ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3352/01

af Inger Schörling (Verts/ALE) til Kommissionen

(27. november 2001)

Om: Bidrag til kvæghold

I Sverige og formentlig også i andre lande er det forekommet, at kvægavlere har ansøgt om EU-midler til kvæghold og derefter ikke har behandlet dyrene i overensstemmelse med gældende love og bestemmelser. Endog personer, som på grund af vanrøgt har fået forbud mod fortsat at udøve denne virksomhed, har fået bevilget tilskud.

EU-bidraget til kvæghold ydes uanset om dyrene vanrøgtes, og uanset om ejeren tidligere har haft tilladelse til at holde dyr eller ej. Så længere ejeren har dyrene, udbetales der støtte.

Er Kommissionen opmærksom på denne problematik, og hvilke planer er der i så fald om at finde en løsning på problemet?

Har Kommissionen undersøgt, hvor stor en del af den støtte, som årligt udbetales til kvæghold i EU, der går til ejere, hvis dyr vanrøgtes?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischlerpå skriftlige forespørgsler E-3298/01 og P-3352/01

(15. januar 2002)

Kommissionen er klar over det problem, som det ærede medlem påpeger. Det skal bemærkes, at der i den protokol om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd, der er knyttet til Amsterdam-traktaten(1), er fastsat, at når Fællesskabets politik inden for landbrug fastlægges og gennemføres, tager Fællesskabet og medlemsstaterne fuldt hensyn til dyrs velfærd.

Støtten til de enkelte landmænd udbetales af de nationale myndigheder, da udbetalingen henhører under medlemsstaternes kompetence. Kommissionen har derfor ingen praktisk indflydelse på de enkelte sager.

Med hensyn til skriftligt spørgsmål E-3298/01 kan Kommissionen ikke svare detaljeret, da det ærede medlem henviser til EU-støtte generelt.

Med hensyn til direkte støtte til landbrugere kan flere krav stilles ud fra retsgrundlaget:

- For det første skal støttemodtageren med hensyn til udligningsgodtgørelse i ugunstigt stillede områder for at opnå støtte efter artikel 14, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1257/1999(2) følge normal god landbrugspraksis, der nærmere skal defineres af medlemsstaten.

- For det andet er det op til medlemsstaterne efter artikel 3 i forordning (EF) nr. 1259/1999(3) i forbindelse med direkte støtte under den fælles landbrugspolitik at træffe de miljøforanstaltninger, de finder hensigtsmæssige i betragtning af situationen med hensyn til den anvendte landbrugsjord eller den pågældende produktion, og som afspejler de potentielle miljøvirkninger. Disse foranstaltninger kan bl.a. omfatte generelle obligatoriske miljøkrav og særlige miljøkrav, der udgør en betingelse for direkte betalinger. Dyrevelfærd er dog ikke udtrykkeligt nævnt i Rådets forordning.

- Endelig giver artikel 33, ellevte led, i forordning (EF) nr. 1257/1999 medlemsstaterne mulighed for at forbedre dyrevelfærden.

(1) EFT C 340 af 10.11.1997.

(2) EFT L 160 af 26.6.1999.

(3) EFT L 160 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2943/01

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(24. oktober 2001)

Om: Langvarige behandlingsprocedurer ved (trafik)ulykker i Schweiz

I sit svar på skriftlig forespørgsel E-1080/01(1) meddeler Rådet, at Kommissionen ikke har taget noget initiativ til at føre forhandlinger med Schweiz om en forbedring af behandlingsprocedurerne ved ulykker i Schweiz, som f.eks. indtræffer mellem et køretøj, der er forsikret i Schweiz, og et køretøj, der er forsikret i en fællesskabsmedlemsstat. Da det fjerde direktiv om motorkøretøjsforsikring ikke giver nogen løsning herpå, bør dette direktivs anvendelsesområde ufortøvet udvides for inden for en nær fremtid at undgå de langsommelige skadeserstatningskrav mellem EU-ofre og schweiziske forsikringsselskaber.

Mangler i den schweiziske lovgivning giver forsikringsselskaberne mulighed for i meget lang tid at udsætte udbetalingen af skadeserstatninger som følge af civilansvar. Denne retsusikkerhed rammer også EU-borgere, som kommer ud for en (trafik)ulykke i Schweiz. De ender i en juridisk procedurestrid uden udsigt til erstatning inden for en rimelig frist. Et af ofrene er en belgisk statsborger, som i årevis har ventet på en hurtig, retfærdig og rimelig erstatning.

Vil Kommissionen tage initiativ til forhandlinger med Schweiz om ovennævnte problematik i form af en henstilling jf. traktatens artikel 300? I benægtende fald, hvorfor nægter den at iværksætte et sådant initiativ i betragtning af, at det fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv ikke er tilstrækkeligt til at nå frem til en hurtig, rimelig og retfærdig løsning for EU-ofre i Schweiz?

(1) EFT C 364 E af 20.12.2001, s. 41.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(30. november 2001)

Som angivet i de tidligere svar har Kommissionen fortsat de sonderende drøftelser med Schweiz om udvidelse af beskyttelsen i henhold til det fjerde direktiv(1) om motorkøretøjsforsikring ved krav mod schweiziske forsikringsselskaber. Af en analyse af den nuværende situation fremgår det, at de juridiske

mangler som sådanne ikke er væsentlige, og at eventuelle krav generelt behandles inden for en rimelig kort tid. Med hensyn til det særlige tilfælde med en belgisk statsborger ser det ud til, at den langvarige procedure ikke skyldes de til rådighed værende juridiske instrumenter.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF af 16. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (Fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv), EFT L 181 af 20.7.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3682/01

af Glyn Ford (PSE) til Rådet

(17. januar 2002)

Om: Sigøjneres og omrejsende folks uddannelse og velfærd

NATT er en professionel undervisningsorganisation, der beskæftiger sig med sigøjneres og omrejsende folks uddannelse og velfærd. NATT har medvirket til at etablere Efecot, europæisk sammenslutning for uddannelse af omrejsende folks børn (1988) med hjemsted i Bruxelles.

Efecot har modtaget EU-støtte til sine programmer og har ligeledes udarbejdet en syvårig arbejdsplan på Kommissionens foranledning. Kommissionen har endvidere anmodet Efecot om at redegøre for sine arbejdsmetoder og forvaltning af sine forskellige projekter som et eksempel på god praksis.

Kommissionen indførte imidlertid for nylig en ordning med eksterne sagkyndige med henblik på en vurdering af projektforslagene. Efter indførelsen af denne ordning er der konsekvent givet afslag på de forslag om udvikling og forbedring af sigøjneres og omkringrejsende folks uddannelse, der er indgivet til evaluering, og Kommissionen har ikke grebet ind for at afhjælpe problemet.

Hvilke foranstaltninger agter Rådet at iværksætte for at afhjælpe dette problem og sikre, at de pågældende projekter vurderes behørigt ligesom tidligere?

Svar

(18. marts 2002)

Rådet vil gerne forbedre undervisningssystemerne for alle, men opfordrer det ærede medlem til at rette sit spørgsmål direkte til Kommissionen, som har kompetence til at behandle problemer af den art, der rejses i forespørgslen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3371/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. december 2001)

Om: Dossier nr. 2000/2007 oprettet af Kommissionen

Som svar på min skriftlige forespørgsel E-804/00(1) forpligtede Kommissionen sig til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at fællesskabsretten overholdes i forbindelse med opførelsen af kajen og lagrene til kemiske produkter og olieprodukter i havnen i Vilagarcía de Arousa, Galicien (Spanien), og oprettede i forlængelse heraf et dossier på grundlag af denne og andre henvendelser fra parlamentsmedlemmer, som blev registreret under nr. 2000/2007. Kan Kommissionen oplyse, hvordan dette dossier ser ud nu?

Kan Kommissionen endvidere oplyse, hvor omfattende EFRU-støtte og -tilskud det spanske ministerium for erhvervsfremme og offentlige arbejder har modtaget til opførelsen af kajen i Vilagarcía de Arousa? Har virksomhederne FINSA, Foresa, Granorsa, P. & J. og Carrasco ApS modtaget støtte og tilskud fra EFRU? I bekræftende fald, hvor meget?

(1) EFT C 374 E af 28.12.2000, s. 154.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(31. januar 2002)

Kommissionen har modtaget flere parlamentsforespørgsler vedrørende de miljømæssige virkninger af anlægsarbejderne og opførelsen af lagerfaciliteter til brændstoffer og kemiske produkter i havnen i Vilagarcía de Arousa i provinsen Pontevedra i den spanske autonome region Galícia.

Som følge af disse forespørgsler har Kommissionen indledt en rutinemæssig undersøgelse. Kommissionen har desuden modtaget en klage over de samme forhold. Som led i behandlingen af denne sag har der fundet en udveksling af oplysninger sted mellem Kommissionen og de spanske myndigheder. Svaret fra de spanske myndigheder er for øjeblikket genstand for en nærmere analyse i Kommissionen. Den klagende part har for nylig fremsendt yderligere informationer, som er ved at blive nærmere undersøgt.

Det må dog understreges, at der ifølge de informationer, der er modtaget fra de spanske myndigheder, ikke er planer om at anlægge en ny kaj til oplagring af brændstoffer og kemiske produkter i havnen i Vilagarcía de Arousa.

Anlæggelsen af kajen i mundingen af Arousa blev afsluttet i 1997. Tre virksomheder har fået koncession og opererer nu herfra. To af virksomhederne beskæftiger sig med oplagring af tømmer og den tredje med opmagasinering af olieprodukter. Anlægsarbejderne er blevet medfinansieret af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) med et beløb på 3 957 723 EUR, mens de samlede omkostninger andrager over 6 mio. EUR.

For så vidt angår en eventuel støtte, der måtte være ydet af EFRU til selskaberne Finsa, Foresa, Granorsa, P & J samt Carrasco SL, har Kommissionen anmodet de spanske myndigheder om nærmere oplysninger og vil underrette det ærede medlem herom.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2784/01

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(1. oktober 2001)

Om: Mulig vildledning af Kommissionen i MED-sagen

Som svar på min skriftlige forespørgsel E-2043/01(1) erklærer Kommissionen i forbindelse med MED-sagen, at den daværende bedrageribekæmpelsesenhed UCLAF allerede i 1996 havde anmodet de kompetente belgiske justitsmyndigheder om t undersøge vilkårene for strafferetlige foranstaltninger som følge af en interessekonflikt, jf. den belgiske strafferets artikel 245.

1. Nøjagtigt hvornår skete dette, hvilken tjeneste inden for det belgiske retsvæsen blev denne anmodning stilet til og på hvilken dato blev der svaret?

2. Kan Kommissionen fremsende en kopi af korrespondancen og meddele mig, om den nu også ville være parat til at fremsende en kopi af skrivelsen af 13. december 1999 til statsadvokat Dejemeppe med samtlige bilag, hvilket jeg allerede anmodede om i forespørgsel af 27. juni?

(1) EFT C 40 E af 14.2.2002, s. 170.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(3. december 2001)

Da de belgiske justitsmyndigheder blev anmodet om at undersøge vilkårene for strafferetlige foranstaltninger som følge af en interessekonflikt, jf. den belgiske strafferets artikel 245, foregik det på uformel vis via kontakt med en retsembedsmand, som var blevet stillet til Kommissionens (UCLAF's) rådighed, uden at der fandt brevveksling sted.

Kommissionen råder på nuværende tidspunkt ikke over tilstrækkeligt præcise oplysninger vedrørende udviklingen i domstolsproceduren i Italien til at kunne efterkomme det ærede medlems anmodning om oplysninger. Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) vil følge op på denne procedure som led i dens aktiviteter vedrørende retlig opfølgning. Det er Kontorets opgave at oplyse institutionerne om resultaterne af undersøgelsen i overensstemmelse med de bestemmelser, som finder anvendelse på området.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3165/01 af Lord Inglewood (PPE-DE) til Rådet. Sellafield og den irske regering.



EF-Tidende nr. 160 E af 04/07/2002 s. 0062 - 0062



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3165/01 af Lord Inglewood (PPE-DE) til Rådet (23. november 2001) Om: Sellafield og den irske regering I betragtning af den irske regerings uforanderlige modvilje mod og gentagne og konsekvente forsøg på at komme udviklingen på atomkraftværket i Sellafield i forkøbet, hvordan vurderer Rådet så den irske regerings handlinger og anmodninger? Mener Rådet, at aktiviteterne er forenelige med den irske accept af den gældende fællesskabsret? Svar (25.-26. marts 2002) Den irske regerings handlinger og anmodninger med hensyn til aktiviteterne på værket i Sellafield henhører under den irske regering. Forespørgslens sidste del om foreneligheden af den irske regerings aktiviteter med gældende fællesskabsret er det op til Kommissionen at tage stilling til.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3052/01

af Anna Karamanou (PSE) til Rådet

(5. november 2001)

Om: Løsladelse af gidslerne

Amnesty International har bekendtgjort, at den israelske regering og den libanesiske Hizbollah-organisation bruger mennesker som gidsler og dermed overtræder de folkeretlige bestemmelser og Verdenserklæringen om Menneskerettigheder.

Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe med henblik på at standse denne brug af gidsler som forhandlingskort, at give gidslerne mulighed for at få adgang til det internationale Røde Kors (hvilket er en grundlæggende rettighed for alle, der arresteres under en væbnet konflikt), at tvinge Israel til at overholde sine forpligtelser i henhold til Genève-traktaten og endelig sikre, at samtlige gidsler sættes på fri fod?

Samlet svarpå skriftlige forespørgsler E-3052/01 og E-3256/01

(18. marts 2002)

Den Europæiske Union er fortsat stærkt bekymret over skikken med at tage gidsler i Mellemøsten. Efter de oplysninger, Rådet har, bortførte Hezbollah den 7. oktober 2000 tre israelske soldater i grænseområdet mellem Israel og Libanon og næsten samtidig en israelsk forretningsmand, som opholdt sig i Europa, idet målet var at opnå frigivelse af libanesere og palæstinensere, som Israel tilbageholder. Israel har for nylig erklæret de tre soldater for døde. Den israelske regering og de bortførte soldaters familier har herefter anmodet om, at ligene udleveres.

Disse sager er blevet rejst af EU's repræsentanter, navnlig den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, Javier Solana, og EU's særlige repræsentant for fredsprocessen i Mellemøsten, hr, Maratinos, over for repræsentanter for regeringerne i landene i Mellemøsten. De vil fortsat udnytte deres regelmæssige kontakter med disse lande til at fortsætte disse bestræbelser, navnlig med hensyn til udlevering af ligene. EU har ikke direkte kontakt med Hezbollah.

Javier Solana modtog den 11. december 2001 de bortførte personers familier og gav tilsagn om at gøre, hvad der stod i hans magt for hurtigt at finde en humanitær løsning.

Israel har på sin side siden 1986 tilbageholdt libanesiske borgere (administrativ frihedsberøvelse), en praksis der kritiseres stærkt af EU, og som er erklæret for ulovlig af Israels højesteret. Israel frigav 10 personer i maj 2000 men tilbagebeholder ifølge Amnesty International stadig 12 libanesere. EU protesterer fortsat kraftigt mod denne praksis. I forbindelse med andet møde i Associeringsrådet EU-Israel (20. november 2001) blev der i EU's erklæring henvist hertil med følgende ordlyd: EU tilkendegiver på ny, at vilkårlige henrettelser uden rettergang og andre krænkelser, bl.a. administrativ frihedsberøvelse , efter dens faste overbevisning er uacceptable og strider mod retsstatsprincippet. EU opfordrer Israels regering til at stoppe denne praksis.

På konferencen for de kontraherende parter i 4. Genève-konvention den 5. december 2001 fastslog Unionen påny, at denne konvention er universel, og understregede, at der ikke kan herske nogen uklarhed om, at den humanitære folkeret skal overholdes af alle parter i en væbnet konflikt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2828/01

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(11. oktober 2001)

Om: Udbygning af de nationale handelskamre og af generalsekretariatet for handelskamrene i AVS-landene

Det understreges af EU- og AVS-institutionerne og i de nye retningslinjer i Cotonou-aftalen, at det er nødvendigt at styrke civilsamfundet i AVS-landene. Handels- og industrikamrene og andre økonomiske aktører i AVS-landene er afgørende for, at dette mål kan nås, som det er blevet fastslået flere gange, bl.a. i AVS-Rådets resolutioner fra Montego Bay (Jamaica) og Suva (Fiji) og i de forslag til beslutning, som Den Paritetiske Forsamling vedtog her i Bruxelles i 1997. Imidlertid har de nationale handels- og industrikamre ikke kunnet stimulere og udvikle aktiviteterne i generalsekretariatet for handelskamrene, som der bl.a. blev anmodet om i de nævnte beslutninger med henblik på at styrke aktiviteten i den private sektor.

Hvilke planer har Kommissionen om at forbedre og udbygge aktiviteterne i disse institutioner som en vigtig faktor den private sektors udvikling, således som det nævnes i Cotonou-aftalens målsætninger, og hvilke midler vil den afsætte hertil?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(6. december 2001)

Kommissionen erkender at de nationale handelskamre i AVS-landene spiller en vigtig rolle i de foranstaltninger der gennemføres for at styrke ikke-statslige organisationer i almindelighed og inden for den private sektor i særdeleshed, jf. også Cotonou-aftalen.

Sådanne handelskamre kan støttes via EBAS (European Business Advisorory Services). EBAS har allerede accepteret at deltage i finansieringen af 10 handelskamre i 6 forskellige AVS-lande, nemlig Cote d'Ivoire, Etiopien, Botswana, Bahamas, Zimbabwe og Den Dominikanske Republik. Dette sker som led i organisationens arbejde på at styrke de formidlende led i den private sektor. Alt i alt yder EBAS 343 000 EUR til disse handelskamre, idet de enkelte støttebeløb svinger mellem 5 000 og 100 000 EUR. Der er tale om meget forskellige støttesigter: undersøgelse af hvilken virkning liberaliseringen af samhandelen har på den lokale økonomi (Bahamas), udarbejdelse af en vejledning for erhvervslivet (Den Dominikanske Republik og Burkina Faso), forundersøgelse med henblik på opførelse af et messecenter (Botswana), forhåndsrevision med henblik på udvælgelse af virksomheder til at deltage i messer, uddannelseskurser for associerede virksomheder på forskellige felter (Cote d'Ivoire), støtte til bedre kontakt mellem den offentlige og den private sektor (Botswana), forbedring af forvaltningssystemet (Etiopien), samt opbygning af et web-site (Burkina Faso).

I fremtiden kan man også gøre brug af en anden ordning, Proinvest, der forvaltes af Centret for Virksomhedsudvikling, når formidlende organisationer i den private sektor anmoder om faglig bistand.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3131/01

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(14. november 2001)

Om: Beskyttelse af kulturarven efter attentaterne i New York og Washington

Attentaterne mod Twin Towers og Pentagon og den militære intervention i Afghanistan har udløst en alvorlig international krise. Størstedelen af verdens kunstneriske og arkitektoniske arv findes i Europa og i

særdeleshed i Italien. I de seneste uger har alle EU's medlemsstater utvivlsomt iværksat alle tænkelige procedurer for at sikre følsomme kulturmonumenter, som vil kunne være mål for eventuelle terrorhandlinger. Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse:

1. om man har overvejet at udarbejde ekstraordinære instrumenter og strategier for at overvåge og beskytte den arkitektoniske og kulturelle arv?

2. om EU's kulturministre har været samlet for at iværksætte kulturbeskyttelsesaktioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(29. januar 2002)

1. I EF-traktatens artikel 151 (tidl. artikel 128) fastsættes det, at Fællesskabet har beføjelser til at:

- fremme kultursamarbejdet mellem medlemsstaterne og

- støtte og udbygge (om nødvendigt via økonomisk støtte) medlemsstaternes indsats på følgende områder:

- forbedring af kendskabet til og formidlingen af de europæiske folkeslags historie

- bevarelse og beskyttelse af den kulturarv, der er af europæisk betydning

- ikke-kommercielle udvekslinger

- kunstneriske og litterære frembringelser, herunder i den audiovisuelle sektor.

Fællesskabet har således ikke beføjelser til at iværksætte ekstraordinære aktioner til beskyttelse af medlemsstaternes kulturarv udover de eksisterende initiativer. Det skal derudover bemærkes, at beskyttelsesforanstaltningerne i henhold til nærhedsprincippet hører til medlemsstaternes beføjelser.

2. Kommissionen har ikke kendskab til et møde mellem EU's kulturministre med henblik på at iværksætte specifikke kulturbeskyttelsesaktioner som følge af attentaterne den 11. september 2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2766/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(9. oktober 2001)

Om: Advarsel til Sverige for for sen indgivelse af oversigter

Kommissionen advarede i november 1999 Sverige og yderligere tre lande, fordi de ikke havde indgivet oversigter over regionalstøtte i tide. Det skete en midlertidig afbrydelse af betalingerne.

Er fejlen nu rettet, eller er der fortsat problemer med Sveriges indgivelse af oversigter over regional støtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(12. november 2001)

Ved brev af 22. oktober 1999 anmeldte de svenske myndigheder i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88, stk. 3 (tidl. artikel 93) det svenske regionalstøttekort for perioden 2000-2006.

Kommissionens behandling af anmeldelsen viste, at den var ufuldstændig. På et møde den 12. november 1999 og ved brev af 25. november 1999 anmodede Kommissionen de svenske myndigheder om yderligere oplysninger, som de svenske myndigheder fremsendte ved brev af 21. december 1999 og 8. februar 2000. Ved brev af 17. februar 2000 ændrede de svenske myndigheder deres anmeldelse (revision af det foreslåede loft for støtteintensiteten).

Kommissionen besluttede den 29. marts 2000 at godkende det svenske regionalstøttekort. Den informerede de svenske myndigheder om beslutningen ved brev nr. SG(2000) D/103189 af 17. april 2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3605/01

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(8. januar 2002)

Om: Illoyal konkurrence fra Rent a Car-firmaer

Moden med at anvende private køretøjer som reklamesøjler, der er så udbredt i Amerika, er ved at komme til Europa, og den praktiseres i en fordrejet form af visse biludlejningsfirmaer, som f.eks. Rent a Car.

Disse firmaer bruger deres køretøjer som reklamesøjler og kan således tilbyde deres kunder leje af biler uden fører udelukkende mod betaling af den benzin, de bruger, fordi investeringen i bilparken finansieres gennem reklamerne. Dette har naturligvis givet anledning til klager fra hovedparten af sektorens virksomheder.

Kan Kommissionen oplyse, om den anser det for loyal konkurrence, at biludlejningsfirmaer kun kræver betaling fra deres kunder for den benzin, de bruger, fordi investeringen i de pågældende bilparker finansieres gennem reklameindtægter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(22. februar 2002)

Det ærede parlamentsmedlem refererer til et biludlejningsfirmas nylige praksis, der består i, at der findes reklamer på køretøjerne. Det ærede parlamentsmedlem mener, at indtægterne herfra gør det muligt for biludlejningsfirmaet at tilbyde dets kunder meget gunstige priser. Det ærede parlamentsmedlem spørger Kommissionen, om den finder, at en sådan praksis kan være årsag til illoyal konkurrence i denne økonomiske sektor.

Kommissionen finder ikke, at der her er tale om illoyal konkurrence. Tværtimod er der intet til hinder for, at andre biludlejningsfirmaer kan anvende denne praksis. Den reklame, der findes, er undergivet samme regler og bestemmelser som andre reklamer i det offentlige rum, og det bør endvidere bemærkes, at sådan reklame er almindelig på taxaer og offentlige transportmidler, der konkurrerer med udlejningskøretøjer.

Kommissionen bemærker også, at der er forskellige kundetyper, der lejer køretøjer. For eksempel vil turister kunne være interesseret i en gunstigere tarif for et sådant reklamekøretøj sammenlignet med et civilt køretøj. I modsætning hertil vil visse erhvervskunder foretrække at leje et civilt køretøj, selv om det koster mere. Udviklingen af et sådant nichemarked tilbyder således et større udvalg til forbrugerne og vil dermed nærmere øge end formindske konkurrencen i denne sektor.