukorrekt, at Raadet godkendte en udvidelse af handelsaftalen med Andorra i februar 1998.

Forbindelserne mellem Andorra og Faellesskabet bygger paa toldunionsaftalen af 28. juni 1990, der traadte i kraft den 1. juli 1991.

Den 24. februar vedtog Raadet forhandlingsdirektiver, om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede forhandlinger om en samarbejdsaftale med Andorra, hvilket Parlamentet blev underrettet om. Kommissionen afsluttede forhandlingerne om denne samarbejdsaftale den 19. januar 1998. Aftalen daekker en lang raekke omraader, bl.a. miljoe, kommunikation, information, kultur, transport, regionalt og graenseoverskridende samarbejde samt sociale spoergsmaal. Den beroerer ikke toldunionsaftalen. De to aftaler skal fungere sideloebende og forvaltes af den samme blandede komité. Paraferingen af den nye aftale er i oejeblikket sat i bero, indtil man har naaet en tilfredsstillende loesning paa spoergsmaalet om tobaksvarer.

Kommissionen er yderst foruroliget over, hvor omfattende og alvorlig tobakssmuglingen er, og haaber, at man finder en hurtig loesning paa denne uacceptable situation for Faellesskabet og dets medlemsstater.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0779/98

af Jens-Peter Bonde (I-EDN) til Kommissionen

(18. marts 1998)

Om: Medlemsstaternes egen vandforsyning

Vil Kommissionen sikre, at medlemsstaterne altid kan stille strengere krav til egen vandforsyning end det, som besluttes som faelles regler?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard

(18. juni 1998)

Faellesskabets vandlovgivning er baseret paa EF-traktatens artikel 130 S, hvilket indebaerer, at der fastsaettes minimumskrav. Samtidig fastslaas det i EF-traktatens artikel 130 T, at foranstaltninger, som vedtages i henhold til artikel 130 S ikke er til hinder for, at de enkelte medlemsstater opretholder eller indfoerer strengere beskyttelsesforanstaltninger. Saadanne foranstaltninger skal vaere forenelige med EF-traktaten, og maa navnlig ikke virke diskriminerende.

Dette gaelder baade for det eksisterende drikkevandsdirektiv og det foreslaaede nye drikkevandsdirektiv (Raadets direktiv 80/778/EOEF af 15. juli 1980 om kvaliteten af drikkevand(1) og Kommissionens forslag af 4. januar 1995(2), Parlamentets udtalelse af 12. december 1996, Kommissionens aendrede forslag af 4. juni 1997(3), faelles holdning fastlagt af Raadet den 19. december 1997).

Under hensyntagen til EF-traktatens artikel 130 S og 130 T skrev Raadet foelgende i dets faelles holdning med henblik paa vedtagelse af det nye drikkevandsdirektiv:

"...

18) medlemsstaterne kan fastsaette vaerdier for andre yderligere parametre, som ikke er naevnt i bilag I, hvis dette skoennes noedvendigt for at sikre kvaliteten af drikkevandsproduktionen, -distributionen og -kontrollen;

19) naar medlemsstaterne skoenner det noedvendigt at vedtage strengere krav end dem, der er naevnt i bilag I, del A og B, eller krav for yderligere parametre, som ikke er naevnt i bilag I, men som er noedvendige af hensyn til sundhedsbeskyttelsen, underretter de Kommissionen om disse krav;

20) naar medlemsstaterne indfoerer eller opretholder strengere beskyttelsesforanstaltninger, skal de overholde traktatens principper og regler som fortolket af De Europaeiske Faellesskabers Domstol; ....."

Kommissionen bekraefter saaledes, at medlemsstaterne har ret til at stille strengere krav til deres vandforsyning (ledningsvand), forudsat at ovennaevnte principper overholdes. Efter ratificeringen af Amsterdamtraktaten vil disse bestemmelser i EF-traktaten ikke vaere aendret. Miljoelovgivning omfattet af artikel 130 S, stk. 1, vil imidlertid til den tid skulle vedtages efter den faelles beslutningsprocedure i stedet for den nugaeldende samarbejdsprocedure.

(1) EFT L 229 af 30.8.1980.

(2) EFT C 131 af 30.5.1995.

(3) EFT C 213 af 15.7.1997.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2253/98

af Miguel Arias Cañete (PPE) til Kommissionen

(22. juli 1998)

Om: EUGFL - Garantisektionen i Det Forenede Kongerige 1986-1995

Kommissionen bedes oplyse, hvilket totalbeloeb Det Forenede Kongerige har modtaget fra EUGFL - Garantisektionen i aarene 1986-1995, med angivelse af fordelingen:

- pr. kapitel (markafgroeder, sukker, tekstil og silkeorme, andre sektorer eller vegetabilske produkter, vinsektoren, tobak, maelk og mejeriprodukter, oksekoed, faare- og gedekoed, svinekoed, aeg og fjerkrae, andre foranstaltninger vedroerende animalske produkter, restitutioner for forarbejdede landbrugsprodukter, restitutioner for EU's foedevarebistand, distribution af landbrugsprodukter til ugunstigt stillede, ledsageforanstaltninger, markedsrelaterede foranstaltninger til udvikling af landdistrikter, andre foranstaltninger, indkomststoette og Den Europaeiske Garantifond for Fiskeri), og

- efter art (eksportrestitutioner, prisudligningsstoette, arealstoette, tilskud pr. dyr, produktionsstyrende praemier, tilskud til privat oplagring, tilbagekoeb og lignende operationer, udligningsbeloeb, ledsageforanstaltninger i forbindelse med reformen af den faelles landbrugspolitik og udgifter til offentlig oplagring).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1724/98

af Brendan Donnelly (PPE) til Kommissionen

(5. juni 1998)

Om: Raadets direktiv 85/374/EOEF og forslag om aendring af dette direktiv i KOM(97) 0478

Vil Kommissionen oplyse, om den anser fluorid i vand for at vaere en loesoeregenstand i henhold til direktiv 85/374/EOEF(1) og til aendringsforslagene til dette direktiv og derfor som vaerende omfattet af erstatningsansvar i tilfaelde af sygdom foraarsaget af fluorid i vand?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(17. juli 1998)

Ifoelge artikel 2 i Raadets direktiv 85/374/EOEF af 25. juli 1985 om tilnaermelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar betragtes enhver "loesoeregenstand" som et produkt ved gennemfoerelsen af det paagaeldende direktiv. De eneste undtagelser er landbrugsraavarer og produkter hidroerende fra jagt, medmindre de har undergaaet en foerste forarbejdning.

Den 1. oktober 1997 fremsatte Kommissionen et forslag om at aendre direktiv 85/374/EOEF(2), saaledes at ogsaa landbrugsraavarer og produkter hidroerende fra jagt blev betragtet som produkter ved gennemfoerelsen af direktivet. Dette forslag blev fremsat i forlaengelse af Parlamentets opfordring om at udvide direktivet til ogsaa at omfatte landbrugsraavarer i forbindelse med BSE-sagen(3).

Direktivet indeholder ikke en definition af "loesoeregenstande". Det er Domstolens opgave at fortolke traktaten og de retsakter, der udstedes i henhold til traktaten. Med dette forbehold er det op til den nationale lovgiver at angive, om fluorholdig drikkevand skal kvalificeres som et produkt i henhold til direktivets artikel 2.

Vandforsyningssagen Camelford (Det Forenede Kongerige) fra 1988(4) vil maaske interessere det aerede medlem. Efter levering af 20 ton aluminiumsulfat til et vandrensningsanlaeg, hvor aluminiumsulfaten blev deponeret i den forkerte beholder, fik den offentlige vandforsyning til omkring 11 500 personer en meget hoej surhedsgrad (op til 3 000 gange det tilladte EU-niveau). I en faelles anlagt sag om personskadeerstatning blev det fremfoert, at vandet var et defekt produkt i henhold til del I, "produktansvar", i forbrugerbeskyttelsesloven ("Consumer Protection Act") fra 1987. Vandforsyningsmyndighederne erkendte, at de var ansvarlige, og sagen blev begraenset til at fastsaette erstatningen stoerrelse(5).

(1) EFT L 210 af 7.8.1985, s. 29.

(2) EFT C 337 af 7.11.1997.

(3) Beslutning om resultaterne af arbejdet i Det Midlertidige Undersoegelsesudvalg om BSE, EFT C 85 af 17.3.1997. Se ogsaa Kommissionens foerste halvaarlige BSE-opfoelgningsrapport, KOM(98) 282 endelig udg.

(4) Rapport udarbejdet for Kommissionen om anvendelse af direktiv 85/374/EOEF om produktansvar (undersoegelseskontrakt nr. ETD/B5-3000/MI/06).

(5) A.B. og andre mod South West Water Services Ltd. (1993) 2 W.L.R. 507, C.A.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1697/98

af Kirsi Piha (PPE) til Kommissionen

(29. maj 1998)

Om: Lukningen af Tjernobyl-atomkraftvaerket

Lukningen af Tjernobyl-atomkraftvaerket inden aar 2000 er af hensyn til unionsborgernes sikkerhed et afgoerende finansieringsprojekt. Indtil videre er der blevet brugt midler paa de problemer, som reaktorerne paa Tjernobyl-vaerket har skabt, fra bl.a. de Tacis-midler, der er blevet afsat til Ukraine.

Kan Kommissionen oplyse, hvor mange Tacis-midler i 1997 er blevet kanaliseret over i projekter for lukningen af Tjernobyl - ikke til forbedring af reaktorernes tilstand - og om midlerne til reaktorerne er blevet anvendt til foranstaltninger med fortsat drift for oeje?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Hans van den Broek

(1. juli 1998)

Kommissionen har bevilget Tacis-midler til foelgende projekter, der er direkte knyttet til lukningen af Tjernobyl:

- Forberedelse af nedlukningen af enhed 1-3 (1,5 mio. ECU).

- Miljoekonsekvensvurdering af nedluklingsplanen for Tjernobyl (0,04 mio. ECU).

- Bistand til Tjernobyl-atomkraftvaerket med henblik paa at gennemfoere nedlukningen af enhed 1-3 (5,5 mio. ECU).

- Projektering og opfoerelse af anlaeg til oparbejdning, sortering og behandling af lav- og mellemaktivt affald som foelge af nedlukningen af enhed 1-3 (33 mio. ECU).

- Projektering og opfoerelse af deponeringsanlaeg for lav- og mellemaktivt affald (5,5 mio. ECU).

- Planlaegning og oprettelse af et erhvervsudviklingskontor i Slavutich/Tjernobyl (0,35 mio. ECU).

Ingen af de anvendte Tacis-midler har vaeret rettet mod den fortsatte drift af reaktorerne.