SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1576/98

af Klaus Rehder (PSE) til Kommissionen

(25. maj 1998)

Om: Valutaunion mellem FF-CFA og euroen

Femten vest- og centralafrikanske staters valuta, nemlig CFA-francen er siden kolonitidens ophoer forbundet med den franske franc (FF) gennem en fast vekselkurs.

1. Hvilke virkninger ville afloesningen af FF med euroen faa for valutakursunionen med CFA? Hvem har befoejelse til at traeffe afgoerelse herom?

2. Hvem har efter indfoerelsen af euroen befoejelse til at traeffe afgoerelse om pariteterne mellem euroen og andre valutaer, navnlig CFA? Hvem har befoejelse til at optage nye deltagere i denne valutaunion eller vedtage nye valutaunioner? Kan det af artikel 105 EU-traktaten konkluderes, at alle pengepolitiske spoergsmaal overgaar til Faellesskabets befoejelse?

3. Hvordan ville det i henhold til artikel 105 primaere prisstabilitetsmaal blive sikret med en fortsaettelse af valutaunionen mellem FF og CFA i forhold til euroen, og hvordan vil en afsmitning af inflationaere tendenser fra CFA-omraadet kunne aendres?

4. Hvem ville vaere ansvarlig for kompensationsbetalinger fra CFA-betalingsbalancer dersom CFA knyttes til euroen? Kunne saadanne betalinger modregnes med bidrag til EU-budgettet?

5. Skal de afrikanske staters valutareserver, som ligger paa en konto i det franske skatteministerium, i henhold til artikel 105, stk. 2, overfoeres til Den Europaeiske Centralbank?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy

(17. juli 1998)

Overgangen fra den franske franc til euroen den 1. januar 1999 faar ingen umiddelbare konsekvenser for CFA-zonen. Til gengaeld kan overgangen give CFA-zonen nogle oekonomiske fordele paa laengere sigt.

Aftalemekanismerne inden for franc-omraadet bygger paa solidaritet mellem de afrikanske lande og Frankrig, som er udmoentet i en raekke samarbejdsaftaler. Denne solidaritet tager form af budgetstoette og isaer midlertidige likviditetslaan fra den franske stat til centralbankerne i CFA-zonen.

Overgangen fra den franske franc til euroen vil paa ingen maade aendre disse mekanismer, dels fordi de lande, der deltager i franc-omraadets mekanismer, ikke oensker at aendre dem, dels fordi overgangen til euroen ikke giver anledning til juridiske problemer eller tekniske vanskeligheder.

Paa forslag fra Kommissionen indgik Raadet den 6. juli 1998 en politisk aftale om et beslutningsudkast vedroerende det fremtidige forhold mellem euroen og CFA-francen og den comoriske franc. Saa snart Den Europaeiske Centralbank har afgivet sin udtalelse i overensstemmelse med traktaten, vil Raadet vedtage beslutningen, som traeder i kraft den 1. januar 1999. Beslutningen vil sikre, at de nuvaerende aftaler mellem Frankrig og CFA-zonen ikke beroeres vaesentligt af overgangen til euroen. De franske myndigheder vil dog vaere forpligtet til at holde Kommissionen og Det OEkonomiske og Finansielle Udvalg (efterfoelgeren for Det Monetaere Udvalg) underrettet om gennemfoerelsen af disse aftaler. Isaer vil de franske myndigheder skulle forhaandsunderrette Det OEkonomiske og Finansielle Udvalg om eventuelle aendringer i pariteten mellem euroen og CFA-francen eller den comoriske franc. AEndringer i karakteren eller omfanget af aftalerne vil kraeve Raadets godkendelse paa grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter hoering af Den Europaeiske Centralbank.

Indfoerelsen af euroen risikerer saaledes ikke at destabilisere situationen for landene i CFA-zonen. Tvaertimod vil den aabne op for helt nye muligheder og alt i alt faa positive virkninger for disse lande. For det foerste vil CFA-landenes tilknytning til det i monetaer henseende stabile OEMU-omraade vaere til fordel for dem paa det oekonomiske plan. Dernaest vil euroens indfoerelse ogsaa give CFA-landene visse fordele paa det handelsmaessige omraade. CFA-landenes mulighed for at handle med europaeiske partnere med en faelles valuta vil lette samhandelen, idet de paagaeldende lande vil opleve et fald i deres valutatransaktionsomkostninger.