SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2356/01

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(6. august 2001)

Om: Biludlejning

Hovedparten af de europæiske biludlejningsfirmaer tilbyder forbrugerne priser, der, når de skal betales, varierer væsentligt. Helt konkret sker der det, at firmaerne, når kunden anmoder om oplysning om udlejningsprisen, kun meddeler prisen for leje af køretøjet, for en eller anden form for forsikring, som de foreslår, og giver oplysning om selvrisiko i forbindelse med en ulykke og anmoder endelig om kundens kreditkortnummer som sikkerhed for betalingen af deres tjenesteydelser.

På betalingstidspunktet afkræves kunden beløb, som biludlejningsfirmaet aldrig har omtalt, herunder f.eks. lufthavnsskat, benzin- og kilometerpenge, etc. Biludlejningsfirmaet undlader ikke blot på forhånd at oplyse forbrugerne om udgifterne og deres forpligtelse til at betale for virksomhedens tjenesteydelser, men kan endog med kendskabet til deres kreditkortnummer inddrive beløbet, selv om kunden ikke er indforstået hermed. Kunden er således forsvarsløs.

Det er desuden skandaløst, at de priser, som virksomheden kræver for at fylde benzintanken på ny, til tider er fire gange højere end den reelle markedspris for benzin.

Er Kommissionen bekendt med biludlejningsfirmaernes ovenfor nævnte uanstændige praksis? Har Kommissionen kendskab til denne udnyttelse af forbrugerne?

Hvilke kontrolforanstaltninger findes der mod denne almindeligt udbredte uanstændige praksis? Hvilke forholdsregler kan forbrugerne tage, når de føler sig bedraget på denne måde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(29. oktober 2001)

Kommissionen er opmærksom på problemer af den type, det ærede medlem omtaler, i forbindelse med biludlejning. For så vidt angår den juridiske ramme, gælder Kommissionens henstilling af 30. jul 1997; om transaktioner med elektroniske betalingsmidler, især forholdet mellem udsteder og indehaver(1), bl.a. for betaling med kreditkort.

Artikel 5 i denne henstilling tillader indehaveren af et sådant kort at annullere en betalingsordre, som denne har givet ved hjælp af sit elektroniske betalingsmiddel, når denne betalingsordre drejer sig om afregning af et beløb, hvis størrelse ikke var kendt på det tidspunkt, da ordren blev afgivet.

Det drejer sig især om operationer, i forbindelse med hvilke et kortnummer (sædvanligvis det påtrykte nummer) gives som garanti, som når f.eks. forbrugeren afgiver nummeret ved overtagelse af en udlejningsbil. Som garanti udfyldes rubrikken med beløbet ikke. For at undgå, at der beregnes supplerende omkostninger uden kundens tilladelse, er det fastsat, at transaktionen kan annulleres, hvilket er en betydelig garanti for forbrugeren.

Efter at have gennemført en undersøgelse af anvendelsen af denne henstilling undersøger Kommissionen i øjeblikket, om det er hensigtsmæssigt at fastsætte strammere bestemmelser på dette område.

I øvrigt kan den italienske lovgivning til omsætning af Rådets direktiv 93/13/EØF om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler(2) finde anvendelse, hvis kontrakten mellem en virksomhed og forbrugeren indeholder urimelige kontraktvilkår.

Desuden kan en sådan handlemåde, som den, det ærede medlem beskriver, i givet fald henhøre under spørgsmålet om at være i god tro i forbindelse med gennemførelse af aftaler eller under illoyal handelspraksis, som i alt væsentligt dækkes af den nationale lovgivning.

Det er et udtryk for, at Kommissionen tillægger disse spørgsmål stor betydning, at den for nylig for at uddybe dem yderligere har vedtaget en grønbog om forbrugerbeskyttelse i Den Europæiske Union(3).

(1) EFT L 208 af 2.8.1997.

(2) EFT L 95 af 21.4.1993.

(3) KOM(2001) 531 endelig udg.