ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/157

(2004/C 65 E/172)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2458/03

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om: Højhastighedstognettet i det sydlige Europa

Jernbaneakserne Genova-Marseille-Barcelona-Valencia og Lissabon-Madrid-Barcelona-Lyon-Paris har stor betydning for den sydeuropæiske økonomi. Etableringen af strækningen Madrid-Lérida er stadig ikke færdig. Den skulle have været indviet i slutningen af 2002, men er endnu ikke taget i brug, og den udgør en væsentlig del af højhastighedstogstrækningen Madrid-Barcelona-den franske grænse. Den franske regering har vist meget ringe interesse for ombygningen af højhastighedstogstrækningen Nîmes-den spanske grænse. Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at træffe for at sikre udviklingen af dette transeuropæiske net i overensstemmelse med traktaterne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. september 2003)

Fællesskabet bidrager over budgettet for transeuropæiske transportnet (TTN) til finansieringen af undersøgelser og arbejde, som skal øge kapaciteten på strækningen Perpignan-Nîmes, så den kan klare den trafikforøgelse, der opstår, når den nye linje Figueras-Perpignan tages i brug (planlagt til 2008-2009).

Fællesskabet bidrager desuden — stadig over TTN-budgettet — til de indledende undersøgelser i forbindelse med anlæggelsen af en hel ny infrastruktur mellem den spanske grænse og Nîmes, som gradvis skal tages i brug mellem 2010 og 2015, afhængigt af trafiktætheden på strækningens enkelte afsnit.

Når dette projekt, hvad Kommissionen kun kan beklage, udviser en vis forsinkelse i forhold til den oprindelige tidsplan, hvorefter hele strækningen skulle tages i brug inden 2010, må det derfor understreges, at projekternes iværksættelse udelukkende er medlemsstaternes ansvar. I forbindelse med arbejdet i højniveaugruppen, som forestås af Karel Van Miert, har Kommissionen bedt de franske myndigheder om et fast tilsagn om at overholde de her angivne frister, og fået det.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/204

(2004/C 33 E/207)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2034/03

af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juni 2003)

Om: Virksomhedslukninger og kollektive afskedigelser

Selskabet Schiesser-Palco har for nylig afskediget 500 arbejdstagere og lukket fabrikken i Athen. Kan Kommissionen oplyse, hvor store beløb i fællesskabsstøtte, denne virksomhed har fået, og i hvilke perioder? Har man i dette tilfælde overholdt de forpligtelser, der er indeholdt i retningslinjerne for den finansielle støtte, som bestemmer, at støttemodtagerne skal opretholde deres investering i mindst fem år? Har virksomheden bevaret de eksisterende arbejdspladser, som det er fastlagt i den nye forordning (EF) nr. 2204/2002 (1) af 12. december 2002 om statsstøtte til beskæftigelse? Er der i tilstrækkelig god tid blevet gennemført konsultationer mellem virksomhedsledelsen og arbejdstagerne, som det er fastlagt i artikel 2 i Rådets direktiv 98/59/EF (2)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(12. august 2003)

Virksomheden Schiesser-Palco har ikke modtaget støtte fra Den Europæiske Socialfond inden for rammerne af noget handlingsprogram i perioden 2000-2006.

Fællesskabslovgivningen indeholder minimumskrav og bestemmelser, der har til formål at yde de ansatte en passende beskyttelse i tilfælde af kollektive afskedigelser. Som det ærede medlem nævner, skal medlemsstaterne i henhold til artikel 2 i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om kollektive afskedigelser iværksætte de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at en arbejdsgiver, som påtænker at foretage kollektive afskedigelser, i god tid indleder konsultationer med arbejdstagernes repræsentanter for at nå frem til en aftale.

Medlemsstaterne skal også sikre, at arbejdsgiveren skriftligt meddeler medlemsstatens kompetente offentlige myndighed enhver plan om kollektiv afskedigelse. Meddelelsen skal indeholde alle relevante oplysninger, herunder om den i direktivets artikel 2 fastsatte konsultationsprocedure.

Kommissionen har ikke kendskab til, hvorvidt konsultationsproceduren, som det ærede medlem henviser til, blev fulgt i den beskrevne sag. Et eventuelt brud på medlemsstaternes lovgivning til gennemførelse af fællesskabslovgivningen i en bestemt medlemsstat skal derfor i princippet i første omgang anmeldes til den kompetente myndighed i den berørte medlemsstat.

(1) EFT L 337 af 13.12.2002, s. 3.

(2) EFT L 225 af 12.8.1998, s. 16.
4.

I henhold til gældende EU-lovgivning er en medlemsstat alene forpligtet til at give EU-borgere tidsbestemt opholdstilladelse (længden afhænger af, hvilken ret den pågældende har til at opholde sig i en anden medlemsstat, f.eks. mindst fem år for en vandrende arbejdstager). Disse opholdstilladelser skal i henhold til EU-lovgivningen udstedes og fornyes vederlagsfrit eller mod betaling af et beløb, som ikke må overstige de gebyrer og afgifter, det koster at udstede identitetskort til landets egne borgere. Kommissionen mener dog, at det alene er medlemsstaternes ansvar at udstede permanente opholdstilladelser til EU-borgere. Så længe EU-borgernes ret til at få tidsbestemt opholdstilladelse gives på lige vilkår, er det op til medlemsstaterne at beslutte, om og på hvilke betingelser de vil udstede permanente opholdstilladelser. Kommissionen er derfor af den mening, at den pågældende nederlandske lovgivning ikke strider mod EU-lovgivningen.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/69

(2004/C 65 E/078)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1222/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om: Terni Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Terni Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

1. har Terni Kommune forelagt projekter i håb om at opnå støtte fra EUGFL?

2. har Terni Kommune fået bevilget støtte til disse projekter?
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/173

(2004/C 33 E/174)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1804/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om: Indstilling af Kommissionens retssag mod Sinaga som følge af dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol

I modstrid med princippet om adskillelse af den dømmende, lovgivende og udøvende magt, der er gældende for ethvert demokratisk samfund, indledte Kommissionen en retssag mod Azorernes sukkerraffinaderi (sag C-1098/2002) vedrørende et spørgsmål, som allerede var indbragt for Domstolen til afgørelse.

Domstolen gik i punkt 4 i konklusionerne i sin dom af 15. maj 2003 i sag C-282/00 imod den af sukkerindustrien og Kommissionen anførte påstand om, at videreforsendelse af hvidt sukker fra Azorerne var ulovlig, hvorved den fjernede grundlaget ikke alene for ovennævnte retssag, men også for proceduren med finansielle korrektioner, der er indledt i Portugal med samme begrundelse.

Er Kommissionen klar over de tungtvejende skader, som den har påført Azorernes landbrug og industri med de foranstaltninger, den har iværksat uden om De Europæiske Fællesskabers Domstol?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. juli 2003)

I sin dom af 15. maj 2003 i sag C-282/00, RAR mod Sinaga, har Domstolen i sit svar på fjerde spørgsmål fra den forelæggende ret bekræftet princippet om fri forsendelse til det portugisiske fastland af hvidt sukker fremstillet på Azorerne af sukkerroer høstet på Azorerne.

Det glæder Kommissionen, at Domstolen har bekræftet dette princip, som er i tråd med Kommissionens egne bemærkninger og desuden stemmer overens med den portugisiske regerings og Sinaga's standpunkter.

Kommissionen er af den opfattelse, at et forbud mod forsendelse af produkter, der er fremstillet på Azorerne, og som er omfattet af støtteordningen for lokalt producerede produkter, ville have været til stor skade for landbruget i denne meget afsidesliggende region.

Kommissionen har hverken indledt overtrædelsesprocedure eller haft til hensigt at pålægge Republikken Portugal finansielle korrektioner på grund af forsendelsen af hvidt sukker fremstillet på Azorerne af sukkerroer fra disse øer.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/54

(2004/C 65 E/055)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1189/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om: Massa Kommunes udnyttelse af midler fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF)

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen over de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Massa Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at støtte strukturforanstaltninger inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af produkter herfra.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

1. har Massa Kommune forelagt projekter i håb om at opnå støtte fra sportsprogrammet for handicappede?

2. har Massa Kommune fået bevilget støtte til disse projekter?
2.

I sit svar på et tidligere spørgsmål (P-3515/02 (1)) påpegede Kommissionen, at medlemsstaterne skal sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktiverne og Domstolens dom. Endvidere fremgår det af svaret, at Nederlandene, hvor rådigheds- og vagttjeneste stadigvæk betragtes som hviletid, og hvor arbejdstagerne inden for visse sektorer har en arbejdstid, der langt overstiger 48 timer pr. uge, ikke har efterkommet Domstolens dom. Nederlandene har således siden den 3. oktober 2000 gjort sig skyldig i næsten 1 000 dages overtrædelse. Er det derfor ikke på høje tid at indlede en overtrædelsesprocedure?
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/107

(2004/C 65 E/119)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1994/03

af Pietro-Paolo Mennea (PPE-DE) til Kommissionen

(10. juni 2003)

Om: Tv-transmissionsrettigheder

I medlemsstaterne findes der sportsforeninger, som er juridiske personer, der adskiller sig fra de sportsforbund, som de er medlemmer af. Disse sportsforeninger tager sig af tilrettelæggelsen af de sportsbegivenheder, der transmitteres på tv.

I den betænkning om sport, som Europa-Parlamentet vedtog den 7. september 2000 (A5-0208/2000) hedder det i punkt 27, at »transmissionsrettighederne tildeles i overensstemmelse med antitrustbestemmelserne, og at de tildeles til de selskaber, som påtager sig risici i forbindelse med tilrettelæggelsen af sportsbegivenheden; kræver desuden gennemsigtighed ved tildelingen af transmissionsrettigheder«.

Salget af tv-transmissionsrettigheder til sportsbegivenheder er en økonomisk aktivitet og må derfor være undergivet fællesskabsretten og konkurrencereglerne.

Den Europæiske Union har ved forskellige lejligheder understreget, at retten til tv-transmissionsrettigheder tilkommer de juridiske personer, som påtager sig forretningsrisikoen med de hertil knyttede konsekvenser, herunder også risikoen for at gå konkurs.

Kan Kommission på denne baggrund oplyse, hvad den agter at foretage sig på dette punkt, og om den vil undersøge om — samt sikre at — der i medlemsstaterne ved salg og tildeling af tv-transmissionsrettigheder for sportsbegivenheder, især atletikstævner, sker overholdelse af konkurrencereglerne? Vil den ligeledes undersøge, om retten til tv-transmissionsrettigheder tildeles de sportsforeninger, som har påtaget sig den ære at tilrettelægge de pågældende sportsbegivenheder, og ikke sportsforbundene, når ikke disse har påtaget sig denne opgave, og om denne tildeling af tv-transmissionsrettigheder sker under overholdelse af krav om gennemsigtighed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(10. juli 2003)

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at salget af tv-rettigheder til sportsbegivenheder er en økonomisk aktivitet, der er undergivet EU's konkurrenceregler.

Salget af tv-rettigheder til atletikstævner er derfor i princippet også en aktivitet, der kan være undergivet EU's konkurrenceregler. Hvad imidlertid angår det nævnte problem, dvs. spørgsmålet om, hvorvidt ejendomsretten til tv-rettigheder tilfalder de sportsforeninger, der påtager sig risikoen forbundet med tilrettelæggelsen af sportsbegivenheden, gøres der opmærksom på, at i henhold til EF-traktatens artikel 295 berøres de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne ikke af EU-lovgivningen.

Kommissionen kan desuden oplyse, at med hensyn til spørgsmålet om udnyttelse af tv-rettigheder til atletikstævner og overholdelsen af EU's konkurrenceregler i forbindelse hermed har Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt indledt procedurer — hverken efter modtagelse af en klage eller på eget initiativ — angående sportsbegivenheder af specifikt denne art.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/69

(2004/C 65 E/079)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1223/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om: Fiumicino Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Fiumicino Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

1. har Fiumicino Kommune forelagt projekter i håb om at opnå støtte fra EUGFL?

2. har Fiumicino Kommune fået bevilget støtte til disse projekter?
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/129

(2004/C 65 E/144)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2311/03

af Luciana Sbarbati (ELDR) til Rådet

(8. juli 2003)

Om: Kommunikationsmediernes frihed og pluralisme og kompetencetildeling til EU på dette område, jf. den europæiske forfatning

— Massemedier og navnlig fjernsyn spiller en stadig vigtigere rolle med hensyn til information af borgerne, deres kulturelle og politiske orientering og dermed også ved etableringen af betingelser for samstemmighed.

— Det bør erindres, at de sociale, politiske og kulturelle retningslinier, massemediernes ejere og ledere vælger at fastlægge, kan bestemme virkningerne af den rolle, medierne spiller.

— I et samfund, der er organiseret på grundlag af demokratiske principper, er pluralisme og informations- og kulturkildernes upartiskhed vigtig for at sikre institutionernes effektive funktion og overlevelse og således også det demokratiske system, hvilket blev understreget i den erklæring, der blev vedtaget i Rom den 20. november 2002 af den europæiske sammenslutning af tidligere parlamentsmedlemmer fra de lande, der er medlem af Europarådet eller EU (punkt 5).

— Nødvendigheden af at sikre pluralisme i medierne og forebygge koncentration i en eller flere dominante politiske og økonomiske interessecentre, som er i stand til at øve indflydelse på national politik, er et spørgsmål af forfatningsmæssig betydning og værdighed, hvorfor det også allerede blevet nedfældet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

Har Rådet til hensigt at træffe foranstaltninger til at sikre, at den forfatning for Europa, der er under udarbejdelse, har mediernes frihed og pluralisme opført blandt Unionens værdier (udkastets artikel 2) og beskyttelsen af disse rettigheder blandt Unionens mål (udkastets artikel 3) samt en henvisning til de betingelser og midler, der anses for nødvendige for at sikre og bevare dem, og at de relevante beføjelser overdrages Unionen, enten eksklusivt eller i fællesskab med medlemsstaterne?

Svar

(17. november 2003)

Rådet har ikke kompetence til at besvare det ærede parlamentsmedlems spørgsmål. Det vil eventuelt tilkomme regeringskonferencen til revision af traktaterne, der skal træde sammen i oktober 2003, at tage stilling til dette spørgsmål.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/162

(2004/C 65 E/177)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2492/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(25. juli 2003)

Om: Gennemskuelighed i forbindelse med køb af aktier

Kan Kommissionen oplyse, hvilke juridiske eller andre former for foranstaltninger der forefindes i hver enkelt medlemsstat, hvorved aktieselskaber kan forsøge at finde ud af aktiernes reelle ejerforhold, selv hvis de ejes af pro forma-aktionærer, trusts eller andre pro forma-ordninger? Er Kommissionen klar over, hvor vigtig sådanne foranstaltninger er, hvis mindretalsaktionærernes rettigheder skal respekteres f.eks. ved at sikre, at der etableres obligatoriske overtagelsestilbud, så snart en kontrollerende aktionær overstiger en vis del af aktiekapitalen? I bekræftende fald, hvilke foranstaltninger foreslår Kommissionen, således at selskaberne kan finde ud af deres aktiers reelle ejerforhold, selv hvis ejerne befinder sig i en anden medlemsstat? Kan medlemsstaterne f.eks. kræve, at selskaberne spærrer udbetalingen af udbytte til aktionærer, som ikke vil besvare spørgsmål vedrørende det reelle ejerforhold?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(16. september 2003)

Det ærede medlem rejser et spørgsmål om forholdet mellem børsnoterede aktieselskaber og deres aktionærer, både retslige og egentlige ejere. Kommissionen mener, at spørgsmålet henhører under aktieselskabsloven.

Kommissionen råder ikke over tilstrækkelige oplysninger til at kunne give et detaljeret billede af de ordninger, der findes i hver medlemsstat, og som giver aktieselskaber mulighed for at forsøge at finde ud af, hvem der er de egentlige ejere af deres aktier, selv om de formelt ejes af stråmænd, truster eller lignende. Specielt råder Kommissionen ikke over oplysninger om, hvordan de nationale ordninger dækker også investorer i tredjelande.

Kommissionen mener, at selskabers ret til at undersøge, hvem der er de egentlige ejere, ikke primært skal ses i sammenhæng med virksomhedsovertagelser, men mere generelt betragtes som et instrument, der giver et selskab mulighed for at tage vare på sine investorers interesser, hvilket så skal vejes op mod hensynet til databeskyttelse og national ejendomsret.

Hvad angår virksomhedsovertagelser vil Kommissionen gerne påpege, at det foreslåede direktiv om overtagelsestilbud alene drejer sig om retslige ejerforhold (jf. artikel 2, stk. 1a, i direktivforslaget) (1).

(1) EFT C 45 Ε af 25.2.2003.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/98

(2004/C 33 E/097)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1226/03

af Freddy Blak (GUE/NGL) og Anne Jensen (ELDR) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om: Beskyttelse af eksportchauffører mod voldelige overfald

På sit møde den 14. oktober 2002 vedtog EU's justits- og indenrigsministre samt kandidatlandene med inddragelse af Kommissionen en erklæring, hvori der blev lagt op til passende foranstaltninger, der skal sikre, at eksportchauffører beskyttes mod voldelige overfald. Det ønskes oplyst, hvor langt Kommissionen er i gennemførelsen af sådanne passende foranstaltninger.

Hvor langt er medlemslandene og Kommissionen i det hele taget kommet i sit arbejde med beskyttelsen af eksportchauffører mod voldelige overfald? Har arbejdet hidtil ledt til nogle konkrete initiativer og/eller projekter, og hvornår kan resultater af arbejdet forventes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(15. maj 2003)

Den 14. oktober 2002 vedtog medlemsstaternes og kandidatlandenes justits- og indenrigsministre, med inddragelse af Kommissionen, en fælles erklæring om beskyttelse af eksportchauffører mod at blive ofre for organiseret kriminalitet (1). I henhold til denne erklærings punkt 3 skal der foretages nationale eller internationale undersøgelser for at kortlægge tilfældene af kriminalitet mod eksportchauffører samt foretages analyser af problemets karakter og omfang og baggrunden for det i deres respektive lande. En fælles erklæring er imidlertid ikke bindende for medlemsstaterne.

(1) EFT C 24 af 31.1.2003.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/105

(2004/C 33 E/106)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1333/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(9. april 2003)

Om: Ulovlig anvendelse af bankgebyrer

Til trods for indførelsen af euroen og ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2560/2001 (1) af 19. december 2001 om grænseoverskridende betalinger i euro opkræver pengeinstitutter og banker fortsat betydelige bankgebyrer for såvel pengeoverførsler som overførsler af checks fra forskellige EU-lande.

Det belgiske postvæsen benytter stadig udtrykket »overførsel fra udlandet« i meddelelser om overførsler fra andre EU-lande.

Dette pålægger borgerne, især emigranter, som oftere må foretage grænseoverskridende betalinger og pengeoverførsler, en større byrde og påfører dem ulemper. Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse:

— om den kan gribe ind for at sikre, at pengeoverførsler mellem medlemsstater i eurozonen defineres som unionsinterne overførsler, og at udtrykket »overførsel fra udlandet« forbydes?

— om bankernes anvendelse af de her omhandlede bankgebyrer er i tråd med gældende fællesskabsret?

— hvad den agter at gøre, hvis det konstateres, at der er sket overtrædelse af bestemmelserne?

— hvorledes den for så vidt angår pengeoverførsler og overførsler af checks mellem medlemsstaterne agter at sikre, at der anvendes samme gebyrer som de gebyrer, der anvendes for pengeoverførsler og overførsler af checks inden for en medlemsstats egne grænser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. juni 2003)

I Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2560/2001 af 19. december 2001 om grænseoverskridende betalinger i euro fastsættes princippet om ens gebyrer for nationale og grænseoverskridende betalinger i euro inden for EU. For så vidt angår elektroniske betalinger, trådte denne bestemmelse i kraft 1. juli 2002. Fra 1. juli 2003 omfatter den også pengeoverførsler. Princippet om ens gebyrer gælder til gengæld ikke for checks, eftersom den lovgivende instans har vurderet, at checken ikke har nogen fremtid som grænseoverskridende betalingsmiddel.

I første halvår 2003 er der derfor fortsat højere gebyrer på grænseoverskridende overførsler i euro end på overførsler inden for en medlemsstat. Denne situation ændres i juli. For checks er situationen dog uændret: Bankerne vil standse brugen af checks ved enten ikke at udstede flere eller ved at hæve gebyrerne yderligere.

I slutningen af 2002 fik Kommissionen kendskab til nogle tilfælde af overtrædelse af forordningen. Den kontaktede straks de nationale myndigheder, der var ansvarlige for gennemførelsen af lovteksten som foreskrevet i artikel 7 i forordningen, og problemerne blev hurtigt løst. De implicerede banker indrømmede uden tøven, at de havde begået fejl, enten i udfærdigelsen af dokumenterne (gebyrerne var ikke blevet rettet) eller i forbindelse med anvendelsen af visse betalingsformer.

Kommissionen vil naturligvis fortsat føre tilsyn med, at forordning (EF) nr. 2560/2001 anvendes korrekt med anvendelse af de juridiske beføjelser, den har i henhold til traktaten.

(1) EFT L 344 af 28.12.2001, s. 13.