SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2253/99

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(1. december 1999)

Om: Italien og det europæiske retlige område

I formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råd i Tampere hedder det: I et ægte, europæisk retligt område bør enkeltpersoner og virksomheder ikke forhindres i eller tilskyndes til ikke at udøve deres rettigheder som følge af uforenelige eller komplicerede retlige og administrative systemer i medlemsstaterne. For at nå dette mål foreslås der en oplysningskampagne og offentliggørelse af hensigtsmæssige brugervejledninger om det retlige samarbejde i EU og medlemsstaternes retssystemer. Vil disse oplysninger også vedrøre de alvorlige tilfælde af manglende retfærdighed, der forekommer i Italien? Den følelse af usikkerhed, der i dag ulmer i landet, og som er ledsaget af en stadig mere udbredt følelse af, at de, der gør sig skyldige i en forbrydelse, ikke bliver straffet, støttes faktisk af udtalelser fra dommere om, at den eksisterende strafferetlige retsplejelov har forfejlet sit mål, og at det italienske retssystem er mislykkedes og er på vej til at blive lammet. Det foruroligende forhold, at der alene i 1998 var tale om 130.000 tilfælde af strafforældelse, og at tendensen synes stigende, bekræfter disse alvorlige udtalelser.

1. Hvilke betingelser vil efter Kommissionens opfattelse skulle opfyldes, for at et land kan komme med i det europæiske retlige område?

2. Finder Kommissionen ikke, at den fortsatte beståen af straffelove, som af fagfolkene selv anses for at have forfejlet deres mål, er uforenelig med adgangen til dette område?

3. Mener Kommissionen ikke, at det i overensstemmelse med mange italienske borgeres opfattelse ville være ønskeligt, om Unionen henvendte sig til den italienske regering med en henstilling om, at den iværksætter en reform af det nationale retssystem for at fjerne de alvorlige afvigelser og uretfærdigheder, der gennemsyrer det?

4. Er det ikke Kommissionens opfattelse, at Italiens eventuelle deltagelse i det europæiske retlige område kunne få en negativ indvirkning på balancen og stabiliteten inden for et sådant område, hvis ikke der gennemføres seriøse reformer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(20. december 1999)

Kommissionen ser det som sin opgave at stille information til rådighed for borgerne ved at iværksætte en informationskampagne og ved at udgive passende brugervejledninger om retligt samarbejde inden for Unionen samt om medlemslandenes retssystemer som angivet i konklusion nr. 29 fra Det Europæiske Råd i Tammerfors. Borgerne bør således være bekendt med deres rettigheder, hvilket er en betingelse for, at de kan påberåbe sig dem. Kommissionen finder ikke, at dette mål bliver lettere at nå, hvis man prøver at forøge de væsentlige kapitler med påståede rettergangsfejl i et eller flere medlemslande.

Det europæiske retlige område er et af målene med Unionen som fastsat i artikel 29 (tidligere artikel K1) i traktaten om Den Europæiske Union. Det er derfor Unionen, der skal tage initiativer på dette niveau. Det er ikke Unionens opgave at blande sig i medlemslandenes retlige forvaltning, så længe denne gennemføres i overensstemmelse med de juridiske krav, der stilles i de traktater og juridiske instrumenter, der er indført herunder. Der stilles ikke krav til medlemslandenes straffelove eller strafferetlige procedurer som sådan. Kun de dele heraf, der omhandler emner inden for de ovennævnte juridiske instrumenter, skal bringes i overensstemmelse hermed.

Alle medlemslande er forpligtet i forhold til Europarådets konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder fra 1950, som i artikel 6 dækker retten til en retfærdig rettergang. I artikel 7 (tidligere artikel F1) i traktaten om Den Europæiske Union fastsættes det, at Ministerrådet kan tage initiativer, hvis et medlemsland overtræder grundlæggende rettigheder, herunder dem, som er nævnt i ovennævnte konvention. Her tages der dog kun højde for grove og vedvarende overtrædelser.