SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2786/01

af Mathieu Grosch (PPE-DE) til Kommissionen

(1. oktober 2001)

Om: Registrering af motorkøretøjer i Belgien: Kongelig beslutning af 20. juli 2001

Kongeriget Belgien bekendtgjorde den 20. juli 2001 en kongelig beslutning om registrering af motorkøretøjer i Belgien, hvor det i artikel 3 hedder følgende:

Artikel 3, stk. 1 Personer, der er bosiddende i Belgien, kan registrere de motorkøretøjer, som de ønsker at indregistrere i Belgien, i det i artikel 6 omhandlede motorekøretøjregister, såfremt disse køretøjer allerede er indregistreret i udlandet. Bopæl i Belgien betyder, at disse personer opfylder én af følgende betingelser: ()

Artikel 3, stk. 2 I nedennævnte tilfælde er denne registrering af køretøjer, der er indregistreret i udlandet, og registreret af de i stk. 1 omhandlede personer ikke obligatorisk for følgende:

(i) Det køretøj, som en udenlandsk lejer stiller til rådighed for en fysisk eller juridisk person, der er opført i folkeregistret i en belgisk kommune eller i en belgisk handelsregister i maksimalt 48 timer;

(ii) Det køretøj, der anvendes af en fysisk person til udøvelse af dennes erhverv, og som er indregistreret i udlandet i en udenlandsk ejers navn, hvortil denne person er knyttet gennem en arbejdskontrakt; en attest udstedt af momsmyndighederne skal forefindes i køretøjet; de nærmere bestemmelser for anvendelse af køretøjet fastsættes af finansministeriet.

1. Drejer det sig her om en krænkelse af princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser i henhold til artikel 49 i traktaten, da indbyggere i Belgien, som udøver en selvstændig virksomhed i nabolandet Luxembourg belastes yderligere finansielt gennem denne bestemmelse?

2. Findes der sådanne bestemmelser i andre medlemsstater og hvorledes forvaltes disse for selvstændiges vedkommende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(29. oktober 2001)

1. Kommissionen mener generelt, at forpligtelsen til at registrere et motorkøretøj i brugerens bopælsland kun er en begrænsning af princippet om fri bevægelighed i henhold til artikel 49 (tidl. artikel 59) i EF-traktaten, hvis denne forpligtelse kan berettiges i lyset af Domstolens retspraksis vedrørende den frie bevægelighed, og navnlig hvis den står i rimeligt forhold til det tilstræbte mål.

Hvad Belgien angår, har Kommissionen på grund af den tidligere belgiske lovgivning om registrering af motorkøretøjer indledt en overtrædelsesprocedure og undersøger for øjeblikket den nye lovgivning på dette område.

Hvad de skattemæssige aspekter angår, skal der med hensyn til besvarelsen af spørgsmålet fra det ærede medlem henvises til direktiv 83/182/EØF(1). Dette direktiv blev delvist ophævet den 31. december 1992, hvad angår bestemmelserne vedrørende merværdiafgift, da disse bestemmelser efter denne dato reguleres af det indre markeds momsdirektiver(2).

Hvad angår de øvrige skatter på transportmidler, som f.eks. registreringsafgiften eller brugsafgiften osv., anfører direktivets artikel 3 de nødvendige betingelser for at opnå afgiftsfritagelse ved midlertidig privat anvendelse af et motorkøretøj i en anden medlemsstat, end hvor dette er registreret, og at varigheden for anvendelsen normalt er fastsat til højst seks måneder pr. år. Den første af disse betingelser er, at køretøjets bruger har sit sædvanlige opholdssted i en anden medlemsstat, end hvor køretøjet midlertidigt er indført.

Under hensyntagen til at afgiftsfritagelsen ved midlertidig anvendelse af et køretøj i henhold til fællesskabsretten afhænger af, i hvilken medlemsstat brugeren har sit sædvanlige opholdssted, følger det, at et køretøj, som er forsynet med normale nummerplader fra denne medlemsstat, midlertidigt kan anvendes afgiftsfrit i enhver anden medlemsstat. Hvis køretøjet derimod er blevet registreret i anden medlemsstat, end hvor brugeren har sit sædvanlige opholdssted f.eks. af en selvstændig, der udøver sin virksomhed i en anden medlemsstat end det sædvanlige opholdssted (som i det tilfælde, der er nævnt af det ærede medlem) kan køretøjet kun anvendes afgiftsfrit i bopælsmedlemsstaten, såfremt skattemyndighederne giver tilladelse hertil.

Artikel 5 i ovennævnte direktiv indeholder dog en ganske tilfredsstillende løsning for personer, der arbejder i en medlemsstat og er bosat i en anden: der tilkendes altid en afgiftsfritagelse uden tidsbegrænsning, hvis en personbil registreret i det land, hvor brugeren har sit sædvanlige opholdssted, anvendes på den strækning, han regelmæssigt tilbagelægger på en anden medlemsstats område for at begive sig fra sin bopæl til sin arbejdsplads og tilbage.

2. Kommissionen har ganske vist ikke foretaget nogen systematisk undersøgelse af de eksisterende nationale lovgivninger og måden, hvorpå disse anvendes på selvstændige. Kommissionen vil dog generelt behandle disse problemer inden for rammerne af meddelelsen om en ny strategi for tjenester i det indre marked(3), der opdeles i to faser: den første fase, der analyserer de eksisterende hindringer, og den anden fase, der foreslår egnede løsninger.

(1) Rådets direktiv 83/182/EØF af 28. marts 1983 om afgiftsfritagelse inden for Fællesskabet ved midlertidig indførsel af visse transportmidler, EFT L 105 af 23.4.1983.

(2) Rådets direktv 91/680/EØF af 16. december 1991 om tilføjelse til det fælles merværdiafgiftssystem og om ændring, med henblik på afskaffelse af de fiskale grænser, af direktiv 77/388/EØF, EFT L 376 af 31.12.1991.

(3) KOM(2000) 888 endelig udg.