SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1668/02

af Françoise Grossetête (PPE-DE) til Kommissionen

(5. juni 2002)

Om: Momsbetalingspligt fortolkning af artikel 21 i direktiv 77/388/EØF

I henhold til artikel 21, stk. 1, litra b) i direktiv 77/388/EØF(1) påhviler momsen ved indenlandsk virksomhed aftageren af en ydelse omhandlet i artikel 9, stk. 2, litra e), eller aftageren af en ydelse omhandlet i artikel 28, stk. 3, litra c), d) og f), der er momsregistreret i det pågældende land, når ydelsen er foretaget af en afgiftspligtig person etableret i udlandet.

Betyder disse bestemmelser, at når en ydelse omhandlet af en af de ovennævnte artikler foretages af en afgiftspligtig person X etableret i en medlemsstat A fra en virksomhed i medlemsstaten A til brug for en økonomisk virksomhed, der tilhører en anden afgiftspligtig person Y etableret og momsregistreret i en medlemsstat B, er den momsbetalingspligtige:

- enten aftageren af ydelsen Y etableret i medlemsstaten B, eftersom yderen X ikke har nogen fast virksomhed i medlemsstaten B

- eller den virksomhed, som yderen X har i medlemsstaten B, selv om denne virksomhed i landet B aldrig har deltaget i denne serviceydelse til kunde Y og ikke har nogen grund til at blive underrettet om den transaktion, der er udført af en anden afdeling af den virksomhed, som den er en del af?

Hvis Kommissionen vurderer, at momsen skal betales i medlemsstaten B af den virksomhed, hvis afdeling X er etableret i medlemsstaten B, selv om denne virksomhed aldrig har deltaget i transaktionen, hvorledes løses i så fald tilfælde af dobbeltbeskatning, der vil kunne opstå som følge af eventuel forskellig gennemførelse af artikel 21, stk. l, litra b)? Som eksempel kan nævnes: Virksomheden X etableret i medlemsstat A yder fra sit hovedkontor etableret i dette land A onlinesalg af musik eller software til en ikke-afgiftspligtig person etableret i medlemsstat B. Denne virksomhed X har en afdeling i medlemsstaten B, hvorfra den yder reklameydelser til en anden gruppe kunder, og denne afdeling har intet at gøre med onlinesalg af musik eller software. Hvad skal man gøre, hvis både medlemsstaten A og medlemsstaten B mener, at momsen bør tilfalde dem?

(1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(21. juni 2002)

Ifølge artikel 21, stk. 1, i sjette momsdirektiv (merværdiafgift) påhviler merværdiafgiften den afgiftspligtige, som foretager en levering af afgiftspligtige goder og tjenesteydelser, bortset fra de i litra b) og c) omhandlede tilfælde, hvor medlemsstaten kan træffe anden bestemmelse, jf. litra a), andet afsnit.

Ifølge litra a), andet afsnit, kan medlemsstaten, såfremt den afgiftspligtige transaktion foretages af en afgiftspligtig person, der er etableret i udlandet, træffe bestemmelse om, at afgiften påhviler aftageren af den afgiftspligtige transaktion. Der er i så tilfælde tale om, at medlemsstaten kan benytte sig af muligheden for omvendt bevisbyrde. Det betyder blandt andet, at medlemsstaten undgår, at afgiftspligtige etableret i udlandet unddrager sig deres skattepligt. Det er en mulighed, der anvendes i større udstrækning efter, at det er blevet frivilligt for virksomheder etableret i Fællesskabet at udpege en fiskal repræsentant (siden ikrafttrædelsen den 1. januar 2002 af direktiv 2000/65/CE(1)).

Det er ifølge artikel 21, litra b) og c) i visse tilfælde (trekantsleverancer og tjenesteydelser jf. artikel 9, stk. 2, litra e) og ifølge artikel 28, stk. 3, litra c), d), e) og f) obligatorisk, at den afgiftspligtige er aftageren (en harmoniseret omvendt bevisbyrde).

I begge disse tilfælde er det en betingelse, at den afgiftspligtige er etableret i udlandet.

Hvad angår det anførte eksempel på dobbeltbeskatning, kan Kommissionen ikke tilslutte sig den vurdering, der foretages i den skriftlige forespørgsel. Hvis en afgiftspligtig X etableret i medlemsstat A leverer tjenesteydelser on-line fra sin virksomhed i medlemsstat A til ikke-afgiftspligtige aftagere etableret

i en anden medlemsstat, er beskatningsstedet medlemsstat A, jf. artikel 9, stk. 1, i sjette momsdirektiv, og det er ikke muligt for medlemsstat B at opkræve moms på denne transaktion. For så vidt angår bestemmelse af betalingspligten for merværdiafgiften, skal det først fastlægges, hvor beskatningsstedet er, og dernæst hvem der er momspligtig. Når beskatningsstedet først er fastlagt, er det den pågældende medlemsstats skattelovgivning, der afgør, hvem der er den momspligtige i landet, og der kan således ikke blive tale om dobbeltbeskatning, ligegyldigt hvilke bestemmelser der ligger til grund for udpegelsen af den momspligtige.

(1) EFT L 269 af 21.10.2000.