SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2417/00

af María Sornosa Martínez (PSE) til Kommissionen

(18. juli 2000)

Om: Behov for et nyt direktiv om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på de europæiske befolkningers historisk-kulturelle og kunstneriske arv

Bydelen Cabanyal-Canyamelar i byen Valencia, som den selvstyrende regering, Generalitat, har klassificeret som et bevarelsesværdigt område af kulturel interesse, er i øjeblikket truet af et projekt, der er blevet vedtaget af byrådet, som har til hensigt at udvide Avenida Blasco Ibáñez ud til havet. I forbindelse med færdiggørelsen af dette projekt er det nødvendigt at nedrive 1 500 bygninger i det historiske centrum, som daterer tilbage til det 19. århundrede, og som indtil nu har været beskyttet af den valencianske regering på grund af deres enestående særpræg og kulturelle betydning. Blandt de bygninger, der skal nedrives, er for eksempel et af vor kulturarvs mest symbolske steder, nemlig fiskemarkedet (Lonja de los Pescadores), der er et af de ældste i Europa og det ældste i Spanien.

Talrige lokale organer, kulturelle organisationer og universitetsgrupper har modsat sig disse planer om at nedrive kvarteret, som man har klassificeret som et friluftsmuseum, og de hævder, at byrådet har tilladt kvarteret at forfalde for at få argumenter for at gå videre med udvidelsen af avenuen. Desuden har de lokale organisationer påvist, at man med de penge, som er afsat til ekspropriationer og genhusning (9 000 mio. pesetas), vil kunne restaurere kvarteret fuldstændigt, og at der er penge til at respektere den officielle beskyttelse, som den selvstyrende regering har pålagt.

Sagen omkring Cabanyal-Canyamelar-kvarteret et symbolsk eksempel på de talrige bysaneringer, som i øjeblikket er ved at blive gennemført i EU, og som berører dens historiske og kulturelle arv, i modstrid med bestemmelserne i traktatens artikel 151.

Med henvisning til bestemmelserne i Kommissionens henstilling 75/65/EØF(1), hvori det pålægges medlemsstaterne at beskytte den arkitektoniske og kulturelle arv, mener Kommissionen så ikke, at det er nødvendigt at vedtage fællesskabslovgivning til beskyttelse af EU's og dens befolkningers kulturelle, historiske og kunstneriske arv? Er Kommissionen ikke af den opfattelse, at de nuværende instrumenter, inklusive henstillingerne, har vist sig at være helt utilstrækkeligt til at sikre overholdelse af traktatens artikel 151? Er Kommissionen villig til at fremsætte et eller flere direktivforslag med henblik på at gøre de grundlæggende principper i henstilling 75/65/EØF bindende?

(1) EFT L 21 af 28.1.1975, s. 22.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding på skriftlige forespørgsler E-2416/00/00, E-2417/00 og E-2418/00

(11. oktober 2000)

EF-traktatens artikel 151 (tidligere artikel 128) tilkender kun Fællesskabet en begrænset kompetence på kulturområdet. Fællesskabets indsats skal fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt støtte og udbygge deres indsats på et antal områder.

I denne forbindelse ønsker Kommissionen at henlede det ærede medlems opmærksomhed på, at den ikke kan lovgive på et område, der er og bliver underlagt medlemsstaternes fulde kompetence.

Angående udarbejdelsen af et direktiv, der giver retskraft til henstilling 75/65/EØF(1) (som i 1974 henstillede til medlemsstaterne at underskrive den konvention om beskyttelse af verdens kultur- og naturarv, som blev vedtaget af Unesco i 1972), skal det bemærkes, at alle medlemsstater indtil i dag allerede har ratificeret eller vedtaget den pågældende konvention.

Man bør ligeledes nævne Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurderingen af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, der forpligter medlemsstaterne til at vurdere motorvejs- og motortrafikvejsbyggeriets indvirkning på kulturarven (se direktivets artikel 3 og bilag I). Byggeri af andre vejtyper samt bymæssigt byggemodningsarbejde underlægges en vurdering af indvirkningen, når medlemsstaterne på baggrund af en undersøgelse af de enkelte sager eller på baggrund af de grænseværdier eller kriterier, som medlemsstaten har fastsat, har bestemt, om projektet skal underlægges en vurdering (direktivets artikel 4, stk. 2 og bilag II). Under denne udvælgelse skal medlemsstaterne rette sig efter relevante udvælgelseskriterier (direktivets artikel 4, stk. 3 og bilag III).

Endelig, hvad angår muligheden for at skabe et netværk af områder af kulturel og historisk interesse inden for EU, fastlægger kultursamarbejdsprogrammet Kultur 2000, som er vedtaget af de europæiske institutioner for perioden 2000-2004, støtte til projekter til bevarelse og beskyttelse af kulturarv af særlig betydning, som kaldes europæiske laboratorier for kulturarven.

(1) EFT L 21 af 28.1.1975.