ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2674/99

af Jillian Evans (Verts/ALE) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Mulige sundhedsskadelige virkninger af affaldsforbrændingsanlæg til energiudvinding

I betragtning af at beboerne i forskellige bysamfund i Wales er bekymrede over de mulige sundhedsskadelige virkninger af affaldsforbrændingsanlæg til energiudvinding, der er beliggende tæt ved boligkvarterer,

bedes Kommissionen oplyse følgende:

1. Hvilke standarder anvendes ved fastlæggelsen af minimumsafstanden mellem affaldsdeponeringspladser og boligkvarterer?

2. Hvilke standarder anvendes ved fastlæggelsen af minimumsafstanden mellem elkraftværker, der forsynes gennem affaldsforbrænding, og boligkvarterer?

3. Hvilke videnskabelige undersøgelser er der foretaget af de sundhedsskadelige virkninger af affaldsforbrændingsanlæg til energiudvinding?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(4. februar 2000)

Der er ikke fastsat specifikke standarder for afstanden mellem affaldsdeponeringsanlæg og boligområder. Men i bilag I til Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald(1) fastsættes det, at der ved placeringen af et deponeringsanlæg skal der tages hensyn til krav om, at der skal være en vis afstand fra deponeringsanlæggets afgrænsning til boligområder.

Reguleringen af sameksistensen mellem industrivirksomheder og beboelse bygger på en tosidet tilgang. På den ene side fastsætter fællesskabslovgivningen krav med henblik på at begrænse virkningerne uanset beliggenheden, og på den anden side fastsætter den kvalitetsnormer for omgivelsernes luft og vand. Der er ingen særlige regler for, hvor stor afstanden mellem industrivirksomheder og boligområder skal være.

De fleste undersøgelser om virkninger for sundheden er foretaget på basis af specifikke forurenende stoffer snarere end på grundlag af specifikke industrielle kilder, da de forurenende stoffers kemi ikke er betinget af kilden. Der er dog blevet gennemført flere forundersøgelser om omkostninger og fordele i forbindelse med det direktivforslag om forbrænding af affald(2), der er til behandling for tiden. Navnlig undersøgelsen En økonomisk vurdering af direktivforslaget om forbrænding af affald(3) giver et godt overblik over virkningerne af kommunal affaldsforbrænding.

Selv om Kommissionen har finansieret visse projekter med tilknytning til luftforureningens indvirning på sundheden i almindelighed, så har den ikke finansieret undersøgelser, der specielt vedrører indvirkningen af affaldsforbrændingsanlæg på menneskers sundhed. Arbejdsprogrammet for nøgleaktionen Miljø og sundhed i særprogrammet Livskvalitet og forvaltning af bioressourcer(4) under det femte rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (FTU) er åbent for forslag vedrørende dette emne.

(1) EFT L 182 af 16.7.1999.

(2) EFT C 372 af 2.12.1998.

(3) ISBN 92-828-0083-0, De Europæiske Fællesskaber 1997.

(4) EFT L 64 af 12.3.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2706/99

af Ian Hudghton (Verts/ALE) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Fiskeri FIUF og Det Forenede Kongerige

Kan Kommissionen forelægge statistikker vedrørende størrelsen af de FIUF-beløb, der stilledes til rådighed for Det Forenede Kongerige i 1998 og 1999 samt vedrørende deres udnyttelsesgrad og især specificere, hvor store ubrugte beløb der eventuelt har været tale om?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-2705/99 og E-2706/99

(22. februar 2000)

En medlemsstat kan inden for rammerne af forordningerne om strukturfondene omfordele fællesskabsmidler fra et program til et andet eller mellem fonde i medlemsstaten. Den kan også helt eller delvis lade midlerne gå tilbage til Kommissionen til omfordeling til en anden medlemsstat eller til andre formål. Mange af medlemsstaterne har benyttet en eller flere af disse muligheder.

Den samlede tildeling fra Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet (FIUF) til fiskeriet i Det Forenede Kongerige i perioden 1994-1999 udgjorde 128,14 mio. EUR. I 1999 blev beløbet nedsat med 25,25 mio. EUR på anmodning af de britiske myndigheder navnlig som følge af et mindre finansieringsbehov for en foranstaltning vedrørende oplægning af fiskerfartøjer. Det beløb, Det Forenede Kongerige returnerede, blev ikke omfordelt til en anden medlemsstat, men brugt til hjælp til afbalancering af Fællesskabets budget for 1999.

1998- og 1999- tildelingerne fra FIUF til Det Forenede Kongerige som helhed (alle mål 1- og 5a-programmer) udgjorde henholdsvis 14,5 mio. EUR og 41,2 mio. EUR. Der er indgået forpligtelser for alle disse FIUF-tildelinger.

Det må bemærkes, at de beløb, der tildeles foranstaltninger inden for et program, kun er vejledende, og at det er normalt, at der foretages ændringer fra tid til anden afhængigt af situationen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2652/99

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Pålideligheden af airbags

For så vidt angår trafiksikkerhed og forebyggelse af ulykker fastsætter direktiv 96/27/EF(1) og 96/79/EF(2) (som begge trådte i kraft den 1. oktober 1999) de betingelser og krav, på baggrund af hvilke det bl.a. skal vurderes, om de airbags, der monteres, opfylder bestemmelserne.

Kan Kommissionen i betragtning heraf oplyse:

1. hvor langt man er med at træffe lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger i EU til forbedring af trafiksikkerheden i perioden 1997-2001?

2. om de data, Kommissionen i dag råder over vedrørende trafiksikkerhed og forebyggelse af ulykker, gør det muligt for den at udtale sig definitivt om pålideligheden af de monterede airbagsystemer?

(1) EFT L 169 af 8.7.1996, s. 1.

(2) EFT L 18 af 21.1.1997, s. 7.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. marts 2000)

Kommissionen forelagde i april 1997 en meddelelse om fremme af færdselssikkerheden i Fællesskabet(1), som indeholder en udførlig handlingsplan for perioden 1997-2001.

På forslag af Europa-Parlamentet og Rådet forbereder Kommissionen en ny meddelelse indeholdende en rapport om handlingsplanens fremskridt og prioriterede fremtidige aktiviteter. Denne foreligger på nuværende tidspunkt til høring internt i Kommissionen, og det forventes, at meddelelsen snart kan forelægges Europa-Parlamentet og Rådet.

Med hensyn til pålideligheden af airbags henvises det ærede medlem til de to typegodkendelsesdirektiver om bilers kollisionsmodstandsdygtighed, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/27/EF af 20. maj 1996 om beskyttelse af personer i motorkøretøjer ved sidepåkørsel og om ændring af direktiv 70/156/EØF, samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/79/EF af 16. december 1996 om beskyttelse af personer i motorkøretøjer ved frontal kollision og om ændring af direktiv 70/156/EØF. Begge direktiver er blevet lovpligtige for nye biler med virkning fra oktober 1999. Ved prøvningen og ikke mindst ved frontalkollisionsprøven mod en forskudt deformerbar barriere ved 56 km/h har airbags til føreren og passageren vist sig at være effektive teknologier.

I direktiverne stilles der dog ikke specifikke krav om, at airbags skal installeres, og der findes ingen standarder for deres ydeevne. I stedet måles decelerationspåvirkningen som følge af kollisionen på antropometriske prøvedukker, og airbags bruges til at sikre, at kollisionsenergien holdes inden for grænser, der ikke medfører livsfarlige kvæstelser.

Erhvervssektoren vil uden tvivl udvikle endnu bedre kollisionsmodstandsdygtige konstruktioner fremover, og dette vil i endnu højere grad fremme udviklingen af airbags måske intelligente airbags og fastspændingssystemer, der aktiveres forud for den skadevoldende fase af kollisionen, og systemer, som tager hensyn til førerens og passagerens alder, højde og drøjde.

(1) KOM(97) 131 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2541/99

af Mario Mantovani (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: De italienske apotekers prisfastsættelse

Kommissionen har modtaget en række klager over apotekernes service i forbindelse med de økonomiske og sociale konsekvenser af sygesikringens bestemmelser om fastsættelsen af apotekernes priser.

Kommissionen sendte allerede en åbningsskrivelse til de italienske myndigheder i februar 1996 og efterfølgende en begrundet udtalelse den 9. september 1998, hvori Italien blev pålagt at tilpasse sin lovgivning til fællesskabsbestemmelserne, ligesom Kommissionen ikke fandt de kriterier korrekte, der gælder for fastsættelsen af apotekernes priser (især indeholdt i artikel 36 i lov nr. 449/97 og afgørelse af CIPE nr. 10/98), ifølge hvilke det er muligt at tilpasse priserne over en periode, som anses for alt for langvarig.

Dette er i strid med fællesskabsbestemmelserne, idet importøren i visse tilfælde ikke kan fastsætte en pris, som dækker produktomkostningerne. Dette indebærer en direkte eller indirekte hindring for indførsel, og det kan være vanskeligt at finde bestemte lægemidler på det italienske marked.

Hvad vil Kommissionen foretage sig i denne sag for at sikre, at Italien tilpasser sin konkurrencelovgivning til Fællesskabets?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(12. januar 2000)

Efter at Kommissionen i september 1999 afgav begrundet udtalelse som led i proceduren vedrørende overtrædelse af EF-traktatens artikel 28 (tidl. artikel 30) som påpeget af det ærede medlem, har de italienske myndigheder tilkendegivet, at de gerne vil fortsætte diskussionen om dette spørgsmål. I denne forbindelse har Kommissionen modtaget et udkast til lovændring foreslået af de involverede ministre. Denne lovændring, der skal godkendes af en række nationale myndigheder, forventes at fjerne den hindring, der er genstand for klagen, og lovændringen vil samtidig tilfredsstille de budgetmæssige hensyn, der danner baggrund for den omstridte foranstaltning, som er en integreret del af det sociale sikkerhedssystem. I betragtning af de løfter, de italienske myndigheder har afgivet, vil det først, når den endelige lovtekst er modtaget, blive afgjort, om sagen skal indbringes for Domstolen.

Da de foreslåede lovændringer endnu ikke foreligger i endelig form, kan Kommissionen ikke give mere detaljerede oplysninger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2558/99

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(11. januar 2000)

Om: Incitamenter til genanvendelse af affald

Kommissionen bedes oplyse de vigtigste årsager til de store forskelle med hensyn til genanvendelse af husholdningsaffald, især eksistensen (eller ikke) af offentlige foranstaltninger med henblik på fremme af en sådan genanvendelse samt oplyse, hvilke der er de mest effektive offentlige incitamenter til genanvendelse.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström på skriftlige forespørgsler E-2557/99 og E-2558/99

(17. februar 2000)

Der er mange faktorer, der har indflydelse på genvinding af husholdningsaffald; den vigtigste er effektiviteten af indsamlingssystemet, den teknologiske knowhow og hvorvidt der findes et marked for genvundne materialer og produkter.

For at fremme genvinding fra husholdningsaffald er der i Fællesskabet blevet vedtaget forskellige retsforskrifter, såsom Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald(1), der indeholder mål for genvinding af emballageaffald, og Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald(2), der indeholder mål for nedbringelse af deponering af bionedbrydeligt kommunalt affald.

Derudover kan genvinding af husholdningsaffald fremmes med andre instrumenter, såsom markedsbaserede instrumenter, kvalitetsnormer for genvindingsprodukter, integrering af miljøaspekter i procedurerne for offentlige indkøb og forbedring af genvindingsprodukters image.

For at forbedre mulighederne for genvinding i Europa vedtog Kommissionen en meddelelse om genvindingsindustriens konkurrenceevne(3). Efter vedtagelsen af denne meddelelse blev der i 1999 oprettet et Genvindingsforum. Dette forums opgave er at vurdere nøglefaktorerne for genvindingsindustriens konkurrenceevne og bestemme hvilken blanding af foranstaltninger, der er bedst egnet. Forummets slutrapport vil foreligge i begyndelsen af 2000.

Den 10. januar 2000 vedtog Kommissionen sin rapport til Rådet og Parlamentet om gennemførelse af Fællesskabets affaldslovgivning Rådets direktiv 75/442/EØF om affald, som ændret ved direktiv 91/692/EØF, direktiv 91/689/EØF om farligt affald, direktiv 75/439/EØF om olieaffald, som ændret ved direktiv 87/101/EØF og direktiv 86/278/EØF om slam fra rensningsanlæg for perioden 1995-1997(4).

Data indsamlet i henhold til direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(5) viser, at procentdelen af husholdningsaffald, der genvindes i forhold til den producerede mængde husholdningsaffald pr. medlemsstat, i perioden 1995-1997 fordeler sig som følger: Belgien 39 % Danmark 28 % Tysklands 30 % Grækenland 7 % Spanien 16 % Frankrig 6 % Irland 8 % Luxembourg 7 % Nederlandene 44 % Østrig 43 % Finland 17 % Sverige 16 % Forenede Kongerige 7 % Fællesskabsgennemsnit 15 %.

Der foreligger ingen data for Portugal og Italien.

(1) EFT L 365 af 31.12.1994.

(2) EFT L 182 af 16.7.1999.

(3) KOM(98) 463 endelig udg.

(4) KOM(1999) 752 endelig udg.

(5) EFT L 194 af 25.7.1975.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2757/99

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Administrativ forenkling

Kommissionen forelagde den 29. april 1999 Rådet en handlingsplan, som fik opbakning fra samtlige medlemsstater og gik ud på at forbedre de administrative vilkår for erhvervslivet og fjerne unødige byrder, som begrænser de europæiske virksomheders konkurrenceevne.

Kan Kommissionen oplyse, hvordan de forskellige medlemsstater har reageret på dens initiativ i denne henseende? Hvad har de konkret gjort for at forbedre virksomhedernes konkurrenceevne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(25. februar 2000)

I den handlingsplan til fremme af iværksætterånden og konkurrenceevnen, som medlemsstaterne godkendte den 29. april 1999, anføres ganske rigtigt, at Kommissionen regelmæssigt skal udarbejde rapporter om de fremskridt, der gøres.

Da Kommissionen og medlemsstaterne nu er midt i arbejdet med tilrettelæggelsen, vil Kommissionen ikke være i stand til at fremlægge den første rapport inden det franske formandsskabs rådsmøde, som vil finde sted ved udgangen af 2000. Det vil være for tidligt at foretage en første evaluering. Kommissionen er dog i samarbejde med flere medlemsstater i færd med at indlede bilaterale kontakter med henblik på at gennemføre en effektiv opfølgning at de foranstaltninger, der er vedtaget.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2727/99

af Ulpu Iivari (PSE) til Rådet

(13. januar 2000)

Om: EU-borgernes ret til at anvende egen bil i en anden medlemsstat

Retten til at bevæge sig frit og opholde sig i EU's medlemsstater hører til blandt EU-borgernes grundlæggende rettigheder. F.eks. opholder mange pensionister fra de nordiske lande sig midlertidigt i lange perioder i andre medlemsstater. Mange af dem ønsker at anvende deres egen bil, der er indregistreret i deres hjemland. Nationale bestemmelser i mange medlemsstater begrænser perioden for anvendelsen af en bil, der er indregistreret i andet medlemsland.

Agter Rådet at træffe foranstaltninger for, at en borger fra et andet EU-land kan anvende en bil, der er indregistreret i borgerens hjemland, mens han/hun opholder sig i et andet medlemsland?

Svar

(10./11. april 2000)

1. I medfør af traktaten er det kun Kommissionen, der har ret til at foreslå ændring af den nuværende situation. Kommissionen har endnu ikke forelagt noget forslag i den retning, og ifølge Rådets oplysninger er et forslag med bestemmelser om vejtrafik heller ikke under forberedelse. Rådet kan altså foreløbig ikke foretage sig noget i denne henseende.

2. Med hensyn til afgiftssituationen skal medlemsstaterne i henhold til direktiv 83/182/EØF om midlertidig anvendelse af køretøjer give tilladelse til midlertidig anvendelse af køretøjer uden betaling af afgifter i en sammenhængende eller ikke sammenhængende periode på højst seks måneder pr. periode af tolv måneder.

3. Rådet kan endvidere oplyse det ærede medlem om, at Kommissionen den 16. februar 1998 vedtog et forslag til Rådets direktiv om den skattemæssige behandling af private motorkøretøjer, som overføres permanent til en anden medlemsstat i forbindelse med flytning, eller som benyttes midlertidigt i en anden medlemsstat end den, hvori de er registreret. Dette forslag er til behandling i Rådets instanser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2407/99

af John McCartin (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Esperanto

Har Kommissionen foretaget undersøgelser om anvendelsen af esperanto i EU? Mener Kommissionen, at esperanto kan medvirke til at fremme samhørigheden mellem de nuværende og kommende medlemsstater, og er esperanto omfattet af EU's eksisterende sprogordninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(10. februar 2000)

Hensynet til den kulturelle og sproglige mangfoldighed er et af de bærende principper i EU. Det er derfor særdeles vigtigt at forbedre de europæiske borgeres kendskab til hinandens kultur og sprog og ikke mindst fremme den gensidige respekt. Sprogene er den nøgle, der skal til, for at man kan få kendskab til de andre, også i fremtiden.

Esperanto indgår ikke i EU's uddannelsesprogrammer, der har til formål at fremme den sproglige pluralisme og sikre, at alle sprog i EU har samme status. Det bør derfor tilstræbes, at der i sprogundervisningen er rige sprogvalgsmuligheder, ligesom mangfoldigheden blandt de aktive sprog bør sikres, så alle borgere får mulighed for at tage del i den kulturelle rigdom, som den sproglige mangfoldighed i EU udgør.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2597/99

af Ari Vatanen (PPE-DE) til Kommissionen

(11. januar 2000)

Om: EU's ungdomsprogram

Kommissionen har forelagt et forslag til et nyt EU-ungdomsprogram, som skal iværksættes i begyndelsen af 2000. Programmet vedrører navnlig unge mellem 15-25 år og er en sammenlægning af aktiviteterne under de ungdomsprogrammer, der udløber ved udgangen af 1999, nemlig programmerne Ungdom for Europa og Europæiske Volontørtjeneste for unge, Neuvo. Parlamentet har ved sin andenbehandling foreslået, at det syvårige program skal have et budget på 980 mio. EUR. Rådet har ikke accepteret Parlamentets holdning og agter heller ikke at indlede forligsprocedure i år. Programmet kan derfor ikke vedtages i god tid inden årsskiftet.

Hvordan vil Kommissionen sikre, at EU's ungdomsprogrammer kan fortsættes i den periode, hvor de nuværende programmer er afsluttet ved udgangen af 1999, og det nye program er endnu ikke påbegyndt?

Hvordan vil Kommissionen hindre, at programforslaget bortfalder, og hvordan vil den fremme en hurtig iværksættelse af programmet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(4. februar 2000)

Der er ikke på nuværende tidspunkt indgået et endeligt kompromis om ungdomsprogrammet mellem Rådet og Parlamentet. Det første møde i forligsudvalget fandt sted den 27. januar 2000 under det portugisiske formandskab. Kommissionen regner med, at det nye program bliver vedtaget. Skulle forligsproceduren blive afsluttet i løbet af første kvartal af år 2000, vil der blive gjort alt, hvad der er nødvendigt, for at programmets kontinuitet sikres.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2845/99

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Omstrukturering af Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand

I de senere år har det politiske og administrative organigram for Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær bistand (ECHO) været genstand for forskellige ændringer i Kommissionen. I den foregående valgperiode var ECHO placeret under den kommissær, der havde humanitær bistand og fiskeri som portefølje. I indeværende valgperiode er ECHO føjet til ansvarsområdet for den kommissær, der har udvikling og humanitær bistand som portefølje. Under alle omstændigheder har de to sagsområder (udvikling og samarbejde og humanitær bistand) altid i Europa-Parlamentet henhørt under Udvalget om Udvikling og Samarbejde.

I henhold til visse kilder overvejes det at henlægge den humanitære bistand, der ydes via ECHO, under sagsområderne for EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (hr. FUSP).

Det nuværende organigram, som føjer ECHO til sagsområderne for den kommissær, der har udvikling og humanitær bistand som portefølje, Poul Nielson, er resultatet at intense overvejelser med henblik på at give de to afdelinger større gennemsigtighed og handleevne. På denne baggrund er det foruroligende at måtte konstatere, at man til trods for den korte tid, der er forløbet, allerede overvejer en ændring, som hverken kan begrundes ud fra et synspunkt om politisk ansvar eller en bedre samordning og større effektivitet i forbindelse med forvaltningen af budgettet.

Råder kommissæren med ansvar for udvikling og humanitær bistand over oplysninger herom?

Hvad er hans mening om muligheden af, at der foretages en omstrukturering i denne retning, og hvad er begrundelsen herfor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(22. februar 2000)

Kommissionen er ikke bekendt med de kilder, som det ærede medlem henviser til, og ifølge hvilke der skulle være overvejelser om at henlægge den humanitære bistand, der ydes af Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO), under sagsområderne for EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.

Det har på intet tidspunkt været på tale at overdrage forvaltningen af den humanitære bistand til Rådet. Kommissionen ønsker, sådan som den har udtrykt det i den meddelelse, der for nylig blev fremsendt til Rådet og Parlamentet(1), at forsætte og styrke sin indsats på det humanitære område via ECHO, og den overvejer på ingen måde en omstrukturering af den art, som det ærede medlem nævner.

Kommissionen lægger stor vægt på fordelen ved at have samlet de to porteføljer udviklingssamarbejde og humanitær bistand under et kommissionsmedlem. Det er tanken, at meddelelsen om sammenkædning af bistand, rehabilitering og udvikling, som ifølge planerne forelægges i juli 2000, skal understrege fordelene ved en snævrere forbindelse mellem de to porteføljer.

(1) KOM(1999) 468 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2857/99

af James Nicholson (PPE-DE) til Rådet

(19. januar 2000)

Om: Verdenskonferencen om Uddannelse for Alle i 1990

På Verdenskonferencen om Uddannelse for Alle i 1990 forpligtede Den Europæiske Unions regeringer sig til gennemførelsen af en almen grunduddannelse i 2000. Man har anslået, at omkring 130 mio. børn i udviklingslandene stadig ikke får nogen grunduddannelse.

Forpligter Rådet sig stadig til at gennemføre en almen grunduddannelse? I bekræftende fald hvad gøres der for at opfylde denne forpligtelse?

Svar

(13. marts 2000)

Den forpligtelse, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, hidrører fra en mellemstatslig verdenskonference.

Det følger heraf, at Fællesskabets institutioner og navnlig Rådet befinder sig uden for denne sammenhæng.

Derfor hører det spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem har rejst, ikke ind under Rådets ansvarsområde.