SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1923/00

af Elspeth Attwooll (ELDR), Chris Davies (ELDR) og Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: Støtte til tobak

Det hævdes, at samfundsøkonomiske faktorer udgør en betydelig hindring for at fjerne støtten til tobaksdyrkere i hele EU. Tobaksdyrkning er et arbejdskraftintensiv erhverv og foregår ofte på jordområder af ringe kvalitet, der er uegnede for andre afgrøder.

Kan Kommissionen beskrive, hvilke skridt den har taget eller agter at tage for at tilskynde tobaksdyrkere til at skifte til andre erhverv både inden for og uden for landbruget? Hvilke undersøgelser er blevet gennemført for at fastlægge levedygtigheden af at dyrke andre afgrøder i områder, der anvendes til tobaksdyrkning? Såfremt støtten til tobak skal nedskæres yderligere, kan de samme midler i givet fald bruges til at finansiere strukturforanstaltninger i de lokale økonomier, der er afhængige af tobaksdyrkning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(19. juli 2000)

Støtteordningerne for tobak er baseret på kvoter. I modsætning til mange andre sektorer, der reguleres ved hjælp af garantitærskler, ydes der ikke støtte for den produktion, som overstiger den samlede kvote.

Med henblik på at reducere produktionen anvendes der, når en producent frivilligt afgiver sin kvote, et program for tilbagekøb af kvoter, som kan reducere den mængde tobak, der produceres (Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for råtobak(1), Kommissionens forordning (EF) nr. 2848/98 af 22. december 1998 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92 for så vidt angår præmieordningen, produktionskvoterne og den særstøtte, der ydes til producentsammenslutningerne, i tobakssektoren(2)).

Inden for rammerne af Fællesskabets strukturpolitik for 2000-2006 blev der i samme forordning også åbnet mulighed for at iværksætte programmer for udvikling af landdistrikter, hvorefter kriseramte tobakdyrkningsområder kan omstilles til andre aktiviteter. Fællesskabet kan finansiere programmerne i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikter fra EUGFL og om ændring og ophævelse af visse forordninger(3).

Mulighederne for at omstille til dyrkning af andre afgrøder, der byder på de samme beskæftigelsesmuligheder, er særdeles begrænsede, da tobak er en meget arbejdskrævende afgrøde. Der er en del erfaringer med at omstille til dyrkning af blomster og prydplanter i nogle regioner af Italien. På grund af store tekniske vanskeligheder har sådanne initiativer dog hidtil ikke haft den store succes.

Fællesskabets tobaksfond finansierer endvidere undersøgelser af mulighederne for, at tobaksproducenter kan omstille til andre afgrøder eller aktiviteter. Kommissionen er for tiden i færd med at ajourføre forordning (EØF) nr. 2427/93 af 1. september 1993 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92 for så vidt angår fællesskabsfonden for forskning og oplysning inden for tobak(4), efter at Rådet har truffet afgørelse om Kommissionens forslag om at fordoble den produktionsafgift, der giver midler til fonden.

Omstilling fra tobaksproduktion til andre aktiviteter (inden for landbrug eller ikke) er en mulighed, som Kommissionen fortsat er meget opmærksom på. De vigtigste tobakdyrkningsområder, især i Italien og Grækenland, ligger i regioner, hvis udvikling er forsinket. Beliggenheden af tobakdyrkningsområderne, hvor der ikke findes mange andre bæredygtige økonomiske alternativer til tobaksproduktion, hæmmer også en større omstilling af denne sektor.

Den største hindring for omstillingen er ikke ressourcer, men at finde alternativer, der byder på lignende samfundsøkonomiske fordele. Endelig bør det nævnes, at den budgetdisciplin, der er aftalt mellem institutionerne, forhindrer, at der overføres midler fra markedsstøtten til strukturprogrammerne.

(1) EFT L 215 af 30.7.1992.

(2) EFT L 358 af 31.12.1998.

(3) EFT L 160 af 26.6.1999.

(4) EFT L 223 af 2.9.1993.