ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3040/00

af Joachim Wuermeling (PPE-DE) til Kommissionen

(28. september 2000)

Om: Diskriminering af PVC-produkter i Danmark

En ny lovgivning i Danmark forbyder og vanskeliggør handlen med produkter af PVC bl.a. gennem øgede afgifter og indførelse af strafbarhed. Denne lovgivningsmæssige foranstaltning er egnet til at lægge hindringer i vejen for handlen med PVC-produkter med Danmark hhv. helt forbyde afsætningen heraf.

1. Er denne danske lovgivning efter Kommissionens opfattelse forenelig med EF-retten?

2. Agter Kommissionen i benægtende fald at indlede en traktatbrudsprocedure?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(11. juni 2001)

På baggrund af en gennemgang af den danske lov nr. 439 af 26. juli 1998 kan Kommissionen meddele det ærede medlem følgende.

Den danske afgift er kendetegnet ved følgende:

- afgiften pålægges folier fremstillet af blød polyvinylchlorid (PVC) til emballering af levnedsmidler og beregnes på grundlag af foliens vægt

- afgiften omfatter varer henhørende under toldposition 3919, 3920, 3921 og 3926 i den kombinerede nomenklatur

- den udgør en del af den almindelige forbrugsafgiftsordning og opkræves uanset varens oprindelse

- blød PVC fremstilles tilsyneladende ikke i Danmark, men der findes erstatninger for blød PVC til emballering, som ikke beskattes. Nogle af disse folier fremstilles i Danmark.

De forskellige aspekter af lovgivningen er blevet undersøgt i lyset af princippet om ikke-diskriminering i artikel 90 (tidl. artikel 95) i EF-traktaten, ifølge hvilken varer fra andre medlemsstater ikke må pålægges afgifter, der stiller varen ringere end lignende eller konkurrerende indenlandske varer.

Dette princip udelukker imidlertid ikke muligheden for, at en medlemsstat kan afgiftsdifferentiere, dvs. give visse varegrupper afgiftsfordele sammenlignet med andre varegrupper på baggrund af objektive kriterier så som miljøhensyn og uafhængigt af varens oprindelse.

Formålet med den danske afgift er at begrænse enhver anvendelse af blød PVC i Danmark uanset dens oprindelse.

Kommissionens er derfor tilbøjelig til at tro, at det faktum, at der ikke fremstilles blød PVC i Danmark, ikke i sig selv er nok til at påvise, at afgiften er i strid med artikel 90.

Hvorvidt miljøhensyn kan berettige afgiften må vurderes i lyset af Fællesskabets kommende strategi for PVC, som Kommissionen forventer at vedtage inden for nogle måneder. Strategien vil være baseret på de analyser og vurderinger, der findes i grønbogen om miljøaspekter i forbindelse med PVC(1), resultatet af den omfattende risikovurdering, der blev foretaget i forbindelse med Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 af 23. marts 1993 om vurdering af og kontrol med risikoen ved eksisterende stoffer(2), og de mange reaktioner, Kommissionen fik i løbet af den offentlige høring, der blev lanceret i kølvandet på grønbogen. Europa-Parlamentet vedtog den 3. april 2001 en beslutning om grønbogen.

(1) KOM(2000) 469 endelig udg.

(2) EFT L 84 af 5.4.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4154/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Rådet

(16. januar 2001)

Om: Beskyttelse af politiske fanger i Tyrkiet mod had, vilkårlig behandling og forhold, der kan medføre døden

1. Er Rådet bekendt med den sultestrejke, som over 800 fanger i Tyrkiet har ført siden den 20. oktober 2000, og som støttes af solidaritetsaktioner og sultestrejker i EU's medlemsstater?

2. Er Rådet enig med mig i, at det ved første øjekast synes svært at forstå, at fanger i EU-landene for det meste ønsker, at deres privatliv respekteres og at der ikke anbringes mere end en person i hver celle, mens fangerne i Tyrkiet protesterer mod en modernisering af fængselsvæsenet, som medfører, at de flyttes fra sale til eneceller i fængsler af type F, som enten er nyopført eller under opførelse?

3. Har Rådet forståelse for, at situationen for personer, som indespærres for politiske overtrædelser, der i EU-medlemsstaterne i almindelighed ikke ville medføre fængselsstraf, og som derfor betragter sig selv som politiske fanger, er forskellig fra den situation, kriminelle fanger befinder sig i, bl.a. fordi de frygter, at indsættelse i enecelle vil medføre, at de udsættes for ukontrolleret intimidering og mishandling og nægtes lægehjælp på grund af det had, fangevogterne og de pågældende myndigheder nærer til dem?

4. Hvad foretager Rådet sig i kontakterne med ansøgerlandet Tyrkiet for i videst muligt omfang at begrænse antallet af fanger med en politisk baggrund i landet og at bidrage til, at disse i forbindelse med fængslingen indrømmes en særlig status, som er underkastet international kontrol, og som i videst muligt omfang beskytter dem mod had, vilkårlig behandling og forhold, der kan medføre døden?

5. Er der ifølge Rådet mulighed for, at diplomater fra EU-medlemsstater på kort sigt kan besøge fangerne og deres slægtninge og tilbyde mægling for at være med til at forhindre fuldbyrdede kendsgerninger, som fører til en videre optrapning af konflikten?

Svar

(31. maj 2001)

Med hensyn til punkt 1-3 henviser Rådet det ærede medlem til Rådets svar på forespørgsel E-4111/00 vedrørende tyrkiske fangers sultestrejke.

Med hensyn til punkt 4 håber Rådet, at bestræbelserne for at styrke de retlige og forfatningsmæssige garantier for ytringsfrihed, foreningsfrihed og retten til at deltage i fredelige forsamlinger, som indgår i de kortfristede prioriteter i tiltrædelsespartnerskabet, vil føre til en væsentlig begrænsning i antallet af politiske fanger. Tyrkiet forventes også i denne forbindelse at tage fat på problemet med personer, der er fængslet for meningsytringer uden at have opfordret til vold.

Med hensyn til punkt 5: så vidt Rådet er orienteret, har diplomater fra medlemsstaterne hidtil kun kunnet besøge fanger i visse ganske særlige tilfælde.

Rådet har endnu ikke drøftet den mulighed, som det ærede medlem kommer ind på i sit spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3813/00

af John Bowis (PPE-DE) til Kommissionen

(7. december 2000)

Om: Eksportrestitutioner vedrørende kvæg

Er Kommissionen opmærksom på den ofte umenneskelige behandling af kvæg, der eksporteres levende til tredjelande med henblik på slagtning? Er den endvidere opmærksom på, at denne fremgangsmåde ville ophøre, hvis der kun blev ydet eksportrestitutioner til eksport af kød og ikke til eksport af levende dyr? Vil den fremsætte forslag for at ændre disse forhold?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(6. februar 2001)

Kommissionen er klar over, at EF-lovgivningen om beskyttelse af dyr under transport stadig overtrædes på Fællesskabets område. Kommissionen henviser det ærede medlem til skriftligt spørgsmål nr. E-3765-00 fra Nelly Maes(1) for mere detaljerede oplysninger.

Med hensyn til eksportrestitutioner for eksport af levende kvæg til tredjelande blev der ved Kommissionens forordning (EF) nr. 615/98 af 18. marts 1998(2) den 1. oktober 1998 indført en særlig ordning for at sikre, at kvægtransport i forbindelse med eksport til tredjelande opfylder de samme krav til dyrs velfærd under transport som i Fællesskabet. Denne forordning blev retsgrundlaget for at afvise udbetaling af støtte, hvis betingelserne i Rådets direktiv 91/628/EØF af 19. november 1991 om beskyttelse af dyr under transport og om ændring af direktiv 90/425/EØF og 91/496/EØF(3) ikke opfyldes under transporten til det første aflæsningssted i bestemmelseslandet. Kommissionen er ved at undersøge medlemsstaternes overholdelse af disse betingelser.

Spørgsmålet, om handelen med levende kvæg påvirkes af eksportrestitutioner, kan kun besvares med et nej. Erfaringerne fra flere BSE-kriser og især den første store BSE-krise i 1996 viser, at importlandene straks omlagde deres indkøb af kvæg til andre lande, for det meste til lande uden for Fællesskabet.

Fællesskabet har ingen beføjelse til at påvirke tredjelandes ønske om at slagte kvæg på deres egne slagterier. Det er dog nyttigt også at henvise til de konklusioner, som Landbrugsrådet den 20. og 21. november 2000 vedtog ved godkendelsen af Kommissionens forslag til forhandlingerne om landbrug i Verdenshandelsorganisationen (WTO), hvor Kommissionen indtager det faste synspunkt, at i international handel skal dyrevelfærd være i fokus hos alle involverede parter. Fællesskabet synes for øjeblikket at være et af en lille minoritet af medlemmer af WTO, der mener, at dette er et mål i forbindelse med forhandlinger om yderligere handelsliberaliseringer.

Endelig er det vigtigt at understrege, at eksportstøtten beregnes med stor omhu og begrænses til det strengt nødvendige. Sidste år blev restitutionssatserne nedsat til to tredjedele af niveauet i 1999. Var det ikke for den seneste alvorlige udvikling i oksekødssektoren, kunne nedskæringen have været endnu større.

(1) EFT C 174 E af 19.6.2001, s. 137.

(2) EFT L 82 af 19.3.1998.

(3) EFT L 340 af 11.12.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3384/00

af Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) til Rådet

(6. november 2000)

Om: Internetvirksomhedernes muligheder i Folkerepublikken Kina

Ifølge oplysninger i pressen offentliggjorde den kinesiske regering i løbet af ugen 40 nye bestemmelser for de Internetvirksomheder, der driver virksomhed i Kina. De nye bestemmelser vil begrænse de udenlandske investeringer og stiller også krav om en nøje filtrering af det såkaldte samfundsundergravende materiale. Bestemmelserne truer med at lukke enhver virksomhed, der ikke har en licens, som kræves i landet.

Leverandører af Internettjenester skal ifølge det officielle kinesiske nyhedsbureau Xinhua i 60 dage opbevare oplysninger om det materiale, som de udbyder, og alle deres kunder. I givet fald skal disse oplysninger sendes til de kinesiske myndigheder.

De erhvervsdrivende har 60 dage til at sende detaljerede oplysninger om deres virksomhed til det kinesiske kommunikationsministerium for at få en licens. De virksomheder, som ikke er i besiddelse af en licens, straffes med bøde eller lukkes helt.

1. Hvordan vil Rådet for Den Europæiske Union handle for at beskytte menneskerettighederne for Kinas borgere og navnlig retten til fri informationsformidling?

2. Den kinesiske regering truer med at lukke alle de virksomheder, der udbyder Internettjenester, og som ikke er i besiddelse af den førnævnte tilladelse. Mener Rådet for Den Europæiske Union, at denne bestemmelse eventuelt bringer erhvervsaktiviteten i Kina i fare for erhvervsdrivende fra Unionens medlemsstater?

3. Hvordan vil Rådet tage hensyn til de førnævnte nye kinesiske bestemmelser under WTO-forhandlingerne med Kina?

Svar

(26. februar 2001)

Rådet vil ligesom Kommissionen nøje følge iværksættelsen af de nye kinesiske forskrifter for Internetvirksomheder i Kina med henblik på at sikre, at europæiske virksomheder ikke forskelsbehandles. Spørgsmål vedrørende krænkelse af menneskerettighederne, herunder uberettigede indskrænkninger af ytringsfriheden og af adgangen til information, vil kunne tages op i forbindelse med dialogen om menneskerettigheder mellem EU og Kina.

Kina har som led i forhandlingerne om landets tiltrædelse af WTO forpligtet sig til gradvis at åbne sit marked for alle telekommunikationstjenester, herunder også på Internetområdet. Ligesom Kommissionen bestræber Rådet sig på at sikre, at Kina opfylder sine forpligtelser på alle områder inden for WTO.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3927/00

af Bernard Poignant (PSE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: Anvendelse af ILO-konvention nr. 147 på fartøjer, der anløber EU-havne

Efter den nye havforureningskatastrofe med tankeren Ievoli Sun er risikoen ved søtransport i EU's farvande atter kommet i offentlighedens søgelys. Et år efter Erikas forlis står Kommissionens forslag til Europa-Parlamentet og Rådet til den første pakke af foranstaltninger vedrørende sikkerhed til søs umiddelbart for at skulle vedtages.

Ændringen af Rådets direktiv 95/21 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol), ændringen af direktiv 94/57 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse dermed og forslaget til forordning om fremskyndet indfasning af krav om dobbeltskrogs- eller tilsvarende design for olietankskibe med enkeltskrog vedrører de tekniske foranstaltninger som led i politikken for sikkerhed til søs.

Det bør dog ikke glemmes, at sikkerheden i forbindelse med søtransport først og fremmest afhænger af mennesker: 70-80 % af alle ulykker og forlis skyldes menneskelige fejl.

Hvordan stiller Kommissionen sig på baggrund heraf til et forbud mod, at fartøjer anløber EU-havne, hvis f.eks. arbejdsbetingelserne om bord ikke er i overensstemmelse med ILO-konvention nr. 147?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(15. februar 2001)

Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol)(1), foreskriver havnestatskontrol af overholdelsen af bestemmelserne i ILO-konvention nr. 147. Manglende overholdelse af de sociale standarder medfører ikke i sig selv noget forbud mod at anløbe Fællesskabets havne. Derimod kan inspektørerne i medfør af direktivet tilbageholde de fartøjer, der ikke frembyder tilfredsstillende sikkerheds- eller hygiejneforhold om bord.

Med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/95/EF af 13. december 1999 om håndhævelse af bestemmelserne om søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havne(2), styrkes denne kontrol, idet der foretages en inspektion i Fællesskabets havne af overholdelsen af bestemmelserne i ILO-konvention nr. 180 og protokollen til konvention 147 om arbejdsvilkår og arbejdstid om bord. De fastslåede uregelmæssigheder under disse inspektioner (som f.eks. besætningsmedlemmernes overtræthed) kan medføre tilbageholdelse af fartøjet.

Endelig bliver ændringerne til Rådets direktiv 95/21/EF regelmæssigt inkorporeret i Paris-memorandummet. Hvorom alting er, skal medlemsstaterne i tilfælde af uoverensstemmelser mellem Paris-memorandummet og Rådets direktiv 95/21/EF overholde direktivets bestemmelser.

(1) EFT L 157 af 7.7.1995.

(2) EFT L 104 af 20.1.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3984/00

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(21. december 2000)

Om: Ytringsfrihed for medierne

I sammendraget af Det Europæiske Center for Racisme og Fremmedhads årsberetning 1999 hævdes det i afsnit 1.2.6 med overskriften Massemedier og fremmedhad, at (direkte citat): I 1999 kan mediernes reportager i Grækenland og Italien have bidraget til offentlighedens negative indstilling til indvandring i forbindelse med en indvandringsbølge fra Albanien.

- Denne udtalelse er markant, men ikke i overensstemmelse med sandheden, og det er således vigtigt, at Kommissionen, når den udarbejder et dokument af denne art, gør sig klart, at det er nødvendigt at udvise en objektiv ideologisk holdning.

- I juli 2000 stillede jeg en forespørgsel om ulovlig indvandring fra Albanien (P-2878/00), hvori jeg gjorde opmærksom på det store problem med hensynsløse bådføreres handel med menneskeliv ved Italiens kyster, som er resulteret i omkomne såvel blandt de illegale indvandrere som hos ordensmagten. Som ved andre lejligheder har medierne ikke gjort andet end rapporteret, hvad der rent faktisk er sket.

På denne baggrund anmodes Kommissionen om at tilkendegive:

1. om det er acceptabelt, at der i en årsberetning fra et Europæisk Center optræder påstande af ovennævnte art?

2. en generel vurdering af problematikken.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(21. februar 2001)

Det Europæiske Observationsorgan for Racisme og Fremmedhad er et uafhængigt organ, der blev oprettet ved Rådets forordning (EF) nr. 1035/97 af 2. juni 1997 om oprettelse af et europæisk observatorium for racisme og fremmedhad(1), og som har den mest vidtgående retlige og politiske selvstændighed ved udførelsen af sine opgaver. Bestyrelsen består af uafhængige personer udpeget af medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og Europarådet samt en repræsentant for Kommissionen og omfatter dermed i alt 18 medlemmer. Observationsorganet skal bl.a. udgive en årsrapport om situationen med hensyn til racisme og fremmedhad inden for Fællesskabet og om sin virksomhed.

Kilderne til den påstand vedrørende medierne, som det ærede medlem omtaler, er i henhold til de oplysninger, som Kommissionen råder over, de rapporter og undersøgelser, der er nævnt i årsrapporten (afsnit 1.1 Racistisk vold og ulovlige trusler, ofre og gerningsmænd), f.eks. den anden rapport om Grækenland (december 1999) fra Europarådets Europæiske Kommission mod Racisme og Intolerance (ECRI) og Ethnobarometer-rapporten (maj 1999), for så vidt angår Italien.

Kommissionen fremhæver også i sin meddelelse En indvandringspolitik i EU(2), at den er bevidst om, at medierne som meningsdannere har et betydeligt ansvar over for den brede offentlighed.

(1) EFT L 151 af 10.6.1997.

(2) KOM(2000) 757 endelig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3747/00

af Joachim Wuermeling (PPE-DE) til Kommissionen

(4. december 2000)

Om: Forskelsbehandling af udenlandske buschauffører i Frankrig

I henhold til fransk lov er det muligt at opkræve store bøder af buschauffører, selv ved små forseelser, f.eks. hvis fartskriveren ikke er absolut korrekt. Den opkrævede bøde står slet ikke i forhold til forseelsen.

Fransk politi foretager særlig hyppigt denne kontrol over for udenlandske busselskaber.

Disse foranstaltninger hindrer indirekte den fri udveksling af tjenesteydelser.

1. Har Kommissionen kendskab til denne fremgangsmåde?

2. Finder Kommissionen, at disse foranstaltninger i Frankrig er forenelige med EF-retten?

3. Agter Kommissionen i benægtende fald at indlede en traktatbrudsprocedure?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(17. januar 2001)

1. Kommissionen er klar over, at den franske lovgivning er blevet ændret, så der nu er åbnet mulighed for større bøder for alvorlige forseelser og manglende ledsagedokument.

For så vidt angår generel forskelsbehandling af ikke-bosiddende buschauffører fra de franske myndigheders side, fremgår det ikke af de franske myndigheders statistikker over konstaterede lovovertrædelser for de seneste ti år (jf. Kommissionens rapporter for 1991-1992(1), 1993-1994(2); 1995-1996(3)) og de franske data, der er indsendt til brug for den kommende rapport for 1997-1998, at et unormalt højt antal ikke-bosiddende buschauffører skulle være blevet kontrolleret eller kendt skyldige i lovovertrædelser. Tværtimod har antallet af ikke-bosiddende buschauffører, der er blevet kontrolleret og som er fundet skyldige, til stadighed været langt lavere end antallet af bosiddende chauffører for de samme forseelser.

2. og 3. Kommissionen er stadig i gang med at undersøge, om den ovennævnte franske lovgivning er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen. Under normale omstændigheder er spørgsmålet om bøder for overtrædelser af færdselsloven imidlertid et anliggende, som det er op til medlemsstaterne selv at afgøre, jf. nærhedsprincippet. Kommissionen kan derfor kun gøre sig til talsmand for, at alle sanktioner for overtrædelser af fællesskabslovgivningen er tilstrækkeligt afskrækkende, rimelige i forhold til overtrædelsen og virkningsfulde.

(1) KOM(95) 713 endelig udg.

(2) KOM(97) 698 endelig udg.

(3) KOM(2000) 84 endelig ud.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3548/00

af Umberto Scapagnini (PPE-DE), Raffaele Lombardo (PPE-DE), Francesco Musotto (PPE-DE), Guido Viceconte (PPE-DE), Guido Podestà (PPE-DE) og Giuseppe Nisticò (PPE-DE) til Kommissionen

(15. november 2000)

Om: Middelhavsbækkenet

Anser Kommissionen det ikke for særlig vigtigt og presserende at udbygge den nuværende struktur, som inden for GD for Forskning har beføjelse vedrørende udviklingen af programmer for Middelhavsbækkenet?

En sådan styrkelse ville ikke blot have et konkret formål med henblik på at sikre effektiviteten af fællesskabsinterventionerne i hele Middelhavsområdet i overensstemmelse med den proces, der er indledt med Barcelona-konferencen, men ville også være et udtryk for den politiske vilje til at øge og fremme samarbejdet i Middelhavsområdet.

Det skal understreges, at EU inden for det videnskabelige og teknologiske samarbejde er i stand til at indlede et samarbejde med landene i Middelhavsregionerne, som er af særlig stor betydning for hele den økonomiske udvikling i disse regioner.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(18. december 2000)

Kommissionen er helt enig med de ærede medlemmer i, at det videnskabelige og teknologiske samarbejde med landene omkring Middelhavet er meget vigtig og støtter fuldt ud udviklingen af det. Med dette for øje har Kommissionen i 1999 iværksat et helt nyt initiativ inden for videnskabelig og teknologisk samarbejde, nemlig INCO-MED, inden for særprogrammet Befæstelse af den europæiske forsknings internationale rolle under det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Kommissionen har desuden iværksat projektet Eumedis inden for rammerne af MEDA, som styrker samarbejdet mellem EU og Middelhavslandene for så vidt angår indførelse af ny informations- og kommunikationsteknologi i regionen.

Kommissionen overvejer også fortsat, hvordan det videnskabelige og teknologiske samarbejde kan styrkes, da det spiller en vigtig rolle for igangsætningen af en bæredygtig udvikling i Middelhavsområdet. Netop med dette mål for øje deltog Kommissionsmedlemmet med ansvar for forskning i et uformelt møde på Capri den 29. og 30. september 2000 med forskningsministrene fra Spanien, Frankrig, Grækenland, Italien og Portugal samt deres modparter fra den sydlige del af Middelhavet for at drøfte, hvordan samarbejdet kan videreudvikles. Italiens forskningsminister underrettede sine kolleger om mødets konklusioner ved Rådets møde (Forskning) den 16. november 2000.

Kommissionen underretter gerne de ærede medlemmer om sine forslag til samarbejdsprojekter inden for videnskabelig og teknologisk udvikling mellem EU og Middelhavslandene i år 2001 og 2002.