ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3360/98

af Irene Soltwedel-Schaefer (V) til Kommissionen

(16. november 1998)

Om: Miljoerevision

1. Siden den 29.6.1993 har der vaeret miljoerevision i EU, som hidtil er blevet gennemfoert i ca. 1.960 virksomheder. I hvilket omfang er der taget hensyn til Raadets forordning (EOEF) 1836/93(1) i forbindelse med Europa-Parlamentets nybyggeri i Bruxelles (rue Wiertz) og i Strasbourg?

2. Hvilke vand- og energibesparende foranstaltninger er der gennemfoert i disse to nybygninger, og hvorledes er dette sket rent teknisk?

3. Hvilke energibesparelser er der opnaaet ved montering af solcelleanlaeg?

4. Hvilke strategier til reducering af affaldsmaengden er der udarbejdet eller gennemfoert i Europa-Parlamentets administration, Afdelingen for Bygninger?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(21. december 1998)

Som det aerede medlem ganske rigtigt naevner, traadte Raadets forordning(EOEF) 1836/93 om industrivirksomheders frivillige deltagelse i en faellesskabsordning for miljoestyring og miljoerevision (EMAS) i kraft den 13. juli 1993 og blev anvendt fra og med 13. april 1995. Siden da er der registreret 1 962 af de industrivirksomheder under ordningen, der er naevnt i forordningens artikel 2, litra i). Imidlertid er byggesektoren ikke med blandt de sektorer, som ordningen staar aaben for. Grunden hertil er, at man oenskede at koncentrere sig om industri/fremstillingssektoren i foerste omgang.

Den 30. oktober 1998 vedtog Kommissionen et forslag til revision af EMAS-forordningen(2), hvori det foreslaas, at ordningen udvides til at omfatte alle sektorer, herunder byggesektoren. Efter at den foreslaaede revision er traadt i kraft, vil det vaere muligt for byggefirmaer sammen med deres anlaegsomraader at lade sig registrere under EMAS-ordningen.

Kommissionen har ingen kompetence med hensyn til administrationen af Parlamentets bygninger.

(1) EFT L 168 af 10.7.1993, s. 1.

(2) KOM(98) 622 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3227/98

af David Martin (PSE) til Kommissionen

(19. oktober 1998)

Om: Anvendelse af bavianer til forskning i xenotransplantation i Det Forenede Kongerige

Har Kommissionen kendskab til, at man har anvendt vilde bavianer til forskning i xenotransplantation (transplantation af organer fra dyr til mennesker) i Det Forenede Kongerige? Er dette efter Kommissionens opfattelse i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 7, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 86/609/EOEF(1)?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Edith Cresson

(24. november 1998)

Kommissionen her kendskab til, at man i Det Forenede Kongerige har anvendt indfangne vilde bavianer til forskning i xenotransplantation. Anvendelsen af forsoegsdyr er i Det Forenede Kongerige reguleret ved Animal Act fra 1986 i overensstemmelse med Raadets direktiv 86/609/EOEF af 24. november 1986 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om beskyttelse af dyr, der anvendes til forsoeg og andre videnskabelige formaal(2), og det er de nationale myndigheder - og ikke Kommissionen - der har ansvaret for, at Animal Act overholdes.

Der kan opnaas dispensation "i overensstemmelse med bestmmelser, der fastsaettes af myndigheden" (direktivets artikel 19, stk. 4) for anvendelse af dyr, der ikke specielt er opdraettet til formaalet, og det er medlemsstaternes myndigheder, der skal vurdere, om ansoegeren har fyldestgoerende begrundelse herfor ("Ved forsoeg maa dyr indfanget i naturen kun anvendes, hvis anvendelse af andre dyr ikke vil kunne opfylde forsoegets formaal" (artikel 7, stk. 3, andet afsnit)).

(1) EFT L 358 af 18.12.1986, s. 1.

(2) EFT L 358 af 18.12.1986.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2935/98

af Christoph Konrad (PPE) til Kommissionen

(8. oktober 1998)

Om: Overensstemmelse mellem paragraf 7a i lov om transport af gods og Raadets forordning (EOEF) 3118/93 om cabotage og den oevrige faellesskabsret

1. Svarer paragraf 7a i Gueterschaden-Haftpflichtversicherung im Gueterkraftverkehrsgesetz til principperne i EU's cabotageforordning nr. 3118/93(1)?

2. I bekraeftende fald, hvorfor?

3. I benaegtende fald, hvorledes agter Kommissionen at fjerne denne uoverensstemmelse?

4. Eksisterer der ogsaa en saadan lovpligtig forsikring i forbindelse med skader vedroerende gods i de andre EU-medlemsstaters nationale lovgivning?

5. Er Kommissionen af den opfattelse, at denne bestemmelse er i overensstemmelse med den oevrige faellesskabsret?

6. Udgoer den en hindring for den frie vareudveksling og den frie udveksling af tjenesteydelser paa det indre marked?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(23. november 1998)

1. - 3. Ja. Paragraf 7a i den paagaeldende tyske lovgivning paalaegger transportvirksomheden at tegne forsikring for skader, det er ansvarligt for under transport, hvor baade lastning og losning finder sted paa tysk territorium. I artikel 6, stk. 1, litra a), i Raadets forordning (EOEF) 3118/93 af 25. oktober 1993 om betingelserne for tranportvirksomheders adgang til at udfoere intern vejgodstransport i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehoerende (cabotageforordningen)(2) hedder det udtrykkeligt, at udfoerelsen af cabotagekoersel, naar det gaelder priser og betingelser for transportkontrakter, er undergivet vaertsmedlemsstatens love og administrative bestemmelser.

4. og 5. Ja.

6. Nej.

(1) EFT L 279 af 12.11.1993, s. 1.

(2) EFT L 279 af 12.11.1993.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3308/98

af Manuel Escolá Hernando (ARE) til Kommissionen

(10. november 1998)

Om: Problematikken inden for marmorindustrien i Aragón

95 % af verdensproduktionen af marmor (48.000 t) brydes i den autonome region Aragón, helt konkret i omraadet Bajo Martín, Caspe y Ribera Baja del Ebro.

Den samlede maengde marmor, der brydes, eksporteres imidlertid uden forarbejdning, idet et lille antal virksomheder langt fra produktionsomraaderne har rettighederne til brydningen heraf; de paagaeldende virksomheder har monopol og forarbejder stort set alt den brudte marmor i deres egne virksomheder, hvilket resulterer i urimeligt hoeje priser.

En raekke virksomheder beliggende i brydningsomraadet har maattet lukke som foelge af alvorlige problemer i forbindelse med leverancen af marmor, som kontrolleres af indehaverne af brydningsrettighederne.

Denne uforholdsmaessigt store koncentration af brydningsrettigheder paa faa haender forhindrer udviklingen af forarbejdningsvirksomheder paa marmorens oprindelsessted, hvilket besvaerliggoer etablering af nye arbejdspladser og bosaettelse paa stedet.

Er Kommissionen bekendt med de monopolagtige forhold, der er kendetegnende for markedet for marmor?

Agter Kommissionen at ivaerksaette foranstaltninger for at undgaa, at dette raastof heller ikke fremover tilfoeres nogen form for mervaerdi i brydningsomraaderne? Hvilke foranstaltninger overvejes i givet fald?

Kan Kommissionen med frie markedsforhold og derfor ensartede priser sikre leverancer af ovennaevnte raastof til de virksomheder, der eventuelt maatte blive etableret i brydningsomraaderne?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert

(3. december 1998)

Kommissionen er ikke i besiddelse af oplysninger, der kan bekraefte, at 95 % af alabastudvindingen i verden sker i den selvstyrende region Aragón. Den har til dato ikke konstateret nogen monopolsituation paa alabastmarkedet.

Kommissionen har ingen befoejelser til at fastsaette, hvor forarbejdningen af raavarerne skal ske. Det er op til virksomhederne at beslutte, hvor de vil laegge deres produktionsanlaeg.

Kommissionen kan ved beslutning forpligte virksomheder, der misbruger en dominerende stilling paa det faelles marked, til at bringe overtraedelsen af EF-traktatens artikel 86 til ophoer. Ud fra det aerede medlems oplysninger kan Kommissionen ikke fastslaa, om der er tegn paa en dominerende stilling, der kan bevirke, at den maa indlede en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 86. Til dato har Kommissionen ikke modtaget nogen klager om eventuelt misbrug af dominerende stilling i sektoren for alabastudvinding.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2972/98

af Peter Skinner (PSE) til Kommissionen

(28. september 1998)

Om: Krysotilasbest

I betragtning af at 10.000 arbejdstagere doer hvert aar som foelge af sygdomme, der har relation til asbest, er der i hele EU aegte bekymring over, at der ikke er truffet tilstraekkelige foranstaltninger paa europaeisk plan til at bremse anvendelse, produktion og salg af hvid asbest.

Kan Kommissionen bekraefte, at der under plenarmoedet i Scientific Committee on Toxicity, Ecotoxicity and the Environment (CSTEE) den 14.-15. september 1998 vedtoges en formel udtalelse, hvori krysotilasbest blev anset for at vaere farligere end erstatningerne for asbest?

Er Kommissionen paa baggrund af disse undersoegelsesresultater enig i, at det er noedvendigt med hurtige foranstaltninger, og at det naeste logiske skridt er et europaeisk forbud mod krysotilasbest, eventuelt i form af en teknisk aendring af den eksisterende lovgivning, som allerede omfatter anvendelse, produktion og salg af andre former for asbest, hvilket ville vaere hurtigere og derfor kunne redde liv langt hurtigere?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann

(19. oktober 1998)

Udtalelsen fra The scientific committee on toxicology, ecotoxicology and the environment (CSTEE) om risikoen ved krysotilasbest sammenlignet med risikoen ved de tre vigtigste fibererstatninger i forbindelse med de resterende anvendelser af krysotil (cellulosefibre, polyvinylalkohol-fibre (PVA) og p-aramidfibre) lyder som foelger:

"'Baade for lunge- og lungehindekraeft og lungefibrose og for andre foelger, som i hoejere grad er undersoegt i terminalstadiet, er det usandsynligt, at cellulose, PVA eller p-aramidfibre udgoer en lige saa stor som eller stoerre risiko end krysotilasbest. Med hensyn til kraeftdannelse og forekomst af lungefibrose er CSTEE enedes om, at risikoen sandsynligvis er lavere.'"

Denne udtalelse supplerer CSTEE¢s konklusion fra 9. februar 1998 om, at "det kan, da der ikke eksisterer endelige data, vaere hensigtsmaessigt at antage, at der ikke findes nogen sikker dosis krysotil". Denne konklusion blev bekraeftet i CSTEE¢s udtalelse fra 15. september 1998.

Det er dog vigtigt at bemaerke, at de mulige risici ved andre, ikke-fiberholdige materialer saasom staal eller PVC, som kan erstatte trykroer, ikke var omfattet af CSTEE¢s udtalelse, og at CSTEE "anbefaler at oege forskningen i erstatningsfibrenes toksikologi og epidemiologi samt i de teknologiske aspekter af udviklingen af nye tykkere fibre, der ikke saa let kan indaandes".

Paa grundlag af de eksisterende videnskabelige resultater har Kommissionen imidlertid udarbejdet et forslag til direktiv med forbud mod krysotilasbest med visse undtagelser og overgangsordninger. Dette udkast til direktiv vil blive droeftet med medlemsstaterne og eksperter fra industrien paa et maade den 29. oktober 1998. Afhaengigt af konklusionerne fra disse droeftelser kan det fremlaegges for udvalget inden aarets udgang.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 3290/98 af Ian WHITE til Kommissionen. Anerkendelse af dyrlægers kvalifikationer



EF-Tidende nr. C 142 af 21/05/1999 s. 0116



SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3290/98 af Ian White (PSE) til Kommissionen (9. november 1998) Om: Anerkendelse af dyrlaegers kvalifikationer Hvad er Kommissionens praecise holdning til anerkendelsen af dyrlaegers kvalifikationer inden for Den Europaeiske Union? Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (11. december 1998) Dyrlaegers frie bevaegelighed inden for EU er baseret paa nationale kvalifikationsbeviser, der udstedes efter afslutning af en uddannelse, der opfylder bestemte faelles kriterier. De gaeldende faellesskabsbestemmelser findes i Raadets direktiv 78/1026/EOEF af 18. december 1978 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser(1), certifikater og andre kvalifikationsbeviser for dyrlaeger, omfattende foranstaltninger, som skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser og Raadets direktiv 78/1027/EOEF af 18. december 1978 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som dyrlaege(2). (1) EFT L 362 af 23.12.1978. (2) EFT L 362 af 23.12.1978.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 3822/98 af Concepció FERRER til Kommissionen. Tilskud til den indiske lædersektor



EF-Tidende nr. C 142 af 21/05/1999 s. 0155



SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3822/98 af Concepció Ferrer (PPE) til Kommissionen (22. december 1998) Om: Tilskud til den indiske laedersektor Kommissionen bedes opstille en liste over de projekter, den har finansieret til fordel for den indiske laedersektor (laeder/sko/laedervarer), med angivelse af godkendelsesdato for og formaal med projekterne. Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies (18. januar 1999) Kommssionen er i faerd med at indhente de oplysninger, der er noedvendige for at besvare spoergsmaalet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, saa snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3162/98

af Mathieu Grosch (PPE) til Kommissionen

(19. oktober 1998)

Om: Bestemmelser for graensegaengere om syge- og plejeforsikring

I Domstolens domme i sag C-120/95 og C-158/96 fastsloges det, at principperne for den frie udveksling af varer og tjenesteydelser ogsaa finder anvendelse for medicinske behandlinger og tjenesteydelser. Man kan nu forestille sig, at en graensegaenger har sin bopael i Belgien, arbejder i Forbundsrepublikken Tyskland og ogsaa er forsikret der i henhold til de tyske retsbestemmelser.

1. Gaelder stadig refusionssatserne efter forsikringslandets takster ifoelge dette, uanset i hvilken EU-stat de medicinske ydelser blev anvendt?

2. I bekraeftende fald, er der ikke tale om en overtraedelse af ovennaevnte domme, naar den stat, der baerer omkostningerne ved den forsikredes sociale sikkerhed, udelukkende anvender refusionssatserne i henhold til hjemlandets bestemmelser?

3. Er det korrekt, at det frie marked i henhold til ovennaevnte domme i Domstolen ogsaa gaelder paa det medicinske omraade, men at "graensegaengerne" er udelukket herfra, ogsaa fortsat er omfattet af EF-forordning 1408/71?

4. I bekraeftende fald, hvad agter Kommissionen at foretage sig med henblik paa at fjerne disse ulemper hurtigst muligt?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn

(16. december 1998)

I henhold til artikel 19 og 20 i Raadets forordning (EF) 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet(1) kan en graensegaenger vaelge at lade sig behandle enten i den medlemsstat, hvor han bor, i henhold til denne medlemsstats lovgivning, eller i den medlemsstat, hvor han arbejder, i henhold til lovgivningen i denne medlemsstat, uden at have behov for en forudgaaende tilladelse og uden at vaere begraenset til behandling i noedsituationer.

(1) Konsolideret ved Raadets forordning (EF) 118/97 - EFT L 28 af 30.1.1997.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3817/98

af Concepció Ferrer (PPE) til Kommissionen

(22. december 1998)

Om: Programmer og projekter vedroerende industri og energi i Katalonien

Kan Kommissionen i betragtning af den aabenhedspolitik, den foerer i forbindelse med sine udgifter, oplyse, hvilke af de projekter, der i perioden 1994-1999 er blevet gennemfoert i Katalonien, har modtaget tilskud fra de forskellige stoetteordninger inden for omraadet industri og energi?

Kan Kommissionen endvidere oplyse, hvilke beloeb der er blevet bevilliget til de enkelte projekter?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies

(18. januar 1999)

Kommssionen er i faerd med at indhente de oplysninger, der er noedvendige for at besvare spoergsmaalet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, saa snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0406/98

af Phillip Whitehead (PSE) til Kommissionen

(24. februar 1998)

Om: Ordninger med fastsatte maengder

Hvilke medlemsstater har en ordning med fastsatte maengder, som er blevet undersoegt, og hvorfor Kommissionen var af den opfattelse, at eksistensen af en ordning med fastsatte maengder paa det britiske broedmarked var en trussel for den vigtigste interne faellesskabshandel?

Supplerende svar

afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. december 1998)

Paa baggrund af forespoergsel H-228/93 fra Mechthild von Alemann(1) vedroerende de forhindringer, importoerer af faerdigpakket broed fra Tyskland stilles over for, rejste Kommissionen i 1993 spoergsmaalet om, hvorvidt Det Forenede Kongeriges regler om vaerdiskalaer (Weights and Measures (Miscellaneous Foods) Order 1988 SI 1988/2040) var forenelige med artikel 30 til 36 i EF-traktaten vedroerende princippet om fri bevaegelighed for varer. Eftersom broed ikke falder ind under direktiv 80/232/EOEF vedroerende vaerdiskalaer for tilladte nominelle maengder og nominelle rumfang for visse faerdigpakkede varer(2), traeder artikel 30 til 36 i kraft i tilfaelde af nationale foranstaltninger, der maatte laegge hindringer i vejen for handel med de paagaeldende varer.

De omtvistede regler fastsaetter den nominelle maengde for faerdigpakket broed til 400 gram samt multiplum heraf, hvorved navnlig den nominelle maengde paa 500 gram, der normalt anvendes i andre medlemsstater, udelukkes.

Kommissionen betragter disse regler som vaerende i strid med EF-traktatens artikel 30, idet forbrugerbeskyttelse og ligebyrdighed i handelsforbindelser kan sikres paa behoerig vis ved foranstaltninger, der virker mindre obstruerende paa handlen, eksempelvis ved en angivelse af nettoindholdet paa det faerdigpakkede produkt. Paa foranledning af en aabningsskrivelse i december 1996 viste Det Forenede Kongeriges myndigheder deres beredvillighed til at aendre de omtalte regler med henblik paa at indfoeje maengderne 500 gram og 1 kilo. Lovaendringen er nu i gang.

(1) Tillaeg til EFT 3-429 af 10.3.1993.

(2) EFT L 51 af 25.2.1980.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3159/98

af Concepció Ferrer (PPE) til Kommissionen

(19. oktober 1998)

Om: Arbejdsprogrammet for 1998-2000 med hensyn til udvikling af de lokale og regionale transportnet

Kommissionen har for nylig praesenteret sin arbejdsprogram for 1998-2000 med hensyn til udvikling af de lokale og regionale transportnet, som sigter mod at fremme udvekslingen af oplysninger paa transportomraadet mellem de forskellige regioner i Den Europaeiske Union.

Inden for dette program haaber Kommissionen at kunne udarbejde en manual for sammenlignende analyser af den lokale passagertrafik.

Vil Kommissionen oplyse, hvilke kriterier der blev fulgt i forbindelse med udvaelgelsen af de 15 byer, som i sidste ende skal deltage i udarbejdelsen af denne manual?

Modtog Kommissionen forslag til byer i alle medlemsstaterne?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(30. november 1998)

Pilotprojektet om indfoerelse af benchmarking, som det aerede medlem henviser til, har til formaal at opstille metoder, hvormed byer kan sammenligne deres transportsystems effektivitet med andre byers og tage ved laere af den bedste praksis. Det omfatter alle former for passagertransport og ikke kun offentlig transport.

Kommissionen anmodede mange europaeiske sammenslutninger af lokale myndigheder og offentlige transportselskaber om at goere byer, som kunne vaere interesserede, opmaerksomme paa projektet. 45 byer (fra 8 medlemsstater og Tjekkiet) viste interesse for projektet. Budgetmaessige begraensninger indebar, at kun 15 byer fik lov at deltage. Som naevnt i Kommissionens brev, der opfordrede interesserede til at tilkendegive sig, blev disse udvalgt ud fra foelgende kriterier. Deres politiske ledelse forpligter sig til at gennemfoere forbedringer af deres lokale transportsystem, der findes personale til at deltage i projektet, der findes grunddata om deres lokale transportsystem (f.eks. antal rejsende opdelt paa transportformer eller sociale grupper og offentlige udgifter til transport), og at nogle af disse data kan stilles til raadighed for offentligheden. Kommissionen tilstraebte derudover at vaelge deltagere fra byer af forskellig stoerrelse og fra forskellige regioner i EU.

Organer fra to spanske byer udtrykte interesse for at deltage i projektet. Beklageligvis opfyldte ingen af dem projektets kriterier. Den ene ansoegning drejede sig kun om én offentlig transportform og ikke hele transportsystemet. Den anden indeholdt ikke tilstraekkelige oplysninger til at paavise, at de opstillede kriterier kunne opfyldes. Kommissionen paaskoenner dog i hoej grad deres og de oevrige ansoegeres interessetilkendegivelser.

Resultatet af projektets foerste fase (en vejledning i bedoemmelse af ydeevnen) forventes at foreligge i begyndelsen af 1999. Kommissionen paaser, at der fremsendes kopier til de byer, som ikke blev udvalgt, og at de bliver holdt informeret om projektets videre forloeb.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2866/98

af Clive Needle (PSE) til Raadet

(28. september 1998)

Om: Adfaerdskodeks vedroerende vaabenkontrol

Paa trods af den adfaerdskodeks vedroerende vaabenkontrol, der blev vedtaget i maj, har det tyske selskab Heckler und Koch indgaaet en kontrakt med den tyrkiske virksomhed MKEK, i henhold til hvilken MKEK skal fremstille 200.000 kampgevaerer.

Er dette ikke - i betragtning af menneskerettighedskraenkelserne i Tyrkiet - i modstrid med den vedtagne adfaerdskodeks, og hvad agter Raadet at foretage sig i den anledning?

Svar

(20./21. december 1998)

Adfaerdskodeksen for vaabeneksport blev vedtaget den 8. juni 1998 for at fastsaette hoeje faelles standarder, som boer betragtes som et minimum for forvaltning og tilbageholdenhed i forbindelse med overfoersel af konventionelle vaaben i alle medlemsstaterne, og udbygge udvekslingen af relevante oplysninger blandt dem med henblik paa at opnaa stoerre gennemsigtighed i EU.

Raadet er ikke blevet gjort opmaerksom paa de forhold, som det aerede parlamentsmedlem naevner i sin forespoergsel.

Som bekendt ligger ansvaret for de enkelte vaabeneksportafgoerelser og dermed kodeksens gennemfoerelse fortsat hos medlemsstaterne og de nationale myndigheder, der udsteder eksporttilladelser.

I henhold til kodeksen er Raadet i oejeblikket ved at fastlaegge den detaljerede procedure for den planlagte aflaeggelse af beretninger.