ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1519/00

af Roberto Bigliardo (TDI) til Kommissionen

(12. maj 2000)

Om: Venskabsbyer i EU

Kommissionen anmodes om at oplyse, hvorvidt der i kommissær Kinnocks udtalelse om, at vi bør stille os selv det spørgsmål, hvorvidt venskabsbyerne virkelig er en central opgave for Kommissionen, som han har afgivet over for Franco Papitto, journalist ved La Repubblica, kan spores tegn på, at man agter at opgive dette væsentlige politiske område.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding på skriftlige forespørgsler E-1366/00, P-1446/00, E-1467/00 og E-1519/00

(28. juni 2000)

I det interview i La Repubblica, som de ærede medlemmer nævner, blev næstformand NeIl Kinnock spurgt om den revision af alle opgaver og ressourcer, som på tidspunktet for interviewet var fremsat som forslag i Kommissionen. Som det officielt er blevet meddelt, er denne revision nu indledt. Næstformanden henviste bl.a. til, at nogle af Kommissionens aktiviteter ikke kunne anses for at være centrale aktiviteter i medfør af traktaten, men ikke desto mindre blev de anset for at være værdifulde for EU's udvikling. Som svar på en anmodning om at give eksempler på sådanne aktiviteter henviste han til venskabsforbindelserne mellem byer.

I den forbindelse var der tale om en rent saglig henvisning, der ikke indebar nogen beslutning eller hensigt om at trække sig tilbage fra engagementet med hensyn til venskabsforbindelser mellem byer.

Der er igennem en årrække blevet givet støtte via EF's budget til aktiviteter i forbindelse med venskabsbyer over hele EU. I indeværende år er der afsat 10 mio. EUR til det formål. Midlerne forvaltes af to A-tjenestemænd i Generaldirektoratet for Uddannelse og Kultur.

For øjeblikket foretages der en omfattende gennemgang af alle opgaver og ressourcer som et krav fra Kommissionen om ansvarlig forvaltning og med det formål at forbedre og øge åbenheden i forholdet mellem Kommissionens aktiviteter og det disponible personale, der kan udføre disse. Der vil blive udarbejdet en rapport, som først vil blive forelagt for Kommissionen og senere i år for Europa-Parlamentet og Rådet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1249/00

af Ioannis Souladakis (PSE) til Kommissionen

(14. april 2000)

Om: Tyrkiske grønne pas

Til trods for den kritik, der hidtil er kommet til udtryk fra forskellige europæiske regeringer, fortsætter Tyrkiet med at udstede de såkaldte grønne pas til tyrkiske statsborgere, der rejser til udlandet, herunder Europa. Det drejer sig om pas, som gør det muligt for de tyrkiske statsborgere at undgå at skulle søge visum til de lande, som de ønsker at besøge, og passene udstedes fortrinsvis til højtstående tyrkiske statsansatte og medlemmer af disses familier.

Ifølge skøn (den tyrkiske avis Milliyet af 14. marts 2000) er antallet af disse pas nu nået helt op på halvanden million. Det mest foruroligende ved denne masseudstedelse af tyrkiske grønne pas er, at mange af disse tilhører personer, der står i umiddelbar forbindelse med den tyrkiske mafia, organiseret kriminalitet, narkohandel, spionage og smugleri af masseødelæggelsesvåben. Tyrkiet har til trods for sine gentagne forsikringer ikke sat en stopper for udstedelsen af grønne pas og derefter sørget for, at de blev inddraget og samlet hos den udstedende tyrkiske myndighed.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at løse problemet med de grønne pas, som udstedes i Tyrkiet, med henblik på at undgå indrejse af lyssky personer, som står i forbindelse med internationale smuglerorganisationer og organiseret kriminalitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(8. juni 2000)

Kommissionen har kendskab til eksistensen af officielle pas af grøn farve udstedt af de tyrkiske myndigheder til personer som f.eks. højtstående embedsmænd og disses familier. Disse særlige pas anerkendes af flere medlemsstater, som fritager de pågældende for visum i forbindelse med indrejse på deres område, medens indehavere af et almindeligt tyrkisk pas er underkastet visumpligt ved passage af medlemsstaternes ydre grænser.

Denne praksis er i overensstemmelse med den aktuelle retstilstand, idet artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 574/1999 af 12. marts 1999 om fastlæggelse af, hvilke tredjelandes statsborgere der skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser(1), indeholder en bestemmelse om, at en medlemsstat kan fastsætte undtagelser fra visumpligten for statsborgere fra tredjelande, som er underlagt denne pligt (mldr). Dette gælder især for (mldr) indehavere af diplomatpas, udenrigsministerielle tjenestepas og andre tjenestepas.

Det tilkommer ikke Kommissionen at vurdere den moralske status for indehaverne af grønne tyrkiske pas, og den råder ikke i øjeblikket over oplysninger om eventuel ulovlig optræden fra disse personers side på medlemsstaternes område.

(1) EFT L 72 af 18.3.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0718/00

af Encarnación Redondo Jiménez (PPE-DE) til Kommissionen

(17. marts 2000)

Om: Nedskæring på 300 mio. EUR inden for udgiftsområde 1

Kan Kommissionen på baggrund af budgetkommissær Schreyers udtalelser den 22. februar 2000 i Europa-Parlamentets Budgetudvalg og Kommissionens svar på udvalgsmedlemmernes spørgsmål om, hvor kommissæren agtede at tage de 300 mio. EUR inden for udgiftsområde 1, samt erklæringen om, at udgiftsområde 1B ville blive friholdt oplyse konkret, nøjagtigt hvilken budgetpost under udgiftsområde 1A, der vil blive beskåret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(27. april 2000)

Under sin orienterende debat i februar 2000 lagde Kommissionen sig fast på prioriteringerne i budgettet for 2001 og foreslog, at et beløb på 300 mio. EUR om året til genopbygning af Kosovo og en udvidelse af genopbygningen til at omfatte den vestlige del af Balkan skulle overføres fra budgetpost 1 til budgetpost 4 i 2001 og 2002.

De forventede behov i 2001 for landbrugsudgifter i budgetpost 1 A er blevet tilpasset på baggrund af de første overslag i slutningen af december 1999. Det var især muligt på grund af en gunstigere udvikling i vekselkursen på den amerikanske dollar og det fornyede opsving på verdensmarkedet for korn. Det er derfor ikke nødvendigt at ændre den eksisterende lovgivningsramme, og støtten til landmændene ændres ikke. Det har derfor ikke været nødvendigt at foretage nedskæringer i budgetposter for at gennemføre overførslen af de 300 mio. EUR til budgetpost 400.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0128/00

af Antonio Tajani (PPE-DE) til Kommissionen

(27. januar 2000)

Om: Bankprovisioner i Italien

Forskellige europæiske pengeinstitutter mistænkes for at have indgået kartelaftaler for at holde bankprovisionerne på et højt niveau efter indførelsen af euro.

Kan Kommissionen på grundlag af de allerede gennemførte og igangværende undersøgelser oplyse følgende

1. Hvilke italienske pengeinstitutter er allerede blevet kontrolleret, og hvad blev resultatet af denne kontrol?

2. Hvilke foranstaltninger agter den at træffe for at bringe denne fremgangsmåde til ophør, som forbrugerorganisationerne adskillige gange har protesteret imod, men som pengeinstitutterne altid benægter eksisterer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(2. marts 2000)

Kommissionen har indledt en række undersøgelser af bankprovisioner i forbindelse med veksling af valuta i de medlemsstater, der deltager i euroen, som følge af diverse klager, der bl.a. er indgivet af nogle forbrugersammenslutninger.

1. Kommissionen har foretaget kontrol på stedet i to italienske pengeinstitutter. Denne kontrol blev udført i samarbejde med den nationale konkurrencemyndighed.

Denne myndighed, Banca d'Italia, har vedtaget to beslutninger om bankprovisioner. Den ene af 25. november 1999 vedrører en henstilling fra den italienske banksammenslutning til dens medlemmer om etablering af et nyt bankprovisionssystem efter indførelsen af euroen den 1. januar 1999. Denne henstilling blev af Banca d'Italia betragtet som en kartelaftale, der strider mod konkurrencereglerne. Den 18. januar 2000 vedtog konkurrencemyndigheden en anden beslutning, rettet mod en gruppe af banker, der er kendt under navnet Amici della Banca (bankens venner). En del af denne beslutning drejer sig om de bankprovisioner, der opkræves i forbindelse med grænseoverskridende betalinger. Banca d'Italia drager heri den konklusion, at der er tale om en kartelaftale mellem disse banker med hensyn til fastsættelsen af disse provisioner, og den har besluttet at idømme dem bøder.

2. Kommissionens undersøgelser vil blive videreført. De foranstaltninger, den måtte træffe, vil afhænge af de beviser, der kan tilvejebringes for eventuelle kartelaftaler bankerne imellem om fastsættelse af provisioner ved vekslingstransaktioner.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0351/00

af Rosa Díez González (PSE), Fernando Pérez Royo (PSE) og Luis Berenguer Fuster (PSE) til Kommissionen

(14. februar 2000)

Om: Forbrugerinteresser i sagen om den spanske elsektor undersøgelse af statsstøtte

Det er i de spanske medier blevet oplyst, at Kommissionen i sagen om støtte i forbindelse med overgangen til fri konkurrence vil stille den uafhængige rapport til rådighed for den spanske regering, så denne kan gøre indsigelse.

I denne sag repræsenterer den spanske regering ikke almenhedens interesser, men derimod elselskabernes interesser. Vil rapporten også blive stillet til rådighed for de spanske forbrugere? Er Kommissionen sig bevidst, at den i modsat fald overtræder princippet om et fælles udgangspunkt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(24. marts 2000)

I overensstemmelse med Kommissionens afgørelse 94/90/EKSF/EF/Euratom af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter(1) kan den pågældende rapport ikke offentliggøres, da det ville indebære offentliggørelse af forretningshemmeligheder. Den bygger endvidere i vid udstrækning på data, der er leveret af den spanske regering, og som denne ikke ønsker offentliggjort. Kommissionen påtænker derfor ikke at udlevere konsulentens rapport til repræsentanterne for de spanske forbrugere.

Kommissionen mener desuden, at den på denne måde handler rigtigt, da den beslutning, som vil blive vedtaget, kun er rettet til Spanien. Når der er tale om statsstøtte, er det kun den berørte medlemsstat, der har aktindsigt.

(1) EFT L 46 af 18.2.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0358/00

af Elisa Damião (PSE) til Kommissionen

(14. februar 2000)

Om: Europæisk standardisering af maskiner og udstyr

Kommissionen har på grundlag af nogle undersøgelser foretaget af Instituttet for Kræftsygdomme konstateret en ny risiko forbundet med træstøv, som fremkalder genetiske ændringer og kræft. Hvilke løsninger blev der krævet af CEN-CENELEC med henblik på at undgå sådanne risici i forbindelse med det eksisterende udstyr og de forhåndenværende installationer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(28. marts 2000)

Den 28. april 1999 vedtog Rådet efter forslag fra Kommissionen direktiv 1999/38/EF(1) om anden ændring af direktiv 90/394/EØF(2) om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer og om udvidelse heraf til også at omfatte mutagener.

Dette direktiv tilføjer arbejde, som indebærer udsættelse for træstøv fra løvtræ, til de i bilag I omhandlede processer. Alle forebyggende foranstaltninger og beskyttelsesforanstaltninger i henhold til direktiv 90/394/EØF skal derfor også anvendes for arbejdstagere, der er udsat for ovennævnte træstøv.

Desuden fastslår bilag I, punkt 2.5, andet afsnit, i direktiv 89/655/EØF som ændret ved Rådets direktiv 95/63/EF af 5. december 1995 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet (andet særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, direktiv 89/391/EØF)(3), at Arbejdsudstyr, der frembyder farer på grund af gas-, damp-, væske eller støvudslip, skal være forsynet med passende opfangnings- og/eller udsugningsanordninger i nærheden af farekilderne. Det påhviler medlemsstaterne at fastsætte de praktiske gennemførelsesbestemmelser.

I betragtning af, at Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) og Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering (CENELEC) hovedsagelig har til opgave at standardisere nyt udstyr, er der i denne forbindelse ikke rettet nogen krav til disse organisationer.

(1) EFT L 138 af 1.6.1999.

(2) EFT L 196 af 26.7.1990.

(3) EFT L 335 af 30.12.1995.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0458/00

af Daniela Raschhofer (NI) til Kommissionen

(24. februar 2000)

Om: Strukturpolitikken og arbejdsmarkedet

I forbindelse med sin besvarelse af forespørgsel E-1877/99(1) af 20. december 1999 nævnte Kommissionen i sit svar på spørgsmålet om, hvorvidt der forelå undersøgelser om virkningerne af strukturstøtten, at det ikke var muligt at forelægge talmateriale, der viste virkningerne af disse midler, hvad angår skabelse af arbejdspladser.

I sin sjette periodiske rapport om den socioøkonomiske situation og regionaludviklingen i Den Europæiske Union (SEK(1999) 66 endelig udg.) fastslås det om de modeller, der skal dokumentere virkningerne af strukturfondsmidlerne: Begge forudantagelser er dog ganske vidtgående, og reelt kan man ikke vide noget om, hvad der ville være sket, hvis regionerne ikke havde modtaget støttemidler (side 155).

1. Bekræfter Kommissionen dermed, at der ikke findes nogen videnskabeligt dokumenterede undersøgelser, som kan dokumentere og beskrive sammenhængen mellem strukturfondsmidlerne og arbejdsmarkedet?

2. Hvilke evalueringsmetoder benytter Kommissionen hhv. de nationale tjenester for alligevel at foretage nøjagtig registrering af nyskabte eller bevarede arbejdspladser?

3. Ved hjælp af hvilke metoder vil det være muligt for Kommissionen hhv. de nationale myndigheder at forelægge oplysninger om planlagte nye arbejdspladser?

(1) EFT C 203 E af 18.7.2000, s. 78.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(28. marts 2000)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0211/00

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(4. februar 2000)

Om: Kommissionens nye informationspolitik

Det forlyder, at Kommissionen har pålagt sine repræsentationskontorer i de forskellige lande at omlægge informationspolitikken, således at de i stedet for oplysning til borgerne skal tilstræbe en mere direkte politisk informationslinje. Det svækker EU-informationens troværdighed og forstærker dens propagandakarakter. Hvad er årsagen til denne forandring?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(13. marts 2000)

Kommissionen har absolut ingen planer om at erstatte oplysning til borgerne med en politisk korrekt informationsstrøm. Følgelig har Kommissionen ikke pålagt sine repræsentationskontorer i medlemsstaterne at følge en sådan linje.

I forbindelse med reformen af tjenestegrenene vil Kommissionen om kort tid desuden fremlægge forslag til oplysning om repræsentationskontorernes rolle i medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0270/00

af Paulo Casaca (PSE) til Rådet

(8. februar 2000)

Om: Det indre markeds funktion mellem EU og Schweiz hvad angår arbejdsmarkedet

EU-borgeren Kosta Parlavanzas har forsynet mig med omfattende dokumentation, hvoraf det fremgår, at Schweiz fører en bevidst og systematisk politik med henblik på at begrænse beskæftigelsesmulighederne for udenlandske arbejdstagere i 20-30 års alderen og siden udvise disse udlændinge til deres hjemlande uden at sikre, at de kan få overført deres pensionsydelser.

Mener Rådet, at det er muligt og ønskværdigt at fortsætte og udbygge forbindelserne mellem EU og Schweiz, især inden for rammerne af det europæiske økonomiske område, uden at sikre, at Schweiz respekterer minimumsreglerne for det indre marked på arbejdsmarkedsområdet?

Svar

(10./11. april 2000)

1. Selv om Schweiz deltog i forhandlingerne om aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, deltager det ikke i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), idet et flertal af den schweiziske befolkning ved en folkeafstemning i december 1992 stemte imod aftalen. Derfor har Schweiz ikke kunnet ratificere aftalen og blive medlem af EØS, og reglerne for det indre marked finder således ikke anvendelse i Schweiz.

2. Den vigtigste del af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Schweiz foregår på nuværende tidspunkt inden for rammerne af frihandelsaftalen af 1972(1). Denne aftale, der blev indgået i forbindelse med Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs første udvidelse, sigter udelukkende mod at konsolidere og udvide de eksisterende økonomiske forbindelser mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Schweiz, samt at sikre en harmonisk udvikling af deres handel.

Schweiz har dog indgået flere konventioner med flere af Den Europæiske Unions medlemsstater, der bilateralt fastsætter regler for visse sektorbestemte aspekter af den frie bevægelighed for personer, herunder navnlig koordinering af de sociale sikringsordninger.

3. Det er Rådets opfattelse, at den bedste måde at undgå situationer som den, det ærede medlem nævner, netop er at bevare og styrke forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Schweiz. I denne sammenhæng har Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Schweiz på anden side den 21. juni 1999 undertegnet en aftale om fri bevægelighed for personer.

4. Rådet anser det for helt klart, at en yderligere styrkelse af forbindelserne mellem Schweiz og Det Europæiske Fællesskab som tilsigtet med de undertegnede aftaler i væsentlig grad vil forbedre situationen for Fællesskabets statsborgere i Schweiz, idet aftalen om fri bevægelighed for personer udgør et væsentligt aspekt ved de fremtidige nye forbindelser med Schweiz.

5. Rådet for Den Europæiske Union håber, at denne aftale sammen med de seks øvrige aftaler, der blev undertegnet med Schweiz samme dag, kan træde i kraft så hurtigt som muligt.

(1) EFT L 300 af 31.12.1972, s. 189.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0052/00

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(20. januar 2000)

Om: Dyrkningen af tobak på Azorerne og tilpasningen af Poseima-programmet

Med forordning (EF) nr. 2848/98(1) ændrede Kommissionen bestemmelserne for opkøb af tobakskvoter i henhold til forordning (EØF) nr. 2075/92(2).

Kommissionens nye forordning er ikke udtryk for en eksplicit tilpasning til de reelle forhold i de yderste randområder, herunder især i den autonome region Azorerne.

I ovennævnte region er det ikke almindeligt for en enkelt producent kun at dyrke tobak, da denne afgrøde dyrkes i landbrug med fri vekseldrift. De grundlæggende landbrugsinfrastrukturer, som f.eks. tørring, ejes og forvaltes af lokale virksomheder, der køber og forarbejder tobakken fra Azorerne.

Med anvendelsen af Kommissionens forordning om opkøb af kvoter får en producent, der kun lejlighedsvis har en produktionskvote i forbindelse med vekseldrift, mulighed for at få fuld kompensation.

Bortset herfra vil yderligere opkøb af kvoter i den autonome region Azorerne kunne blive en alvorlig trussel mod den fremtidige produktion af tobak.

Produktionen af tobak vil kun være mulig, hvis der eksisterer købere hertil, og disse fortsætter kun med at købe tobak hos producenterne og opretholde infrastrukturerne til primær forarbejdning af tobaksblade (såsom tørring), hvis produktionen når op på et minimum. I modsat fald vil køberne være nødsaget til at indstille deres aktivitet, hvilket vil få hele tobaksproduktionen til at gå i stå.

Mener Kommissionen ikke på baggrund af ovennævnte, at det vil være hensigtsmæssigt at medtage forordningen om tobak i den række af forordninger, der skal tilpasses i medfør af Køln-processen?

(1) EFT L 358 af 31.12.1998, s. 17.

(2) EFT L 215 af 30.7.1992, s. 70.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-E-0038/00, E-0043/00, E-0044/00, E-0045/00, E-0046/00, E-0047/00, E-0048/00, E-0049/00, E-0050/00, E-0051/00 og E-0052/00

(28. februar 2000)

Det ærede parlamentsmedlem har stillet en række spørgsmål vedrørende Poseima-programmet for Azorerne.

Hvad angår Kommissionens rapport om foranstaltninger til gennemførelse af EF-traktatens artikel 229 (tidl. artikel 227), stk. 2, kan det oplyses, at den er under udarbejdelse.

Kommissionen kan derfor ikke på nuværende tidspunkt besvare det ærede parlamentsmedlems spørgsmål vedrørende rapportens indhold. Rapporten skal først godkendes af Kommissionen.

Med hensyn til Kommissionens arbejdsprogram for 2000 kan det oplyses, at der ifølge programmet skal forelægges en rapport for Rådet og Parlamentet om gennemførelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 1600/92 af 15. juni 1992 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira (Poseima)(1) vedrørende landbrugssektoren under Poseima-programmet, i givet fald ledsaget af forslag om de tilpasningsforanstaltninger, som måtte vise sig nødvendige for at nå programmets mål. Samtlige foranstaltninger vedrørende landbruget på Azorerne vil blive behandlet i denne forbindelse.

(1) EFT L 173 af 27.6.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0437/00

af Richard Howitt (PSE) til Kommissionen

(11. februar 2000)

Om: Parlamentets retlige muligheder for at gradere eller afvise politisk kontakt med en medlemsstat.

Under henvisning til mit ændringsforslag til beslutning B5-0101/2000 om den nuværende situation i Østrig, kan Kommissionen oplyse mig om, hvilke muligheder Europa-Parlamentet har i overensstemmelse med dets forpligtelser i henhold til traktaten om Den Europæiske Union for at gradere eller fuldstændig afvise kontakt på politisk niveau med en EU-medlemsstat?

Kan Kommissionen behandle dette spørgsmål separat og specifikt på grundlag af følgende: adgang til Europa-Parlamentets bygninger, diplomatiske og protokollære kontakter mellem formanden og de andre medlemmer i en repræsentativ egenskab på Europa-Parlamentets vegne, deltagelse i samrådsproceduren, repræsentation ved en medlemsstats politiske repræsentanter under den pågældende stats formandskab for Den Europæiske Union, deltagelse af politiske repræsentanter fra en medlemsstat,

der ikke har formandskabet, i Europa-Parlamentets høringer, udvalg og delegationer, muligheden for at Parlamentets delegationer eller udsendinge i en medlemstat nægter at møde politiske repræsentanter for dennes regering, lukning af Europa-Parlamentets kontorer i en medlemsstat samt muligheden for at gradere eller afvise kontakter i forbindelse med eventuelle andre af Europa-Parlamentets aktiviteter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(24. marts 2000)

Der henvises til, at det portugisiske formandskab i samråd med stats- og regeringscheferne i de 14 medlemsstater besluttede, at der skulle træffes en række politiske foranstaltninger over for en østrigsk regering med deltagelse af medlemmer af FPÖ. Den østrigske kansler blev underrettet herom den 31. januar 2000.

Kommissionen udsendte som bekendt en erklæring den 1. februar 2000, ifølge hvilken den fortsat vil varetage sin opgave som garant for de bestemmelser og værdier, der er fastlagt i traktaterne. I henhold til disse bygger Unionen på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, jf. især artikel 6 og 7 i traktaten om Den Europæiske Union. Kommissionen understregede endvidere, at de europæiske institutioners funktion ikke på dette stadium er berørt, og at arbejdsforholdet til de østrigske myndigheder derfor opretholdes samtidig med, at man nøje holder øje med udviklingen.

Selv om Europa-Parlamentet er involveret i den procedure, der er fastlagt i EU-traktatens artikel 7, mener Kommissionen, at det er op til Parlamentet at fastlægge sin egen holdning i dette spørgsmål. Det skal dog understreges, at de institutionelle procedurer fortsat skal fungere tilfredsstillende.