SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3081/00

af Françoise Grossetête (PPE-DE) til Kommissionen

(25. september 2000)

Om: Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde

Er den undtagelse, der er givet Norge på området farlige stoffer med hensyn til klassifikation af polyakrylamider, i overensstemmelse med EØS-aftalen? I bekræftende fald, hvad er da begrundelsen herfor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(18. oktober 2000)

Det ærede medlem henviser til undtagelsen fra Rådets direktiv 67/548/EØF of 27. juni 1967 om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer(1).

Under forhandlingerne om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) blev der opnået enighed om følgende undtagelse: De kontraherende parter er enige om, at EF-retsakterne om farlige stoffer og præparater skal gælde fra 1. januar 1995. [mldr] Der skal i løbet af 1994 foretages en nyvurdering af situationen som et led i det samarbejde, der indledes efter undertegnelsen af aftalen med henblik på at løse problemer, der endnu består, herunder områder, som ikke omfattes af EF-lovgivningen. Påberåber en EFTA-stat sig, at den bør undtages fra EF's retsakter vedrørende klassificering og etikettering, gælder disse retsakter ikke for den pågældende part, medmindre der i Det Blandede EØS-Udvalg findes en anden løsning.

Årsagen til denne undtagelse var, at de normer, der på det pågældende tidspunkt var gældende i EFTA-landene, var strengere end Fællesskabets normer. Det blev anset for at være et tilbageskridt at trække disse normer tilbage, navnlig fordi Fællesskabet har til hensigt fortsat at højne sine normer på dette område.

Siden EØS-aftalens ikrafttræden er situationen blevet vurderet på ny med rundt regnet to års mellemrum, senest i 1998. Dette mundede ud i en fælleserklæring(2) af 26. marts 1999 vedtaget af Det Blandede EØS-Udvalg, hvori Norge erklærede, at det havde konkluderet, at det accepterer Fællesskabets eksisterende regelværk med virkning fra 1. januar 1999, men med fravigelser inden for visse områder. Der blev opnået enighed om, at der skulle opretholdes en målsætning om, at de relevante fællesskabsretsakter skulle gælde fuldt ud senest den 1. januar 2001. En ny revision af situationen vil finde sted i løbet af 2000.

De undtagelser, som Norge har med hensyn til klassifikation af polyakrylamid som carcinogen, blev omhandlet i EFTA-Domstolens dom af 14. juni 2000. Sagen vedrørte fortolkningen af de fælleserklæringer, som Det Blandede EØS-Udvalg i 1995 og 1999 vedtog om dette emne.

EFTA-Domstolen fortolkede ordlyden af fælleserklæringen fra 1995 på en sådan måde, at Norge fik ret til at klassificere stoffer som carcinogener, medens det ikke kunne etikettere polyakrylamider anderledes end det system, der er fastsat i direktiv 67/548/EØF om farlige stoffer og i Rådets direktiv 88/379/EØS af 7. juni 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater(3). Domstolen bemærkede tillige, at fælleserklæringens ordlyd uanset EØS-aftalens grundprincip om fri bevægelighed for varer skulle fortolkes snævert. Fælleserklæringen fra 1999 har samme ordlyd som fælleserklæringen fra 1995, men med den tilføjelse, at Norge kan anvende andre bestemmelser vedrørende urenheder, tilsætningsstoffer eller enkeltbestanddele for stoffer, der er klassificeret som carcinogener. EFTA-Domstolen fandt det godtgjort, at Norge ifølge fælleserklæringen kan fastsætte sine egne etiketteringsregler for koncentrationsgrænser for kræftfremkaldende stoffer som urenheder i andre præparater.

(1) EFT B 196 af 16.8.1967.

(2) EFT C 185 af 1.7.1999.

(3) EFT L 187 af 16.7.1988.