SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1310/02

af Kathalijne Buitenweg (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. maj 2002)

Om: Manglen på minimumsproceduregarantier og menneskerettighedskrænkelser og følgerne heraf for gennemførelsen af den europæiske arrestordre fra april 2003

Som led i det fremskredne retslige samarbejde og særlig Rådets rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og overgivelsesprocedurerne mellem medlemsstater (14867/01 COPEN) er gensidig anerkendelse baseret på respekt for de grundlæggende rettigheder.

Denne gensidige tillid er ofte kun et politisk ønske. En nylig rapport fra Amnesty International om gentagne tilfælde af umenneskelig behandling og tortur fra myndighedernes side i Spanien i perioden 1995-2002 kan tjene til illustration heraf. Artikel 19 i charteret om Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder har i lighed med betragtning 12a i forslag til Rådets rammeafgørelse om den europæiske arrestordre følgende ordlyd: Ingen må udsendes, udvises eller udleveres til en stat, hvor der er en alvorlig risiko for at blive idømt dødsstraf eller udsat for tortur eller anden umenneskelig eller nedværdigende straf eller behandling.

Det står ikke klart for stilleren af forespørgslen, hvilke midler Kommissionen har til sin rådighed til overvågning og offentliggørelse af eventuelle tilfælde af overtrædelse af de grundlæggende rettigheder i EU.

1. Var Kommissionen orienteret om, eller havde den formodninger om de tilfælde af racistisk og umenneskelig behandling i Spanien, der er beskrevet i Amnesty Internationals rapport?

2. Hvordan overvåger og rapporterer Kommissionen nu overtrædelser af de grundlæggende rettigheder som forankret i EU-traktatens artikel 6?

3. Hvilke ændringer af sin nuværende arbejdsmetode vil Kommissionen indføre med Nice-traktatens ikrafttrædelse og den i artikel 7 forankrede mulighed for at indberette en medlemsstat til Rådet, som groft og vedvarende overtræder de i artikel 6 fastlagte principper, og eventuelt opnå en suspendering af den pågældende medlemsstats rettigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(2. juli 2002)

Kommissionen er bekendt med Amnesty International's rapport Spain, crisis of identity, Race-related Torture and Ill treatment by State Agents, som blev forelagt den 16. april 2002. Denne rapport drejer sig om statens personales overholdelse af indvandreres og etniske mindretals grundlæggende rettigheder. Det Europæiske Observatorium for Racisme og Fremmedhad henviste i sin årsberetning for 2000 til Amnesty International's rapport om 2001, som beretter om voldelig fremfærd fra politiets side og en stigning i antallet af påstande om kommunale, regionale og nationale politifolks dårlige behandling af indvandrere i Spanien.

Kommissionen fordømmer på det kraftigste ethvert udtryk for racisme og fremmedhad, som er en krænkelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, som er fælles for alle medlemsstaterne. Den bekræfter, at den vil bekæmpe racisme og fremmedhad med alle de midler, der er fastsat i traktaterne.

Rådet for Den Europæiske Union erindrede for nylig i sine konklusioner af 25. og 26. april 2002 om bekæmpelse af racisme, antisemitisme og fremmedhad bl.a. om, at det er nødvendigt at gennemføre en indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger inden for bekæmpelse af racisme og fremmedhad, samtidig med at de forfatningsmæssige regler, principperne om respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder overholdes. Rådet understregede i den forbindelse betydningen af det udkast til rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad, som Kommissionen fremlagde i december 2001, og som nu er under behandling i Rådets kompetente instanser. I denne sammenhæng ønsker Kommissionen at understrege, at den ikke har kompetence i spørgsmål vedrørende retsvæsenets drift i medlemsstaterne, og at indledning af strafferetlig retsforfølgning henhører under den kompetente retlige myndigheds kompetence i medlemsstaterne.

I spørgsmålet om kontrol med overholdelsen af artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU), varierer Kommissionens midler efter den juridiske kontekst omkring en medlemsstats eventuelle overtrædelse af de grundlæggende rettigheder.

Hvis medlemsstaten gør sig skyldig i en overtrædelse af fællesskabsretten, for eksempel ved at gennemføre et fællesskabsdirektiv på en forkert måde, kan Kommissionen indlede den juridiske procedure, der er fastsat i artikel 226 i EF-traktaten ved at anmode Domstolen om at konstatere overtrædelsen. Skulle medlemsstaten ikke bøje sig for kendelsen, kan Domstolen pålægge den at betale en tvangsbøde.

Hvis medlemsstaten gør sig skyldig i en overtrædelse uden for rammerne af fællesskabsretten, for eksempel i forbindelse med strafferetlig retsforfølgning af forbrydelser, der ikke har forbindelse med Fællesskabets politikker, kan Kommissionen indlede den politiske procedure, der er fastsat i artikel 7 TEU, ved at foreslå, at Rådet i form af stats- og regeringscheferne konstaterer, at medlemsstaten gør sig skyldig i overtrædelsen. Denne procedure forudsætter, at overtrædelsen er grov og vedvarende og er en tilsidesættelse af selve de principper, der er fastsat i artikel 6 TEU. Beslutningen herom skal træffes af stats- og regeringscheferne med enstemmighed efter en samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet. Derefter kan Rådet i givet fald suspendere visse af den pågældende medlemsstats rettigheder, bl.a. dens ret til at stemme i Rådet.

Den nuværende udformning af artikel 7 TEU giver kun Rådet mulighed for at gribe ind i tilfælde af en grov og vedvarende overtrædelse. I Nice-traktaten tilføjes muligheden for at fastslå, at der er en klar fare for en grov overtrædelse, og der gives Europa-Parlamentet en initiativret i denne nye forebyggelsesfase.

I spørgsmålet om den europæiske arrestordre skal det understreges, at medlemsstaterne i deres gennemførelse heraf i den nationale lovgivning er fuldstændig underkastet bestemmelserne i den europæiske menneskerettighedskonvention. Artikel 1, stk. 3, i udkastet til rammeafgørelse henviser til bestemmelserne i artikel 6 TEU, som for sit vedkommende henviser til den europæiske menneskerettighedskonvention, som de nationale domstole skal respektere, når de skal anvende den europæiske arrestordre. Bestemmelser, der tager sigte på at erindre om, at hele mekanismen er underkastet overholdelsen af de grundlæggende rettigheder, som de er fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, er blevet indført i præamblen, især i betragtning 12 og 13.

Kommissionen er med andre ord af den opfattelse, at hvis det forekommer, at anvendelsen af den europæiske arrestordre indebærer en alvorlig risiko for, at arrestanten udsættes for tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling, skal den pågældende retsmyndighed nægte at efterkomme arrestordren. Men blandt demokratiske stater, som alle er underkastet Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols kontrol, kan overholdelsen af de grundlæggende rettigheder tages for givet, og tillid vil være den normale tilstand.