SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2738/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. oktober 2001)

Om: Ekstremt høje sårbare bygninger og normer for deres bærende konstruktioner og nedrivning

1. Kan Kommissionen bekræfte, at det ikke på traditionel vis var en kerne med trappeopgange og elevatorskakter, der gav stabilitet til World Trade Centers tårne i New York, der blev tilintetgjort den 11. september, men at ståldragere i ydermurene tjente som bærende konstruktioner for etageadskillelser af beton, og at disse på grund af deformering som følge af overophedning eller beskadigelse af ydermurene eller på grund af overbelastning kunne miste fæstet og falde ovenpå hinanden?

2. Anvendes den i punkt 1 nævnte byggemåde kun i USA, eller findes der også i EU-medlemsstaterne lignende bygninger eller planer om opførelse heraf?

3. Vil høje bygningers stabilitet og dermed deres evne til at modstå sammenstyrtning ifølge de oplysninger, Kommissionen ligger inde med, forøges, hvis de bærende konstruktioner udgøres af en kombination af kerne og ydermure?

4. Hvis der ikke findes bestemmelser om, at bærende konstruktioner i ekstremt høje bygninger skal være så sikre som muligt, vil Kommissionen da tage skridt til at indføre fælles mindstenormer på EU-plan?

5. Er der allerede i tilstrækkelig grad taget højde for, hvordan disse høje bygninger midt i tætbebyggede omgivelser kan nedrives, når de er udtjent, og hvordan antallet af etager i eksisterende bygninger om ønsket kan reduceres af hensyn til sikkerheden, uden at dette arbejde resulterer i sammenstyrtede etager, hvilket ville frembyde en fare for omgivelserne?

6. Hvis der ikke findes bestemmelser om sikkerheden i forbindelse med nedrivningen af ekstremt høje bygninger, vil Kommissionen da tage skridt til at indføre fælles mindstenormer på EU-plan, således at der allerede ved opførelsen kan tages højde for en sikker nedrivning?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanenpå skriftlige forespørgsler E-2737/01 og E-2738/01

(27. november 2001)

Efter at have konsulteret forskellige eksperter og relevant litteratur kan Kommissionen bekræfte, at de bærende konstruktioner i World Trade Centers to tvillingetårne i New York var ens og bl.a. omfattede en solid central kerne med elevatorskakte, trapper, ventilationsanlæg osv., der tjente som stabiliserende element i tilfælde af horisontal påvirkning. Etageadskillelserne af stål støttedes af denne kerne og af bærende elementer indbygget i facaden. Begge støttesystemer er nødvendige, hvis en konstruktion af sådanne dimensioner skal være sikker og funktionsdygtig.

Den konstruktionsmetode, der blev anvendt til tvillingetårnene, er anvendt adskillige gange i USA, hvorimod konstruktionsmetoderne i forbindelse med højhusbyggeri i Europa primært er baseret på betonteknologi. Kommissionen kender ikke til højhusbyggeri konstrueret uden stabiliserende foranstaltninger.

Meget få bygningsværker er konstrueret til at kunne modstå en påvirkning som den, World Trade Center-tårnene udsattes for den 11. september 2001. Der skal en meget grundig undersøgelse til for at forstå den komplekse kæde af begivenheder, der førte til de to bygningers kollaps. Den vil kunne give vigtige oplysninger, som vil få indflydelse på fremtidens konstruktions- og beregningsmetoder og byggeforskrifter.

Tidsrummet fra sammenstødet indtil sammenstyrtningen var 47 minutter for sydtårnets vedkommende og 1 time og 44 minutter for nordtårnets vedkommende. Det er derfor sandsynligt, at sammenstyrtningen snarere skyldtes varmen fra branden, som svækkede stålets styrke, end sammenstødets fysiske påvirkning af tårnkonstruktionen.

Kommissionen er klar over, at der i en lang række byer i medlemsstaterne er opført højhuse i overensstemmelse med de gældende nationale og/eller lokale byggeforskrifter, som omfatter de sikkerhedskrav og andre væsentlige krav, der vedrører sådant byggeri. Kommissionen har ikke nogen fortegnelse over disse konstruktioner eller deres karakteristika, eftersom den ikke har nogen kompetence på dette område.

Fællesskabets kompetence vedrørende de lovgivningsmæssige aspekter af byggeri er begrænset til indre markeds-aspekterne af byggevarer, hvorimod byggeforskrifter, herunder sikkerhedsbestemmelser, forbliver et nationalt anliggende. I den forbindelse vil grænsen for, hvor høje bygninger må være set ud fra et sikkerhedssynspunkt eller ud fra andre synsvinkler fortsat være medlemsstaternes ansvar. Det siger sig selv, at højden er en af de vigtigste parametre, der skal tages hensyn til, når en bygnings sikkerhed skal vurderes, især den mekaniske modstandsdygtighed og stabilitet og sikkerheden i tilfælde af brand.

Medlemsstaterne har også som en del af deres byggelovgivning forskrifter for nedrivning af bygninger. Kommissionen behandler dette spørgsmål inden for rammerne af både sin konkurrencepolitik og sin miljøpolitik. En taskforce bestående af repræsentanter for Kommissionen, medlemsstaterne og industrien har inden for rammerne af meddelelsen om bygge- og anlægsindustriens konkurrenceevne(1) taget forskellige aspekter af nedrivning af bygningskonstruktioner op. Slutrapporten indeholder en række anbefalinger til konstruktørerne, industrien og de offentlige myndigheder.

Hvad angår et eventuelt behov for europæiske minimumsstandarder for bygningers sikkerhed kan Kommissionen oplyse det ærede parlamentsmedlem om, at den sammen med Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) er ved at udarbejde et sæt konstruktions- og beregningsmetoder med betegnelsen Eurocodes. De første Eurocode-standarder forventes at være klar ved udgangen af 2001, mens de resterende otte vigtige standarder skulle blive færdiggjort i løbet af 2002. Medlemsstaterne vil imidlertid stadig være ansvarlige for indførelsen af nationale sikkerhedsstandarder. Det endelige mål er af få udarbejdet en europæisk metodologi for vurdering af sikkerheden.

(1) KOM(97) 539 endelig udg.