SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2009/01

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. juli 2001)

Om: Kontrol med belgiske visa

I forbindelse med EU's tredje søjle (retlige og indre anliggender) bør man være opmærksom på den lemfældige udstedelse af belgiske visa, navnlig fordi en midlertidig opholdstilladelse i Belgien samtidig giver adgang til alle Schengen-lande. Sådanne opholdstilladelser er guld værd for kriminelle og gør immigrationssektoren meget følsom over for korruption.

I svaret på to spørgsmål til Rådet herom (E-0621/01 og E-0622/01(1)) oplyste Rådet den 30. maj 2001, at med Amsterdam-traktatens ikrafttræden hører spørgsmål om visum, asyl og indvandring under Fællesskabets kompetence i henhold til afsnit IV i EF-traktaten. Det er altså Kommissionen, der som traktaternes vogter skal holde øje med, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser i forbindelse med disse spørgsmål.

Sidste år udstedte Belgien ca. 9 500 visa til marokkanske ansøgere; ca. 88 % af disse visa (såvel korttids- som langtidsvisa) blev udstedt af den belgiske udlændingestyrelse på trods af negative udtalelser fra de konsulære tjenester i Marokko. Der er således systematisk blevet set bort fra disse negative udtalelser, der er afgivet på grund af manglende opfyldelse af kriterierne.

Nogle ansøgere oplyser åbent, at det ikke er deres hensigt at rejse til Belgien, men til andre lande, hvor udstedelse af visum er underkastet strengere bestemmelser.

Dette medfører en negativ udtalelse til den belgiske udlændingestyrelse, der dog altid meddeler tilbage, at visaene skal udstedes alligevel. Det må frygtes, at stadig flere menneskesmuglere vil søge at komme til EU via Marokko.

Dette vil gøre EU-aktioner med sigte på afsløring af lukrative ruter for menneskesmugling virkningsløse. Er Kommissionen bekendt med den lemfældige udstedelse af belgiske visa?

Hvilke skridt har Kommissionen i bekræftende fald taget for at sikre, at de føderale myndigheder i Belgien finder en løsning på dette problem?

Vil Kommissionen i benægtende fald søge oplysninger om svindelen med belgiske visa i betragtning af dette forholds betydning for EU's tredje søjle (retlige og indre anliggender) og for Schengen-landenes politik?

(1) EFT C 261 E af 18.9.2001, s. 163.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino på skriftlige forespørgsler E-2009/01 og E-2010/01

(6. september 2001)

Procedurerne og betingelserne for udstedelse af korttidsvisum er fastsat i et instrument i henhold til Schengen-reglerne, der er integreret i Unionen, nemlig de fælles konsulære instrukser(1). Udstedelse af langtidsvisum henhører under hver enkelt medlemsstats beføjelser og omfattes derfor ikke af de konsulære instrukser.

I de konsulære instrukser opregnes kriterierne for fastsættelse af, hvilken medlemsstat der har beføjelser til at behandle en ansøgning om korttidsvisum. Det eneste eller det væsentlige rejsemål er det første kriterium for hvem der har beføjelserne. I mangel heraf er det den medlemsstat, hvor første indrejse finder sted.

I de konsulære instrukser opstilles der, samtidig med at det konstateres, at tilrettelæggelsen af visumtjenesterne henhører under hver enkelt medlemsstats beføjelser, en række principper for god tilrettelæggelse, som er rettet til lederne af tjenesterne: personalet må ikke udsættes for lokalt pres og skal jævnligt omrokeres, for at det kan undgås, at der opstår vaner.

Med hensyn til forbindelserne mellem konsulaterne og centraladministrationen er det op til hver enkelt medlemsstat at træffe de foranstaltninger, den finder nyttige for tilrettelæggelse, drift og tilsyn.

Kommissionen er ikke underrettet om de hændelser, det ærede medlem omtaler, og den agter at henvende sig til de belgiske myndigheder for at få yderligere oplysninger.

(1) EFT L 239 af 22.9.2000.