SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1642/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(12. juni 2001)

Om: Prisstigninger og krav om skattelettelser som følge af den stigende eksport af olieprodukter til Amerika

1. Kan Kommissionen bekræfte, at den nylige prisstigning for olieprodukter bl.a. skyldes utilstrækkelig kapacitet ved raffinaderierne i USA, især med hensyn til raffineringsteknikker, som opfylder moderne miljøkrav, og at de europæiske raffinaderiers produktion som følge heraf bliver opkøbt af aftagere i USA?

2. Er Kommissionen ligeledes bekendt med, at der er store udsving i manglen på olieprodukter som følge af de amerikanske køb fra den ene medlemsstat til den anden, og at forbrugerprisen for bilbrændstof som følge heraf begynder at udvise større forskelle, og at navnlig priserne i Nederlandene nu drives kraftigt i vejret?

3. Hvordan bedømmer Kommissionen den situation, at der som følge af de i punkt 1 og 2 nævnte forhold på ny lægges pres på myndighederne i de enkelte medlemsstater for at bringe priserne for bilbrændstof på et niveau svarende til det i nabolandene ved at nedsætte afgifterne på disse produkter, således at de penge, som hidtil gik til skat, fremover vil komme olieselskaberne til gode, hvilket er ensbetydende med en indirekte eksportstøtte?

4. Hvilke muligheder har medlemsstaterne for at beskytte det nationale marked mod en forceret prisstigning som følge af uforudset eksport? Kan de forhindre eksport af olieprodukter og i bekræftende fald, hvordan?

5. Overvejer Kommissionen et eksportstop for olieprodukter?

6. På hvilke andre måder end ved et eksportstop for olieprodukter mener Kommissionen at kunne bidrage til, at et fald i medlemsstaternes skatteprovenu, prisstigninger som følge af eksport og tiltagende prisforskelle mellem medlemsstaterne imødegås? Kan Kommissionen bekræfte, at den nylige prisstigning for olieprodukter bl.a. skyldes utilstrækkelig kapacitet ved raffinaderierne i USA, især med hensyn til raffineringsteknikker, som opfylder moderne miljøkrav, og at de europæiske raffinaderiers produktion som følge heraf bliver opkøbt af aftagere i USA?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(3. september 2001)

1. De svingende priser, der siden vinteren 1999/2000 har kunnet konstateres på oliemarkedet, skyldes helt grundlæggende, at olielagrene (råolie og raffinerede produkter) siden da har været lavere end nogensinde, hvilket igen skyldes den OPEC's restriktive produktionspolitik. Med det lave lagerniveau, som vi har kendt til siden vinteren1999-2000, har markedet ikke kunnet oparbejde den nødvendige fleksibilitet. De amerikanske raffinaderiers begrænsede kapacitet har i denne sammenhæng været en graverende omstændighed.

Hovedårsagen til, at priserne blev drevet kraftigt i vejret i april-maj 2001, var navnlig den spændte situation på benzinmarkedet i Atlanterhavsområdet, især i USA. Denne situation førte til en voldsom stramning af raffinaderiernes avancer, hvilket igen fik de europæiske raffinaderier til at øge deres kapacitetsudnyttelsesgrad. Som det ærede medlem har bemærket, øgedes benzineksporten fra Europa til USA faktisk betydeligt i dette tidsrum. Siden da er er situationen blevet roligere, og avancerne genfandt deres normale niveau i juni, hvorefter de europæiske raffinaderier reducerede deres kapacitetsudnyttelsesgrad.

2. Det er rigtigt, at det nederlandske marked har været mere følsomt end de øvrige europæiske markeder under den seneste spændte situation i Atlanterhavsområdet. Hvilket er forståeligt, når man ser på den centrale rolle, som Rotterdam indtager inden for markedet for raffinerede produkter. Det drejede sig om et forbigående fænomen (som i mellemtiden er forsvundet), men dette må ikke maskere det strukturelle prisforskelsfænomen, hvor der ikke er nogen årsagssammenhæng med eksporten, og som Kommissionen havde undersøgt i meddelelsen om EU's olieforsyning(1). Priserne på euro super 95, eksklusive skatter og afgifter, ligger generelt højere i Nederlandene end i Frankrig og Tyskland.

3. Hvad angår skatter og afgifter, mener Kommissionen, som den sagde i meddelelsen om olieforsyningen, at man bør modstå fristelsen til dæmpe prisstigningerne ved hjælp af afgiftsnedsættelser for olieprodukter. En sådan politik er i modstrid med Fællesskabets miljømål, bl.a. dem, der er nedfældet i Kyoto-protokollen, og det ville være ensbetydende med at overføre beskatningsindtægterne til producentlandene.

4. og 5. Det er ikke ved at indføre markedshindringer, at man kan løse problemet med de svingende priser. Foranstaltninger, der fører til begrænsninger/omlægninger af handelen med olieprodukter er kun tænkelige som led i de kriseforanstaltninger, der er fastsat i 1974-aftalen om et internationalt energiprogram, som førte til oprettelsen af Det Internationale Energiagentur. Disse procedurer finder kun anvendelse under de betingelser, som er defineret nøje (og mængdemæssigt) i aftalen, og når der er tale om en reel knaphedssituation, hvilket helt klart ikke er tilfældet på nuværende tidspunkt.

6. Generelt må det være klart, at den eneste løsning for at bringe prissvingningerne til ophør på kort sigt består i at få OPEC til at indse, at det er nødvendigt at genopbygge reserverne, og at organisationen gennem sin produktionspolitik reelt muliggør dette. Hvad specielt angår prisforskellene mellem medlemsstaterne, må løsningen på baggrund af Kommissionens vurdering, at sådanne prisforskelle kun kan forklares ud fra en oligopolistisk opførsel og manglende konkurrence inden for distributionen, være at finde i en stringent konkurrencepolitik. I Kommissionens meddelelse om EU's olieforsyning gives der en udtømmende og detaljeret oversigt over, hvilke aktionslinjer Kommissionen har valgt i olieprisproblematikken, og i grønbogen På vej mod en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed(2) opridses en langsigtet energiforsyningstrategi.

(1) KOM(2000) 631 endelig udg.

(2) KOM(2000) 769 endelig udg.