SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0068/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet

(25. januar 2002)

Om: Det spanske formandskabs prioriterede målsætninger og spørgsmålet om selvbestemmelse for det tidligere Spansk Sahara

Selv om der blandt det spanske formandskabs prioriterede målsætninger, som blev præsenteret af den spanske minister for udenrigshandel, Josep Piqué, optrådte problemer fra hele verden, nævntes en løsning på spørgsmålet om selvbestemmelse for det tidligere Spansk Sahara, som er godkendt af FN, og som befolkningen i Republikken Sahara kræver, ikke blandt disse.

Hvordan stiller Rådet sig til dette væsentlige, stadig uløste spørgsmål, der er en del af afkoloniseringsprocessen i Afrika?

Svar

(21. maj 2002)

En stabil og varig løsning på konflikten i Vestsahara vil utvivlsomt være en væsentlig faktor for stabiliteten i området, men også for samarbejdet mellem Maghreb-landene, som EU altid har støttet. Med henblik på en løsning på konflikten i Vestsahara er Rådets formandskaber i regelmæssig kontakt med James Baker og står til rådighed for at bidrage til at opbygge en tillid, som kan lette en løsning, der er acceptabel for de berørte parter. Det står dog klart, at det er FN, der først og fremmest skal søge at finde en løsning, og det spanske formanskab følger denne tilgang.

Derfor støtter Rådet fuldt ud FN's generalsekretær og hans særlige udsending James Baker i deres bestræbelser. Sikkerhedsrådet har i sin resolution 1359 (2001) klart tilkendegivet, hvilken vej der skal følges: Det opfordrede alle parterne til at mødes under FN's generalsekretærs særlige udsendings auspicier for at drøfte udkastet til rammeaftale og forhandle om alle de ændringer, som de ønsker at indføje i dette forslag, samt at undersøge alle andre forslag til en politisk løsning, som parterne måtte fremlægge for at nå frem til en aftale, der er acceptabel for parterne.

I henhold til resolution 1359 (2001) skal de officielle forslag, som Polisario forelægger med henblik at overvinde forhindringerne for gennemførelsen af fredsplanen, ligeledes drøftes sideløbende med ovennævnte forhandlinger.

Rådet håber, at kontakterne mellem parterne vil give mulighed for væsentlige fremskridt i retning af en stabil og retfærdig løsning til gavn for alle og vil medføre en styrkelse af samarbejdet mellem Maghreb-landene. I denne forbindelse har man noteret sig forlængelsen af Minurso's mandat ved resolution 1380 (2001), for at de igangværende bestræbelser kan fortsættes, samt interimsrapporten fra FN's generalsekretær af 10. januar 2002, hvori han anfører, at han har til hensigt at gøre status over situationen inden Den 28. februar og eventuelt at forelægge henstillinger om minurso's mandat og fremtidige sammensætning

Rådet mener dog, at man ikke bør vente til afslutningen af forhandlingerne mellem parterne med at løse visse presserende humanitære spørgsmål, f.eks. udveksling af familiebesøg. Rådet er ligeledes meget bekymret over den skæbne, som over 1350 krigsfanger, der fortsat tilbageholdes, lider, det de fleste har i 20 år, et spørgsmål, der kræver en hurtig løsning i overensstemmelse med forpligtelserne i Genève-konventionen. Rådet ser med tilfredshed på, at der for nylig er blevet løsladt 115 krigsfanger, men må med beklagelse konstatere, at der ikke er sket større fremskridt. Situationen for sahariske flygtninge i Tindouf-lejrene giver også anledning til stigende bekymring. I denne forbindelse vil Rådet fortsætte indsatsen i forbindelse med humanitære spørgsmål i tilknytning til konflikten i Vestsahara.

Rådet minder det ærede parlamentsmedlem om, at EU via Kontoret for Humanitær Bistand, ECHO, er den største donor af humanitær bistand til flygtningene; den humanitære bistand til flygtningene i Tindouf-lejrene var på 56,4 mio. EUR mellem 1996 og 2001.