ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3489/02

af Charles Tannock (PPE-DE)og Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(9. december 2002)

Om: Kommissionens bestræbelser på at begrænse ufleksibilitet på arbejdsmarkedet og direktivet om vikaransattes arbejdsforhold

Kommissionen bedes oplyse, om den mener, at direktivet om vikaransattes arbejdsforhold vil indvirke gavnligt eller skadeligt på den manglende fleksibilitet på arbejdsmarkedet i EU? Specielt bedes den oplyse, om den mener, at direktivet vil øge eller begrænse fleksibiliteten for arbejdstagere, og navnlig for de kvinder, som ønsker at arbejde, men som har brug for fleksible ansættelsesforhold for at kunne skabe balance mellem de modsatrettede krav, der lægger beslag på deres tid?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(19. december 2002)

I mange undersøgelser finder man, at der er grund til bekymring over vikaransattes arbejdsforhold. Vikaransatte synes at være udsat for særligt usikre arbejdsforhold.

I det foreslåede direktiv formulerer man et sæt overordnede rammer for vikaransattes arbejdsforhold i hele Europa. Hovedformålet er at forbedre de vikaransattes sikkerhed, samtidig med at man giver virksomhederne større fleksibilitet. Direktivet vil forbedre de vikaransattes sikkerhed og sikre, at de ikke stilles ringere end andre arbejdstagere. Tilvejebringelse af et sæt overordnede rammer for de vikaransattes arbejdsforhold skal øge interessen for sektoren og antallet af arbejdstagere, som vælger denne form for arbejde navnlig på grund af den dermed forbundne fleksibilitet. Samtidig skulle dette give de virksomheder, som anvender vikaransatte, flere valgmuligheder og gøre det muligt for disse at dække deres behov for fleksibilitet. I direktivet fastlægger man derfor rammerne for yderligere udvidelse af sektoren, og man bidrager således til fuldt ud at udnytte dennes jobskabelsespotentiale og til at forbedre den måde, hvorpå arbejdsmarkedet fungerer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0940/02

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(9. april 2002)

Om: Udslip af giftige gasser fra forbrændingsanlægget i Reggio Emilia mellem den 1. januar og den 10. februar 2002

I perioden fra den 1. januar til den 10. februar 2002 udsendte affaldsforbrændingen på Via dei Gonzaga i Reggio Emilia, Emilia-Romagna (Italien), som drives af den kommunale virksomhed AGAC i flere omgange giftige stoffer, herunder kulmonoxide, klorsyre og organisk kulstof. Befolkningen og den kompetente myndighed fik ikke behørigt varsel om giftudslippet og overskridelsen af emissionsniveauet: meddelelsen kom først en måned senere, efter at en borger, der bor i nærheden af forbrændingsanlægget, havde klaget over fysiske gener.

Kan Kommissionen oplyse, hvorvidt tavsheden fra virksomhedens ledelse, som i fyrre dage undlod at oplyse provinsen Reggio Emilia om giftudslippet, er en krænkelse af fællesskabsbestemmelserne vedrørende beskyttelse af borgernes sundhed og miljøet?

Opfylder det pågældende forbrændingsanlæg EU's miljønormer og normerne for beskyttelse af borgernes sundhed?

Supplerende svarafgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. november 2002)

De italienske myndigheder har endnu ikke svaret på Kommissionens anmodning om informationer vedrørende de skadelige gasemissioner fra Reggio Emilia-affaldsforbrændingsanlægget i tidsrummet mellem den 1. januar 2002 og den 10. februar 2002. Kommissionen ønsker at verificere, om de relevante krav var opfyldt, og om forbrændingsanlægget nu overholder de relevante fællesskabsstandarder for emissioner. Spørgsmålet vil blive drøftet nærmere i de kommende uger på et møde mellem Kommissionen og det italienske miljøministerium.

Hvorom alting er, vil Kommissionen som selv har taget initiativ til at behandle denne sag inden for rammerne af de beføjelser, den har fået overdraget af EF-traktaten, sikre, at fællesskabslovgivningen overholdes. Skulle Kommissionen få underretning om, at fællesskabsbestemmelserne tilsidesættes i det foreliggende tilfælde, vil den som EF-traktatens vogter ikke tøve med at træffe alle nødvendige foranstaltninger, herunder indlede overtrædelsesprocedurer efter artikel 226 i EF-traktaten, for at sikre, at fællesskabslovgivningen efterkommes.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2998/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om: Foranstaltninger til begrænsning af ulykker i fiskeriet

Europa-Parlamentet vedtog den 5. april 2001 en beslutning om sikkerhed og ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri(1), hvori det i punkt 36 krævede en større koordinering mellem de maritime kommunikationscentraler og -tjenester, omfattende en styrkelse og modernisering af disses eksisterende tekniske og menneskelige ressourcer, og mellem de europæiske lægerådgivningscentre over radio med henblik på at lette den løbende informationsudveksling, i realtid, om medicinsk behandling, jf. direktiv 92/29/EØF, således at de tekniske muligheder for radiodiagnosticering og telemedicin samt redning til søs forbedres; dette bør ske gennem særlige pilotforsøg.

Hvilke initiativer har Kommissionen taget i forbindelse hermed?

(1) EFT C 21 E af 24.1.2002, s. 359.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(6. december 2002)

I Rådets direktiv 92/29/EØF af 31. marts 1992 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed med henblik på at forbedre den lægelige bistand om bord på skibe(1) fastsættes det i artikel 6, at for at sikre en bedre førstehjælpsbehandling af arbejdstagerne om bord på skibe træffer hver enkelt medlemsstat de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at der udpeges et eller flere centre, som gratis skal yde arbejdstagere lægelig rådgivning via radio, og at lægerne uddannes med henblik på de særlige forhold, der hersker på skibene.

Telemedicintjenesterne til søs gennemgår i øjeblikket en kraftig udvikling som følge af udviklingen af nye kommunikationsmidler og en stigende efterspørgsel efter lettere adgang til behandling, som er uafhængig af skibets position. Der er dog stadig uløste problemer, herunder juridiske spørgsmål, integration af ny teknologi, kulturen om bord på skibe og organisation og koordinering i havnene.

Kommissionen er parat til at analysere mulighederne for at forbedre koordineringen mellem de maritime kommunikationscentraler og redningstjenester i medlemsstaterne under hensyntagen til det nye telemedicinudstyr og de indskrænkninger, der ligger i anvendelsen af forskellige fællesskabssprog.

(1) EFT L 113 af 30.4.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2376/02 af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen. GATS.



EU-Tidende nr. 110 E af 08/05/2003 s. 0053 - 0053



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2376/02 af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen (2. august 2002) Om: GATS Både den britiske regering og Europa-Kommissionen har meddelt, at GATS ikke vil berøre sundheds- og undervisningssektorerne, eftersom de anses for at være tjenester, der ydes i forbindelse med udøvelsen af den statslige myndighed og ikke ydes på et kommercielt grundlag eller i konkurrence med en eller flere tjenesteydere. Eftersom den private sektor i Det Forenede Kongerige allerede er inddraget i sundheds- og undervisningssektorerne på et kommercielt grundlag, kan Europa-Kommissionen da oplyse, om disse tjenester virkelig er undtaget fra GATS? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy (17. september 2002) Ifølge den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS) berøres kun tjenesteydelser, der ikke leveres på et kommercielt grundlag eller i konkurrence med andre, ikke af overenskomsten; en vurdering af anvendelsen af disse to kriterier bør foretages fra sag til sag. Den holdning, som De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater har indtaget til GATS vedrørende undervisning og sundhed og dermed forbundne tjenesteydelser berører imidlertid ikke medlemsstaternes ret til selv at organisere leveringen af tjenesteydelser i disse sektorer. GATS beskytter faktisk sine medlemmers ret til at regulere for at sikre, at nationale politiske mål virkeliggøres.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3517/02

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(3. december 2002)

Om: Den fælles fiskeripolitik

Worldwide Fund for Nature (WWF) hævder:

- at EU's finansiering af fiskeriet i 2000-2006 næsten vil nå op på det dobbelte beløb af perioden 1994-1999 til trods for bekymring for udtømmelse af fiskebestandene;

- at der i perioden 2000-2006 vil blive anvendt 1,06 mia. EUR til reduktion af fiskeriindsatsen, mens 1,18 mia. EUR vil blive anvendt til støtte, hvilket ikke vil forhindre udtømmelse af fiskebestandene, f.eks. modernisering eller bygning af nye fartøjer.

Er dette korrekt?

Kan Kommissionen oplyse, hvor mange penge der blev ydet til hver enkelt medlemsstat til støtte under den fælles fiskeripolitik i 2001, og hvor stor en del af disse midler der i hvert enkelt tilfælde blev anvendt til formål, som tog sigte på at fremme besvarelse af fiskebestandene eller fiskeri på en fuldt ud bæredygtig måde?

Hvor stor en del af budgettet for den fælles fiskeripolitik mener Kommissionen der i 2003 bør afsættes til foranstaltninger til bevarelse af fiskebestandene eller til fremme af fiskeri på en fuldt ud bæredygtig måde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. januar 2003)

I perioden 1994-1999 var der afsat ca. 1,3 mia. EUR eller gennemsnitligt 217 mio. EUR om året i EU-støtte til flådeforanstaltninger, dvs. foranstaltninger til reduktion af kapaciteten og foranstaltninger til fornyelse af flåden. For perioden 2000-2006 er der afsat 1,5 mia. EUR i EU-støtte eller gennemsnitligt 215 mio. EUR om året. Den gennemsnitlige årlige støtte har altså ikke ændret sig.

Af de 1,5 mia. EUR, der er afsat til støtte til flådeforanstaltninger i perioden 2000-2006, er 45 % forbeholdt foranstaltninger til reduktion af kapaciteten, mens 55 % er forbeholdt foranstaltninger til fornyelse af flåden.

Der gøres dog opmærksom på, at den støtte, der gives til reduktion af flåden, resulterer i en nettoreduktion af flådekapaciteten, fordi de fartøjer, der tages ud af drift, ikke må erstattes. På tilsvarende måde kan den støtte, der gives til flådefornyelse, ikke resultere i, at fangstkapaciteten øges, fordi den nye kapacitet skal modsvares af, at der mindst fjernes tilsvarende kapacitet fra flåden, uden at der ydes statsstøtte.

Hidtil er der kun blevet udbetalt meget begrænsede beløb til medlemsstaterne, ca. 87 mio. EUR til at reducere kapaciteten og ca. 51 mio. EUR til fornyelse af flåden. De nærmere oplysninger fremgår af det følgende:

>TABELPOSITION>

I Kommissionens reformforslag vil støtte til fornyelse af flåden blive begrænset til moderniseringsprojekter uden konsekvenser for kapaciteten. Fra 2003 kan og bør den del af støtten, som er afsat til flådefornyelse, og som medlemsstaterne endnu ikke har truffet afgørelse om, i et vist omfang anvendes til at øge de allerede eksisterende ressourcer til reducering af den overskydende kapacitet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3609/02

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(16. december 2002)

Om: Beskyttelse af de europæiske sprog

Londonprotokollen om patenter, som endnu befinder sig i ratificeringsfasen, har med rette foranlediget det franske Senats formand til at reagere, idet han den 8. november i Brive udtalte: Vi kan ikke acceptere bestemmelserne, som fører til, at der udelukkende skal anvendes engelsk på dette strategiske område.

Kan Kommissionen oplyse følgende:

1. Har den deltaget i de forberedende arbejder i forbindelse med protokollen?

2. Har den bestræbt sig på at sikre den kulturelle og sproglige mangfoldighed i Europa?

3. Mener den ikke, at det snarere er kulturen, der skal beriges frem for en intetsigende ensproget godkendelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(28. januar 2003)

Med henvisning til sit svar af 3. december 2002 på Samuli Pohjamos skriftlige forespørgsel E-3132/02(1) skal Kommissionen erindre om, at Den Europæiske Patentmyndighed (EPO) ikke er et fællesskabsorgan, men en selvstyrende enhed, der er helt uafhængig af Fællesskabet. Kommissionen deltager derfor som observatør i arbejdet i EPO. Nærmere bestemt har Kommissionen som observatør inden for rammerne af fællesskabsdelegationen deltaget i de arbejder, der den 17. oktober 2000 på den anden regeringskonference om reformen af EPO mundede ud i, at der blev indgået en frivillig aftale om EPO med henblik på at reducere oversættelsesomkostningerne (aftale om anvendelsen af artikel 65 i den europæiske patentkonvention, EPK). Det bør påpeges, at resultatet af disse forhandlinger ikke er en fuldstændig engelsk ordning for europæiske patenter.

Kommissionen ønsker ligesom det ærede medlem at bevare den kulturelle og sproglige mangfoldighed i EU, særlig i kultursektoren.

Som Kommissionen fastslog i sit forslag til Rådets forordning om EF-patenter(2), er det hensigten at indføre et EF-patent til en overkommelig pris, hvilket taler for et patent, som er gyldigt i hele Fællesskabet på det sprog, det er meddelt på i medfør af München-konventionen. Kommissionen bemærkede i denne forbindelse, at oversættelsesordningen tegner sig for en meget stor del af omkostningerne ved det gældende europæiske patent, nemlig 3-5 gange mere end for de patenter, der meddeles EU's vigtigste handelspartnere(3). Det er værd at bemærke, at oversættelserne af de gældende europæiske patenter meget sjældent bliver brugt. Ifølge Kommissionens oplysninger benyttes oversættelserne i under 2 % af tilfældene i Institut national de la propriété industrielle français. Under disse omstændigheder mener Kommissionen, at det i denne højst specialiserede sektor er af afgørende betydning at sikre, at omkostningerne er overkommelige for at befordre innovation og garantere europæisk industris konkurrenceevne.

(1) EFT C 110 E af 8.5.2003, s. 170.

(2) EFT C 337 E af 28.11.2000.

(3) KOM(2000) 412 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2301/02

af Guido Bodrato (PPE-DE) til Kommissionen

(25. juli 2002)

Om: Fri bevægelighed og opholdstilladelse

EU-borgere, der har bopæl i en medlemsstat, som de ikke er statsborgere i, modtager i overensstemmelse med direktiv 68/360/EF(1) af 15. oktober 1968 et identitetskort benævnt opholdstilladelse for statsborgere i en EØF-medlemsstat.

Siden 1968 er der gået mere end 30 år, og mange EU-borgere, der er født i den mellemliggende tid i en medlemsstat, hvori de ikke er statsborgere, er stadig udstyret med en opholdstilladelse. Er det ikke paradoksalt og i en vis forstand latterligt, at en borger betragtes som værende på ophold i en stat, hvori han er født og har boet fast i 20-30 år?

Det er formentlig i øjeblikket illusorisk at håbe på, at der indføres et egentligt europæisk identitetskort, sådan som de europæiske borgere ønsker det, men hvad skal der til, for at Kommissionen vil ændre direktiv 68/630 fra oktober 1968, således at opholdstilladelsen bliver til en bopælstilladelse?

(1) EFT L 257 af 19.10.1968, s. 13.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(23. september 2002)

Kommissionen vedtog den 23. maj 2001 et forslag til direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område(1). Når dette nye direktiv er vedtaget af Parlamentet og Rådet, træder det i stedet for Rådets direktiv 68/360/EØF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer(2), som det ærede medlem nævner, samt alle de øvrige gældende lovgivningsinstrumenter, som indeholder bestemmelser om den frie bevægelighed for en række personkategorier, nemlig selvstændige erhvervsdrivende, tjenesteydere og tjenestemodtagere, pensionister, ikke-erhvervsaktive og studerende.

Med henblik på at forenkle opholdsformaliteterne indebærer forslaget, at kravet om, at unionsborgere skal have opholdstilladelse i en første periode på fire år, afskaffes. Ifølge forslaget erhverver unionsborgeren efter fire års fast ophold i værtslandet en permanent opholdsret, hvilket indebærer, at han er sikret samme behandling som landets egne statsborgere, og at der er forbud mod udvisning fra værtslandets område. På det tidspunkt kan unionsborgeren få en permanent opholdstilladelse, som beviser, at han har denne ret.

(1) EFT C 270 af 29.9.2001.

(2) EFT L 257 af 19.10.1968.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1397/02

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(15. maj 2002)

Om: Nationalt indikativprogram for Kina 2004 sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger

Kommissionen har oplyst, at en ekspertgruppe fra EU i april skulle besøge Kina for at videreføre kontakterne med henblik på at udarbejde et nyt nationalt indikativprogram for Kina for 2004, som man håbede ville indeholde et væsentligt kapitel om sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger.

Kan Kommissionen orientere om dette besøg og evaluere det med hensyn til dets indhold af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(21. juni 2002)

Den 13. maj 2002 påbegyndte en gruppe på fire eksperter sit arbejde i Kina for at undersøge muligheden for et nyt program relateret til Verdenshandelsorganisationen (WTO) om teknisk bistand, baseret på analyser af mål, strategier, Kinas fremtidige behov og en midtvejs-evaluering af det igangværende rammeprogram for EU-bistand til Kinas tiltrædelse af WTO.

På baggrund af ekspertgruppens arbejde skulle Kommission og Kina gerne nå til enighed om, hvad det nye program skal indeholde og få det vedtaget i anden halvdel af 2002.

Uden at kende det endelig indhold af programmet, kom det Det Blandede Udvalg EF-Kina i januar 2002 frem til, at programmet blandt andet skulle indeholde en væsentlig del om sundhed og plantesundhed.

Når Kommissionen har vedtaget programmet, og der er indgået en finansieringsaftale med Kina, vil EU-delegationen i Beijing, som har ansvaret for programforvaltningen, på sin webside give en beskrivelse af programmets indhold og en ajourført status over dets gennemførelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2579/02

af Joaquim Miranda (GUE/NGL) til Rådet

(16. september 2002)

Om: Bevis for faglige kvalifikationer for kabinebesætninger i den civile luftfart

I 1997 fremsatte Kommissionen et forslag til direktiv(1) om bevis for faglige kvalifikationer for kabinebesætninger i den civile luftfart, som Europa-Parlamentet afgav udtalelse til under førstebehandlingen den 19. februar 1998.

Dette forslag er indtil dato ikke blevet færdigbehandlet, og den faglige uddannelse af kabinebesætninger i den civile luftfart og udstedelse af bevis herfor er fortsat overdraget til luftfartsselskaberne, idet det endnu ikke er blevet fastsat, at den faglige uddannelse skal varetages af officielt anerkendte organisationer, og udstedelsen af bevis herfor foretages af uafhængige enheder, navnlig af medlemsstaterne.

I mellemtiden er der ifølge oplysninger fra kabinebesætningernes fagforeninger flere og flere luftfartsselskaber, der ansætter besætningsmedlemmer midlertidigt og sæsonbestemt, således at nogle selskaber endog har beskåret basistræningstiden.

I betragtning af den bekymring, der i øjeblikket eksisterer i forbindelse med sikkerhedsspørgsmål i lufttransporten og kabinebesætningsmedlemmernes betydning og ansvar i så henseende, bedes Rådet oplyse, hvorfor forslaget til direktiv endnu ikke har fået den nødvendige opfølgning, samt hvornår dette forslag ventes endelig vedtaget.

(1) KOM(97) 382 EFT C 263 af 29.8.1997, s. 5.

Svar

(18. februar 2003)

Efter begivenhederne den 11. september genoptog Rådet den 16. oktober 2001 behandlingen af forslaget til direktiv om faglige kvalifikationer for kabinepersonale inden for civil luftfart for at fremskynde arbejdet med denne sag. Det har imidlertid vist sig, at fremskridt på dette område er nært forbundet med arbejdet på en anden sag, nemlig harmonisering af tekniske regler og administrative procedurer inden for civil luftfart (gennemførelse af JAR OPS 1). Det blev således konstateret, at det ville være bedst at behandle de to sager sideløbende. Forslaget til direktiv om faglige kvalifikationer for kabinepersonale vil derfor blive behandlet sammen med forslaget til forordning om JAR OPS; sidstnævnte er imidlertid ved at blive revideret i Kommissionen, navnlig for så vidt angår bilag III.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3140/02

af Giacomo Santini (PPE-DE) til Kommissionen

(4. november 2002)

Om: Uretmæssigheden af direktiv 91/67/EØF

De eksisterende bestemmelser i sundhedspolitikken inden for akvakultur indeholder en kompliceret regel om at tildele zoner eller akvakulturbrug særlig dyresundhedsmæssig status som godkendte zoner eller godkendte akvakulturbrug. Navnlig direktiv 91/67/EØF(1) og de efterfølgende gennemførelsesbestemmelser angiver meget detaljeret fremgangsmåden for undersøgelsesprocedurerne i laboratorierne i de forskellige nationale sundhedstjenester, idet der i tilfælde af, at der opstår patologiske ejendommeligheder, forudses meget strenge beskyttelsesforanstaltninger, som endog berører ejendomsretten. Det er heller ikke forudset, at en af virksomheden betroet tekniker kan deltage i undersøgelserne, eller at man i det mindste kan anmode om modundersøgelser, og det på trods af, at navnlig små akvakulturbrugs overlevelsesmuligheder er afhængige af udfaldet af disse undersøgelser. Disse bestemmelser synes at være i åbenlys modstrid med ejendomsretten, en grundlæggende menneskerettighed, som således åbenbart kan begrænses i et omfang, der er proportionelt med det tilsigtede mål.

Kan Kommissionen derfor oplyse, hvorledes den fortolker de gældende bestemmelser, og om den ikke mener, at beskyttelsen af ejendomsretten her misligholdes? Kan den i givet fald oplyse, hvilke foranstaltninger den har til hensigt at iværksætte med henblik på at bringe denne uretmæssige situation til ophør?

(1) EFT L 46 af 19.2.1991, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(11. december 2002)

I artikel 295 i EF-traktaten står: De ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne berøres ikke af denne traktat.

Selv om ejendomsretten skal betragtes som en grundlæggende ret, skal denne afvejes mod andre grundlæggende rettigheder såsom sikring af den offentlige sundhed og sikkerhed.

Foranstaltninger, som gennemføres for at kontrollere udbrud af sygdom hos dyr, hvad enten de lever på jord eller i vand, kan af hensyn til offentligheden og til interesserne hos producenterne af det pågældende produkt gøre det nødvendigt med midlertidige begrænsninger for udøvelsen af visse ejendomsrettigheder.

Et spørgsmål, som minder om det, det ærede medlem har fremlagt, er i øjeblikket ved at blive behandlet med henblik på en præjudiciel afgørelse i Domstolen (de forenede sager C-20/00 og C-64/00).

Med hensyn til at de berørte personer får mulighed for at tilkalde en ekspert ved indsamlingen af prøver til laboratorieanalyser eller for at indsamle yderligere prøver til en uafhængig analyse, er det Kommissionens opfattelse, at dette ikke udtrykkeligt er fastsat i teksten til Rådets direktiv 91/67/EØF af 28. januar 1991 om dyresundhedsmæssige betingelser for afsætning af akvakulturdyr og -produkter eller i Kommissionens gennemførelsesbestemmelser, men der er ikke på nogen måde hindringer herfor i de pågældende EU-bestemmelser. Medlemsstaterne er derfor frit stillet, hvis de i overensstemmelse med deres juridiske og administrative traditioner vil fastsætte en sådan ret til en modekspertise.