SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1373/98

af Nikitas Kaklamanis (UPE) til Kommissionen

(7. maj 1998)

Om: Forsikring af statsborgere fra andre medlemsstater, der gør militærtjeneste

Domstolen afsagde for nylig en afgørelse om, at militærtjenesten er en pligt, der påhviler alle borgere over for staten, men den pålægger også staten forpligtelser. I Domstolens afgørelse hedder det, at staten bør kompensere for de uheldige konsekvenser, som opstår under militærtjenesten, og at medlemsstaterne i henhold til fællesskabslovgivningen skal pålægge arbejdstagerne forpligtelse til at forsikringsdække de arbejdstagere, der aftjener værnepligt, hvis arbejdskontrakten ikke er udløbet inden indrulleringen.

Dette giver dog anledning til at rejse spørgsmålet om, hvorvidt denne fordelagtige ordning også kan anerkendes for personer, der arbejder i en anden medlemsstat end deres oprindelsesland, men som skal aftjene værnepligt i hæren tilhørende det land, hvor de er statsborgere. Kommissionen bedes besvare følgende:

Kan en statsborger i en anden EU-medlemsstat end hans opholdsland kræve forsikringsdækning fra opholdslandet i den periode, hvor han gør militærtjeneste i sit hjemland? På hvilke betingelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pádraig Flynn

(8. juni 1998)

I henhold til Fællesskabsretten skal statsborgere fra Fællesskabslande tilknyttes i den medlemsstat, hvor de arbejder, på samme vilkår som den pågældende medlemsstats egne borgere (Rådets forordning (EF) 118/97 af 2. december 1996 om ændring og ajourføring af forordning (EØF) 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og af forordning (EØF) 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) 1408/71)(1).

I spørgsmålet om værnepligt har Domstolen udviklet en retspraksis, som giver præcise svar på de spørgsmål, det ærede medlem stiller. I henhold til denne retspraksis skal de øvrige medlemsstater, hvis og i den udstrækning værnepligten anses for at være en forsikringsperiode efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den gennemføres, anerkende den som sådan ved beregningen af den pligtige ydelse, selv om disse perioder ikke skulle medregnes i henhold til deres egen lovgivning (se afgørelse af 15. december 1993, Fabrizzi e.a., C-113/92, C-114/92 og C-56/92, Samling af Domstolens afgørelser, s. I-6707). Omvendt skal de, hvis de anerkender den som sådan for deres egne statsborgere, på samme vilkår anerkende værnepligt, der er gennemført i en anden medlemsstat (se afgørelse af 25. juni 1997, Romero, C-131/96, Samling af Domstolens afgørelser, s. I-3659).

På samme måde, skal en "social fordel" som defineret i Rådets forordning (EØF) 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdstageres frie bevægelighed i Fællesskabet(2), som indrømmes medlemsstatens egne statsborgere (medregning af værnepligt ved fastsættelse af anciennitet i virksomheden), ligeledes indrømmes vandrende arbejdstagere, som har aftjent deres værnepligt i deres oprindelsesland (afgørelse af 15. oktober 1969, Ugliola, Samling af Domstolens afgørelser, s. I 363).

Til gengæld er Domstolens retspraksis restriktiv i spørgsmålet om supplerende social sikring. Ifølge afgørelse af 14. marts 1996 (De Vos, C-315/94, Samling af Domstolens afgørelser, s. I 1417) "har en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, og som arbejder i en anden medlemsstats område, ikke krav på fortsat indbetaling af bidrag (arbejdsgiver- og lønmodtagerandel) til den supplerende alders- og efterladtepension for offentligt ansatte med det beløb, der skulle have været indbetalt, såfremt arbejdsforholdet ikke var suspenderet på grund af arbejdstagerens indkaldelse til værnepligt, selv om en offentlig ansat statsborger i den pågældende medlemsstat har et lovfæstet krav herpå ved aftjening af værnepligt i denne stat". (En samlet oversigt over Domstolens retspraksis på området findes i generaladvokat Cosmas meget detaljerede analyse i sag C-248/96, Grahame, Samling af Domstolens afgørelser 1997, s. I-6407).

(1) EFT L 28 af 30.1.1997.

(2) EFT L 257 af 19.10.1968.