SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1733/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(31. maj 2000)

Om:Åbenhed om virksomheder for produktion og oplagting af fyrværkeri og opførelse af disse virksomheder på risikolisten efter direktiv 96/82/EF (Seveso II)

Som bekendt skete der lørdag den 13. maj i Mekkelholt-kvarteret i den nederlandske by Enschede en alvorlig ulykke, da fyrværkerioplagringsvirksomheden SE Fireworks eksploderede, hvilket forårsagede et stort antal omkomne og kvæstede.

I den forbindelse ønskes følgende tre spørgsmål besvaret:

1. Umiddelbart efter katastrofen opstod der debat om den risiko, som den slags virksomheder afstedkommer for deres omgivelser. Det er anden gang i løbet af ti år, at der sker en så alvorlig katastrofe på en fyrværkerifabrik i Nederlandene; i 1991 eksploderede en fabrik i Culemborg kommune.

I Nederlandene findes der ifølge ministeriet for boliganliggender, fysisk planlægning og miljø 19 store fyrværkerifabrikker med lagre på mellem 100 og 1 500 tons (virksomheden SE Fireworks havde et lager på 100 tons fyrværkeri). Disse virksomheder er ikke opført på listen over virksomheder, der udgør en alvorlig risiko for omgivelserne, og som skal opfylde kravene i direktiv 96/82/EF (Seveso II). I Seveso-direktivet er der fastsat visse forpligtelser for virksomhederne til at imødegå store risici og ulykker for virksomhed og omgivelser.

Kan Kommissionen bekræfte, at fyrværkerifabrikker ikke er opført på listen over risikobetonede virksomheder?

2. Deler Kommissionen i bekræftende fald den opfattelse, at disse virksomheder i betragtning af de alvorlige katastrofer der kan ske på fyrværkerifabrikker bør være omfattet af Seveso II-direktivet? Er Kommissionen villig til at tage de dertil nødvendige skridt?

3. Deler Kommissionen den opfattelse, at der over alt i EU's medlemsstater af hensyn til omkringboende, kommunalforvaltninger, medier og redningsfolk bør være størst mulig åbenhed om risikobetonede virksomheder og de af myndighederne udstedte tilladelser til disse virksomheder, således at denne åbenhed kan bidrage til en mere omhyggelig beslutningsproces for placeringen af sådanne virksomheder og en hurtigere indsats ved bekæmpelsen af brande og evakueringen af omkringboende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(20. juli 2000)

1. Det er rigtigt, at det oprindelige Seveso-direktiv (Rådets direktiv 82/501/EØF af 24. juni 1982 om risikoen for større uheld i forbindelse med en række industrielle aktiviteter(1)) indeholdt en liste over mulige farlige industrielle aktiviteter, hvoriblandt fremstilling og oplagring af fyrværkeri ikke fandtes; der blev valgt en anden fremgangsmåde ved fastlæggelsen af anvendelsesområde for Seveso II-direktivet (Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer(2)). Dette direktiv har siden 3. februar 1999 fuldt ud erstattet det første Seveso-direktiv.

Seveso II-direktivet vedrører udelukkende forekomst af farlige stoffer i virksomheder. Desuden er listen over farlige stoffer i bilag I blevet reduceret fra 180 til omkring 50 stoffer til fordel for en udvidet og mere systematisk liste med kategorier af stoffer, såsom giftige, eksplosive eller antændelige. Med disse ændringer er direktivets anvendelsesområde blevet udvidet og forenklet. Fremstilling og oplagring af pyrotekniske stoffer er for første gang omfattet af direktivet inden for bestemte grænseværdier.

I henhold til oplysninger modtaget fra de nederlandske myndigheder var virksomheden S.E. Fireworks i Enschede imidlertid ikke omfattet af Seveso II-direktivet, fordi direktivets grænseværdier ikke var nået. Seveso II-direktivet følger som dets forløber en totrinsfremgangsmåde, idet der gælder to forskellige kvalificeringsmængder (grænseværdier) for hvert anført stof og for hver kategori af stoffer opført i direktivets bilag I. Det formodes, at risikoen for en større ulykke øges i takt med mængderne af stoffer til stede på virksomheden. Grænseværdierne for pyrotekniske stoffer er 50 t (laveste grænse) og 200 t (øvre grænse).

2. Efter en fuldstændig undersøgelse af ulykken vil Kommissionen kunne vurdere, hvilke mængder kan tilskrives pyrotekniske stoffer, og eventuelt fremsætte forslag til ændring af Seveso II-direktivet. Denne proces vil foregå i tæt samarbejde med medlemsstaterne, Parlamentet og andre berørte parter.

3. Kommissionen er bestemt enig i, at der skal være så megen gennemsigtighed som muligt i beslutningstagningen med hensyn til lokalisering af risikobetonede virksomheder.

Seveso II-direktivet indeholder derfor en ny bestemmelse, der anerkender, at følgerne af større uheld bør tages i betragtning i forbindelse med arealanvendelsesplanlægning i medlemsstaterne. De skal følge direktivets mål, dvs. forebyggelse af større uheld og begrænsning af følgerne heraf for mennesker og miljø gennem kontrol med placeringen af nye virksomheder, ændringer i eksisterende virksomheder og ny udvikling såsom transportforbindelser, steder der opsøges af offentligheden og boligområder i nærheden af eksisterende virksomheder. På lang sigt skal arealplanlægningspolitikken sikre, at der opretholdes passende afstand mellem farlige virksomheder og boligområder. Medlemsstaterne skal ligeledes sikre, at alle ansvarlige myndigheder og planlægningsmyndigheder, der er ansvarlig for afgørelser, iværksætter høringsprocedurer. Medtagelse af denne bestemmelse kan anses som et stort skridt fremad i processen til afværgning af større uheld.

Visualiseringen af risiko på geografiske kort er også vigtig. I forbindelse med risikostyring i industrien kan kort give en visuel og således øjeblikkelig forståelse hvad angår hypotetiske større uheld og deres virkninger for den nærmeste omegn. Derfor er kontoret for risikoen for større uheld, der blev oprettet på Kommissionens Fælles Forskningscenter, ved at udarbejde et informationssøgningssystem for

Seveso-anlæg (SPIRS). Formålet med SPIRS er at udarbejde et kort over alle Seveso-anlæg i Fællesskabet og støtte medlemsstaterne i deres risikostyring i forbindelse med beslutningstagningsprocesser, idet de udstyres med et fleksibelt værktøj, hvor sådanne anlægs potentielle risici kan anføres.

(1) EFT L 230 af 5.8.1982, s. 1.

(2) EFT L 10 af 14.1.1997, s. 13.