SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3142/00

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(6. oktober 2000)

Om: Situationen i Somalia

Resultatet af Djibouti-konferencen, hvori bl.a. de selvstændige regeringer i Somaliland og Puntland ikke deltog, truer med yderligere at bringe den politiske situation i Somalia ud af balance. Den de facto anerkendelse, som visse sektorer inden for det internationale samfund havde håbet på som en indledning til at bringe borgerkrigen i Somalia til ophør, kan paradoksalt nok få den modsatte virkning, nemlig genoptagelse af kampene i Mogadishu og forstyrrelse af ligevægten i den nordlige del af landet, hvor de selvstændige regeringer har bevaret den politiske og sociale stabilitet og forholdsmæssige sikkerhed i alle disse år. Resultatet var påvirket af, at langt størstedelen af de delegerede ved Djibouti-konferencen ikke havde støtte fra græsrødderne og ikke opfyldte de betingelser, som Djiboutis præsident havde accepteret at gennemføre over for De Forenede Nationer, nemlig udelukkelse af krigsherrerne, inddragelse af det civile samfund og gennemførelse af building blocks-programmet, fra bunden og opefter, netop for at forhindre konferencen i at mislykkes, som det var sket ved 12 andre lejligheder. Listen over deltagerne i konferencen er som en opremsning af de vigtigste navne fra den afdøde Siad Barres diktatur med en stærk politisk, strategisk og økonomisk alliance med de internationale islamiske fundamentalister, som ser ud til at have spillet en afgørende rolle i forbindelse med de beslutninger, der blev truffet på konferencen.

Er Kommissionen på baggrund heraf klar over, at den første og eneste chef for en suveræn stat, der med det samme anerkendte den nye præsident i Somalia og tilbød ham en betydelig finansiel støtte, var Sudans præsident?

På baggrund af truslen om en ny væbnet konflikt i Mogadishu og de omkringliggende områder og forstyrrelsen af ligevægten i de fredelige selvstændige regioner Somaliland og Puntland, hvilke skridt agter Kommissionen da at tage for at sikre freden og genoprette en politisk ligevægt mellem de forskellige regionale enheder, som kan garanteres via et føderalt system, der respekterer de selvstændige enheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(17. november 2000)

Kommissionen kan fuldt og helt tilslutte sig formandskabets erklæring af 8. september 2000 på Unionens vegne om den seneste tids udvikling i Somalia.

I denne erklæring udtrykkes der håb om, at valget af Abdiqasim Salad Hassan til Somalias præsident, der fandt sted på det midlertidige nationale parlaments møde i Arta, og udnævnelsen for nylig af en ny regering vil bidrage til følgende: genoprettelse af landet og sikring af den nationale enhed og landets territoriale integritet; villighed til at indlede en dialog med de nye somaliske myndigheder og når de har fået befæstet deres myndighed at støtte deres bestræbelser for at genopbygge landet, samtidig med, at man fortsætter med at støtte de økonomiske genrejsningsbestræbelser i alle egne af Somalia, hvor der allerede hersker stabile forhold, og idet man tager hensyn til situationen i Somaliland og Puntland; en appel til myndighederne i Somaliland og Puntland om at etablere konstruktive forbindelser med de institutioner, der er opstået af Arta-processen, idet man også tilskynder den kommende overgangsregering til at indlede en konstruktiv dialog med disse myndigheder; en opfordring til lederne af de væbnede styrker, som stadig holder sig uden for selve fredsprocessen, til at deltage aktivt i denne proces; og et håb om, at de nye somaliske myndigheder vil indgå nære venskabs- og samarbejdsforbindelser med alle lande i regionen.

Kommissionen er helt klar over, at den internationale anerkendelse af den nye somaliske regering vil tage nogen tid, især på baggrund af de mange tidligere fejlslagne forsøg på at genetablere de statslige strukturer i Somalia.

Kommissionen mener imidlertid, at ethvert fornuftigt initiativ i denne retning fortjener at blive støttet. Den fredsgevinst i form af genopbygning og udvikling, der er blevet planlagt under Fællesskabets deltagelse, skal sikre, at den internationale bistand ikke blot bliver relevant for de lokale genopbygningsbestræbelser, men også for sikring af freden og for støtte til det civile samfund.

Kommissionen opfordrer de involverede parter til ad forhandlingsvejen og uden voldsanvendelse at finde frem til en varig og afbalanceret politisk ordning. Den støtter den beslutning, der blev truffet på fredskonferencen i Arta, og som er indeholdt i overgangschartret, og som forudser et føderativt system med en væsentlig grad af selvstyre til de forskellige dele af landet. Kommissionen har allerede finansieret en undersøgelse vedrørende en decentralisering af Somalia, der har øvet stor indflydelse på den indenlandske drøftelse af landets fremtidige forfatning.