SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2106/96 af Karla Peijs (PPE) til Kommissionen (16. juli 1996)

Om: Forbuddet mod anvendelse af samlet kaution for visse faellesskabsforsendelser

1. Har Kommissionen undersoegt, hvorledes maalsaetningen om bekaempelse af svig kan opfyldes via Faellesskabets toldlovgivning i form af foranstaltninger, der rammer det haederlige erhvervsliv mindre haardt end forbuddet mod fast sikkerhed, jf. beslutning 96/37/EF ((EFT L 10 af 13.01.1996. s. 44. )) af 20. december 1995? Hvad er resultatet i bekraeftende fald?

2. Har Kommissionen desuden undersoegt, om andre forhold, der har betydning for risikoen i forbindelse med foranstaltningerne til bekaempelse af svig, kan beroeres, f.eks. varernes destination eller modtagerens identitet og de kommercielle betalings- og leveringsbetingelser (kontant eller konto og fast leveringskontrakt)?

3. Skal forkortelsen af det saakaldte T1-dokuments gyldighed fra 8 til 2 dage ses som en foranstaltning mod svig, som ikke laengere noedvendiggoer en eventuel forlaengelse af forbuddet mod fast kaution?

4. Kan Kommissionen oplyse, hvorfor den med denne beslutning er gaaet laengere end Revisionsrettens anbefaling (EFT C 303 af 14. november 1995) om kun ved manglende faerdigbehandling af dokumenterne og ved formodning om svig at opkraeve sikkerhedsbeloebet med 100%?

5. Hvorledes vil Kommissionen foretage en evaluering i loebet af de foerste maaneder af forbuddet mod fast kaution?

6. Hvornaar skal denne evaluering foretages og paa grundlag af hvilke kriterier?

7. Vil den faste trafik med T2-dokumenter paa kort sigt ogsaa blive omfattet af forbuddet?

Svar afgivet af paa Kommissionens vegne af Mario Monti (17. september 1996)

Paa baggrund af den krise, som for tiden kendetegner forsendelsesordningerne, og som er grundlaget for Kommissionens meddelelser »svig i forbindelse med forsendelsesproceduren, forudsete loesninger og fremtidsperspektiver« fra 29. marts 1995 ((KOM(95) 108 endelig udg. )) og »foranstaltning vedroerende bekaempelse af svig i forbindelse med forsendelsesordningen« fra 3. april 1996 ((SEK(96) 290 endelig udg. )), er der nedsat en gruppe til at foretage en samlet analyse af reglerne i forbindelse med forsendelse og fremsaette forslag til reform af disse ordninger.

Som led i dette arbejde, som medlemsstaterne deltager i, og i forbindelse med hvilket de erhvervsdrivende ligeledes konsulteres, har gruppen allerede udarbejdet nogle retningslinjer. Disse tager sigte paa at kontrollere adgangen til ordningen og i denne forbindelse udvaelge de erhvervsdrivende, som ville kunne drage fordel af saerlige faciliteter og saaledes undgaa nogle af de strengeste foranstaltninger, der er truffet for at beskytte medlemsstaternes og EU's interesser.

Foranstaltningerne til bekaempelse af svig i forbindelse med forsendelse, uanset om de er praeventive eller operationelle, er af meget forskellig art og daekker en lang raekke forskrifts- og proceduremaessige aspekter. De skal desuden tilpasses en lang raekke forskellige former for svig. Hvad angaar fastlaeggelsen af de risici, der er forbundet med visse forsendelsestransaktioner har Kommissionen opfordret medlemsstaterne til at benytte sig af det analyserisikosystem, der sigter mod at udpege risikobetonede forsendelser, saa der kan anvendes specifikke kontrolforanstaltninger ved afgangs- og bestemmelsestoldstedet. I den forbindelse baserer man sig paa en lang raekke kriterier, der ikke har relation til selve varerne (art, oprindelse og beskatning), men ogsaa de erhvervsdrivende, de naermere omstaendigheder og de kontraherende parter i den erhvervsmaessige transaktion samt endelig de geografiske omstaendigheder omkring transporten.

Fristen for fornyet frembydelse af forsendelser omfattet af forsendelsesordningen er i princippet fastsat under hensyntagen til omstaendighederne omkring forsendelsen (transportmaade og forsendelsesafstand). Imidlertid har man fastsat en basisfrist paa otte dage undtagen for forsendelser, der indeholder foelsomme varer, for hvilke fristen som en absolut noedvendighed maa fastsaettes under hensyntagen til forsendelsesafstanden. Denne foranstaltning, der goer det muligt at foretage en bedre kontrol af varebevaegelserne for foelsomme varer, er i realiteten et supplement til det midlertidige forbud mod at anvende ordningen for samlet sikkerhedsstillelse, som sigter mod at sikre opkraevning af EU's traditionelle egne indtaegter og de nationale afgifter paa disse varer.

Som det tidligere er oplyst over for det aerede medlem i svar paa dennes skriftlige forespoergsel P-491/96 ((EFT C 173 af 17.6.1996. )), har Kommissionen tidligere erklaeret sig enig i Spaniens og Tysklands midlertidige forbud mod samlet sikkerhedsstillelse for hele EU for en raekke produkter, der er foelsomme over for svig. I den forbindelse fulgte den bestemmelserne i artikel 360 i forordning (EOEF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 (erstattet af artikel 362 i forordning (EF) nr. 482/96 af 19. marts 1996 ((EFT L 70 af 20.3.1996. ))), dog ikke uden at have foretaget en grundig undersoegelse af argumenterne for disse anmodninger og maalt, hvilke virkninger de konstaterede forekomster af svig i forbindelse med disse produkter havde paa de egne indtaegter og de unddragne nationale afgifter. Det er i denne forbindelse relevant at henlede opmaerksomheden paa, at det stigende antal tilfaelde af svig i forbindelse med disse foelsomme produkter i fuldt omfang retfaerdiggoerer, at man har truffet de paagaeldende foranstaltninger. Kommissionen har under de givne omstaendigheder ikke blot taget hensyn til Revisionsrettens bemaerkninger om, at sikkerhedsstillelse i forbindelse med forsendelse er utilstraekkelig (punkt 1.36 i Revisionsrettens aarsberetning om regnskabsaaret 1994 ((EFT C 303 af 14.11.1995. ))), men har ligeledes fuldt ud paataget sig det budgetmaessige ansvar, som er betroet det af Raadet i henhold artikel 205 og 209 i EF-traktaten.

Det midlertidige forbud mod samlet sikkerhedsstillelse udloeber den 31. december 1996, medmindre det forlaenges. Kommissionen er ved at udarbejde en raekke kriterier, der vil goere det muligt at maale virkningerne af disse foranstaltninger, enten mht. beskyttelsen af finansielle interesser eller mht. konsekvenserne for aktiviteterne inden for de handelssektorer, der handler med disse produkter. Den vil indsamle de noedvendige oplysninger hos medlemsstaterne og de erhvervsdrivende og benytte sig af de disponible data.

Endelig paataenker Kommissionen ikke at udvide det midlertidige forbud mod samlet garantistillelse til at omfatte T2-forsendelsestransaktioner.