SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2864/01

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Kommissionen

(17. oktober 2001)

Om: Beskyttelse af olivenolieproduktion

Domstolens dom af 14. december 2000 i sag C-99/99, Den Italienske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Annullationssøgsmål forordning (EF) nr. 2815/98(1) handelsnormer for olivenolie, risikerer at tilintetgøre princippet om produkters territoriale tilknytning.

Tabet af territorial tilknytning for olivenolie får indførslen i Italien af olivenolie fra nordafrikanske lande, den iberiske halvø og Grækenland til at stige og medfører, at denne olie uretmæssigt får lov at gå som italiensk olie.

1. Mener Kommissionen ikke, at princippet om sporing tilbage gennem hele produktionskæden og forbuddet mod blanding også bør gælde for olivenolie, sådan som det er tilfældet for andre kvalitetsproduktioner, og bør være en forudsætning for tildeling af oprindelsesbetegnelse for olivenolie?

2. Mener Kommissionen ikke, at det eneste anvendelige kriterium for oliens oprindelse er det sted, hvor olivenerne er produceret, og ikke det sted, hvor de presses?

(1) EFT L 349 af 24.12.1998, s. 56.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(21. november 2001)

Kommissionen deler ikke det ærede medlems frygt for, at olivenolieimporten fra tredjelande vil stige.

Der er ikke for øjeblikket planer om at ændre de årlige toldafgifter ved import eller at forhøje det ene importkontingent, der gælder for Tunesien.

Hvad angår sammenstikning af olivenolie af forskellig oprindelse er det vigtigt at understrege, at en sådan praksis ikke blot er tilladt, men at den i mange tilfælde er helt nødvendig. Da den nationale olivenolieproduktion er lavere end forbruget, opkøber den italienske olivenolieindustri betydelige mængder i såvel tredjelande som i andre medlemsstater (i alt ca. 400 000 tons om året) for derefter at afsætte olivenolien på verdensmarkedet (der blev eksporteret godt 270 000 t i 2000/2001). Den italienske industri har kunnet tilpasse sig hertil, hvilket har gjort det muligt for den at opnå en fremtrædende position inden for verdenshandelen med olivenolie.

Hvad angår det ærede medlems påstand vedrørende olier, der sælges under mærket italiensk olie, så skal denne afsætning ske under overholdelse af EF-lovgivningen vedrørende mærkning, handelsnormer og beskyttet oprindelsesbetegnelse/beskyttet geografisk betegnelse (BOB/BGB) (henholdsvis Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler(1) og Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler(2) samt Kommissionens forordning (EF) nr. 2815/98 af 22. december 1998 om handelsnormer for olivenolie(3)). Det betyder ligeledes, at mærkningen af sammenstikninger, hvori der indgår olivenolier af forskellig herkomst, skal overholde de ovenfor omhandlede bestemmelser.

Hvad angår spørgsmålene vedrørende olivenoliernes mærkning og sporbarhed, så gav landbrugsministrene på Rådets samling den 19. juni 2001 Kommissionen mandat til finde en hurtig og klar løsning på spørgsmålet vedrørende olivenoliernes oprindelse. Dette har gjort det muligt for Kommissionen at indføre en lovbestemmelse, der giver tilladelse til, at olivenoliens oprindelse knyttes til det sted, hvor olivenhøsten er foregået. I de relativt sjældne tilfælde, hvor oliens oprindelsessted er forskelligt fra det sted, hvor olivenolien er udvundet, skal begge oprindelsessteder anføres på mærkningen. En sådan bestemmelse trådte i kraft den 1. november 2001.

Hvad sporbarheden angår, er Kommissionen afgjort ikke modstander af de erhvervsdrivendes anvendelse heraf. De foranstaltninger, som Rådet vedtog den 19. juni 2001, giver medlemsstaten mulighed for at finansiere kvalitetsforbedringprogrammer, hvori sporbarheden indtager en fremtrædende rolle. Den anvendes endvidere allerede nu for de olivenolier, der kan nyde godt af BOB- og BGB-betegnelser i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 2081/92.

(1) EFT L 109 af 6.5.2000.

(2) EFT L 208 af 24.7.1992.

(3) EFT L 349 af 24.12.1998.