SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3426/01

af María Sornosa Martínez (PSE) til Kommissionen

(21. december 2001)

Om: Gipsbrud ved Moralet (Alicante Spanien)

Driften af gipsbruddet ved Amoladoras (Moralet) fortsætter, på trods af at den siden 1998 har været ulovlig. Stenbruddet har gentagne gange været anmeldt til diverse offentlige organisationer af beboerne, på grund af sundhedsfaren, åndedrætsproblemerne (grundet den øgede mængde støv) og støjgenerne for de omkringboende. Indledningsvis fik beboerklagerne, med støtte fra Valencias ombudsmand, kommunen til at lade gennemføre en VVM-vurdering, som en forudsætning for, at der kunne gives tilladelse til driften. VVM-vurderingen, der ganske vist indeholdt en positiv evaluering af gipsbruddet, tog ikke højde for de omkringliggende beboelsesområder, blot 20, 40 og 80 meter fra bruddet. Den indeholdt heller ingen forslag til, hvordan generne for miljøet og beboernes helbred kunne reduceres.

På trods af, at end ikke mindstekravene for hensynet til miljø og beboernes helbred bliver overholdt, fortsættes driften af stenbruddet uden kommunal tilladelse.

På grund af sine karakteristika er stenbruddet ved Moralet:

- som udvindingsindustri i henhold til bilag II omfattet af direktiv 85/337/EØF(1) og senere ændringer (virkningerne på miljøet), og

- hører under direktiv 90/313/EØF(2) (miljøoplysninger), sålænge ændringerne ikke er vedtaget, i henhold til artikel 2b, aktiviteter, der medfører gener?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen tage for at sikre, at bestemmelserne i direktiv 85/337/EØF overholdes for at garantere en korrekt vurdering af miljøpåvirkningerne?

Hvordan vil Kommissionen sikre de omkringboendes krav på korrekte oplysninger om de risici, der kan være ved minedriften, som foreskrevet i direktiv 90/313/EØF?

Kan Kommissionen garantere, at gipsbruddet ved Moralet, særligt de anvendte maskiner, ikke er i modstrid med fællesskabsbestemmelserne i forbindelse med forebyggelse af støjgener?

(1) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

(2) EFT L 158 af 23.6.1990, s. 56.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. marts 2002)

Da det drejer sig om Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985(1), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997(2), vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, kunne det måske anvendes i det givne tilfælde, da bilag I anfører stenbrud og minedrift i åbne brud, hvor minestedets areal er over 25 hektar, og bilag II de andre tilfælde.

Det bør bemærkes, at det i artikel 2 i dette direktiv er anført, at projekter, der bl.a. grund af deres art, dimensioner eller placering, kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse.

Projekter anført i bilag I skal undergives en vurdering i overensstemmelse med artikel 5 til 10. For projekter anført i bilag II, skal medlemsstaterne på baggrund af en gennemgang sag for sag eller på basis af tærskler eller kriterier, som den pågældende medlemsstat har fastsat, afgøre, om projektet skal undergives en vurdering i henhold til artikel 5 til 10. Hvad angår sag-for-sag gennemgangen eller fastsættelse af tærskler og kriterier, skal medlemsstaten tage hensyn til de relevante udvælgelseskriterier i bilag III. Den beslutning, myndigheden træffer, skal stilles til rådighed for offentligheden.

Det skal bemærkes, at direktiv 85/337/EØF blev ændret ved direktiv 97/11/EF. I henhold til artikel 3, stk. 2, i direktiv 97/11/EF gælder bestemmelserne i direktiv 85/337/EØF som affattet inden ændringen, hvis en ansøgning om tilladelse blev indgivet inden den 14. marts 1999.

Rådets direktiv 90/313/EØF af 7. juni 1990 om fri adgang til miljøoplysninger(3) foreskriver i artikel 3, at myndighederne skal stille miljøoplysninger til rådighed for enhver fysisk eller juridisk person på dennes anmodning, og uden at han skal godtgøre nogen interesse deri.

Samme artikels stk. 4 præciserer, at myndighederne skal give en person, der anmoder om oplysninger, svar så hurtigt som muligt og senest inden to måneder. Afslås udleveringen af de ønskede oplysninger, skal dette begrundes og være baseret på en af undtagelserne i artikel 3, stk. 2 og 3.

I henhold til artikel 4 i direktiv 90/313/EØF kan en person, der finder, at hans anmodning om oplysninger uden rimelig grund er blevet afslået eller ladt upåagtet eller er blevet utilstrækkeligt besvaret af en myndighed, anmode om retlig eller administrativ prøvelse af afgørelsen i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats retsorden.

Ud fra blot de oplysninger, det ærede medlem har givet, er Kommissionen ikke i stand til at afgøre, om de spanske myndigheder har modtaget nogen anmodning om adgang til oplysninger fra naboerne til det pågældende stenbrud angående de eventuelle risici forbundet hermed, og som de måtte have behandlet på en måde, der ikke er i overensstemmelse med kravene i det pågældende direktiv.

Hvis en anmodning om adgang til oplysninger afslås af en myndighed, uden at overholde direktivets bestemmelser, er det op til den pågældende person at anmode om retlig eller administrativ prøvelse i henhold til artikel 4 i ovennævnte direktiv og den spanske lovgivning, der gennemfører det.

Der findes ingen fællesskabslovgivning, der definerer grænser for støj, der frembringes i miljøet under anvendelse af maskiner på et anlægsområde. I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/14/EF af 8. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om støjemission i miljøet fra maskiner til udendørs brug(4) har medlemsstaterne siden den 3. januar 2002 skullet underkaste en række maskiner, der anvendes udendørs, en række støjbekæmpelsesbestemmelser, inden de markedsføres eller tages i drift i Fællesskabet. I artikel 12 heri er der fastlagt nogle støjgrænser for diverse maskiner, heriblandt nogle komprimeringsmaskiner, grave-læssemaskiner og dumpere.

Kommissionen vil under alle omstændigheder henvende sig til de spanske myndigheder for at få deres bemærkninger til de forhold, som det ærede medlem bringer frem, for at sikre sig, at fællesskabslovgivningen overholdes i det givne tilfælde.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.

(2) EFT L 73 af 14.3.1997.

(3) EFT L 158 af 23.6.1990.

(4) EFT L 162 af 3.7.2000.