ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2556/00 af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet. De statsløse nationers og staternes interne befolkningsgruppers stilling i forbindelse med traktatreformen på regeringskonferencen.



EF-Tidende nr. 103 E af 03/04/2001 s. 0181 - 0182



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2556/00 af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet (31. juli 2000) Om: De statsløse nationers og staternes interne befolkningsgruppers stilling i forbindelse med traktatreformen på regeringskonferencen Agter det franske formandskab for Det Europæiske Råd i forbindelse med traktatreformen på regeringskonferencen i Nice udtrykkeligt at medtage spørgsmålet om direkte repræsentation i de europæiske institutioner af de territoriale politiske myndigheder, som har forfatningsmæssige, udøvende og lovgivende beføjelser, såsom nationalitetsgrupper, delstater, autonome regioner og forbundsregioner, og at anerkende, at der er tale om nationale og ikke lokale eller regionale politiske myndigheder? Svar (10. november 2000) Regeringskonferencen er et midlertidigt organ, der består af repræsentanter fra medlemsstaternes regeringer, og som er adskilt fra Rådet. Europa-Parlamentet deltager med to observatører. Rådet deltager ikke i regeringskonferencens arbejde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2343/00 af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Kommissionen. Cubas indlemmelse i AVS-Gruppen.



EF-Tidende nr. 136 E af 08/05/2001 s. 0023 - 0023



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2343/00 af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Kommissionen (13. juli 2000) Om: Cubas indlemmelse i AVS-Gruppen Hvorledes forholder Kommissionen sig til den cubanske regerings ansøgning om tiltrædelse af gruppen af AVS-lande (Afrika, Vestindien og Stillehavet) uden for partnerskabsaftalen mellem AVS-landene og Den Europæiske Union, og hvilke sociopolitiske følger kunne en eventuel imødekommelse af denne ansøgning få? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson (25. september 2000) Kommissionen er ikke indtil nu blevet informeret om nogen form for ansøgning af denne art. Hvis der skulle blive indgivet en sådan ansøgning, er det op til landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-landene) at svare den cubanske regering. Dog vil Kommissionen gerne understrege, at medlemskab af AVS-landegruppen ikke nødvendigvis indebærer, at et land automatisk er omfattet af Cotonou-aftalen. Da der ikke er noget fortilfælde for, at et land er medlem af AVS-landegruppen uden at være part i AVS-landenes aftale med Fællesskabet, er det ikke på nuværende tidspunkt muligt at vurdere de sociale og politiske konsekvenser af en sådan status.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3074/00

af Mikko Pesälä (ELDR) og Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(2. oktober 2000)

Om: Information om finansieringsmulighederne for den nordlige dimension

Kan Kommissionen oplyse, om den kan udarbejde en brochure om finansieringsmulighederne for den nordlige dimension?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(16. november 2000)

Kommissionen har på nuværende tidspunkt ingen planer om at udarbejde en brochure om den nordlige dimension i EU.

Der gøres opmærksom på, at den finansielle støtte, der ydes til medlemsstaterne, herunder de nordiske lande, offentliggøres i det månedlige nyhedsbrev Inforegio News, som udkommer på de 11 officielle EU-sprog, og i form af specifikke oplysninger på Inforegio's netsted (http://inforegio.cec.eu.int).

I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1159/2000 af 30. maj 2000 om de informations- og reklameforanstaltninger, som medlemsstaterne skal iværksætte vedrørende strukturfondenes interventioner(1), tilkommer det medlemsstaterne at gøre potentielle modtagere bekendte med mulighederne for medfinansiering gennem disse fonde.

Endelig fungerer Kommissionens kontorer i de forskellige medlemsstater også som informationsformidlere.

(1) EFT L 130 af 31.5.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2008/00

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: Miljørisiko og sanering af industriområdet i Milazzo

I Kommissionens svar på mundtlig forespørgsel 53 H-0356/00(1) meddeles det, at Kommissionen er ved at undersøge et forslag til operativt program for Sicilien, som tildeler midler til sanering af industriområder.

Hvilken tidsfrist er fastsat for godkendelsen af programmet?

Har Kommissionen overtaget forslag fra de italienske regionale eller nationale myndigheder?

Kan Kommissionen give en mere detaljeret beskrivelse af princippet om at forureneren betaler?

(1) Skriftlig besvarelse den 16.5.2000.

Svar afgivet af Michel Barnier på Kommissionens vegne

(14. juli 2000)

Kommissionen vedtager formelt i de nærmeste måneder det operative program for regionen Sicilien for 2000-2006, som den i øjeblikket er ved at behandle.

Efter vedtagelsen vedtager overvågningsudvalget det tillæg til programmet, der er grundlaget for de akter, der er nødvendige til fastlæggelsen af projekterne (udbud). Forslagene vedrørende specifikke projekter skal indgives til de regionale myndigheder, der er ansvarlige for programforvaltningen, og som det påhviler at træffe beslutning om at kontere bestemte projekter under de pågældende programmer.

Princippet om, at forureneren betaler, medfører, at de, der skader miljøet, også skal udrede udgifterne til at undgå dette eller til erstatninger. I overensstemmelse med dette princip skal saneringen af forurenede områder finansieres af forurenerne, hvis de kan identificeres. Der skal ved udbetalinger fra strukturfondene til tiltag med henblik på sanering af forurenede områder tages hensyn til dette princip.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2274/00

af Antonio Tajani (PPE-DE) til Kommissionen

(7. juli 2000)

Om: Anlæggelse af en højhastighedslinie mellem Rom og Napoli og en tosporet FM2 jernbanelinie mellem Rom og Lunghezza

Er Kommissionen bekendt med den kritiske og diskriminerende situation, som anlæggelsen af en højhastighedslinie mellem Rom og Napoli og en tosporet FM2-jernbanelinie mellem Rom og Lunghezza, ville kunne skabe, og tilmed blive bekostelig for borgerne, som vil blive tvunget til at bo tæt ved jernbanen, på hvilken der antages at ville køre cirka 300 tog om dagen med en maksimal hastighed på 200 km i timen?

Hvorledes har Kommissionen tænkt sig, at løse problematikken om den fremtidige overlevelse for hele kvarterer i Rom?

Hvorledes agter den at sikre overholdelsen af EU-direktiverne?

Hvilke foranstaltninger vil den træffe for at beskytte disse områder ud fra et territorialt synspunkt?

Forud for åbningen af forbindelsen mellem La Rustica og Rom, hvordan har Kommissionen tænkt sig at sikre, at der ikke bliver gjort forskel på de hundredvis af borgere i forhold til de borgere, der bor i ganske homogene kvarterer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. september 2000)

For så vidt angår det projekt, det ærede medlem henviser til, vil Kommissionen gerne betone, at den ingen kompetence har, hverken til at beskytte byområder i form af byplanlægning, eller til at forebygge forskelsbehandling af borgere, der lever i indbyrdes sammenlignelige kvarterer.

Kommissionen har til opgave at varetage, at fællesskabsretten anvendes korrekt i lyset af de beføjelser, den har ifølge EF-traktaten. Som EF-traktatens vogter tøver Kommissionen ikke med at træffe alle nødvendige foranstaltninger, herunder overtrædelsesprocedurer i medfør af artikel 226 (tidligere artikel 169) i EF-traktaten, for at sikre, at fællesskabsretten overholdes.

I det foreliggende tilfælde er det fællesskabsdirektiverne om miljøvurdering, (nemlig Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1) og Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF(2)), der kan komme på tale som relevant fællesskabsret på området. Kommissionen vurderer situationen ud fra dette retsgrundlag.

Spørgsmålet om korrekt anvendelse af direktiverne om miljøvurdering i relation til det projekt, det ærede medlem har bragt på bane, er allerede behandlet af Kommissionen i 1997/1998. Siden det ærede medlems skriftlige forespørgsel ikke indeholder nye relevante elementer, bedes han venligst tage det svar til efterretning, Kommissionen har givet på skriftlig forespørgsel E-578/98 fra Roberta Angelilli(3).

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.

(2) EFT L 73 af 14.3.1997.

(3) EFT C 386 af 17.12.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1279/00

af Emmanouil Mastorakis (PSE) til Kommissionen

(19. april 2000)

Om: Udvikling af øregioner

Europa-Parlamentet vedtog med sin beslutning om retningslinjerne for 2001-budgetproceduren Sektion III Kommissionen (A5-0070/2000 betænkning af Haug), hvori det i artikel 33 under overskriften Nye politikker efter Amsterdam understreger betydningen af tilstrækkelige midler til områder, som er indført eller styrket med Amsterdam-traktaten, som f.eks. udvikling af EU's øregioner.

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen iværksætte med henblik på gennemførelsen af denne nye politik til udvikling af øregioner?

Svar afgivet af Michel Barnier på Kommissionens vegne

(15. juni 2000)

Sardinien, Sicilien, alle græske øer og regionerne i EU's yderste periferi er støtteberettigede under strukturfondsmål 1 i programmeringsperioden 2000-2006. Desuden er et stort antal øer efter beslutninger, som Kommissionen har truffet vedrørende elleve af de tolv berørte medlemsstater, omfattet af mål 2 på baggrund af forslag fra de nationale myndigheder.

Kommissionen godkendte den 1. juli 1999 retningslinjerne for strukturfondsprogrammerne for perioden 2000-2006. Heri opstilles Fællesskabets prioriteringer for den nye programmeringsperiode. Visse af de pågældende prioriteringer vedrører meget direkte øregionernes problemer, nemlig behovet for bedre tilgængelighed, anvendelse af vedvarende

energikilder, der især er taget op i hvidbogen om en EU-strategi og en handlingsplan for vedvarende energikilder(1), opbygningen af nye tjenester inden for den nye kommunikationsteknologi, sparsom brug af vandressourcerne og støtte til en bæredygtig kvalitetsturisme under hensyn til områdets modtagelseskapacitet.

Desuden understreges det udtrykkeligt i retningslinjerne for fællesskabsinitiativet Interreg, der blev godkendt af Kommissionen den 28. april 2000(2), at integrationen af øregionerne er en prioriteret opgave i forbindelse med det tværnationale samarbejde. Denne prioritering skal konkretiseres ved, at de pågældende regioner tildeles en rimelig finansiel støtte. Desuden skal der som led i det mellemregionale samarbejde lægges særlig vægt på øregionernes deltagelse.

Endelig fastsættes der med henblik på større hensyntagen til de naturlige handicaps, der er specifikke for De Ægæiske Øer, i Rådets forordning (EØF) nr. 2019/93 af 19. juli 1993 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de mindre øer i Det Ægæiske Hav(3), særlig foranstaltninger til fordel for disse øer.

Yderligere indgår visse øer i en særlig gruppe, nemlig regionerne i den yderste periferi, der lider under de handicaps, der omhandles i EF-traktatens artikel 299, stk. 2 (tidl. artikel 227). Kommissionen vedtog for disse regioner den 14. marts 2000(4) en rapport om iværksættelsen af denne nye artikel.

(1) KOM(97) 599 endelig udg.

(2) KOM(2000) 1101 endelig udg.

(3) EFT L 184 af 27.7.1993.

(4) KOM(2000) 147 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2241/00

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(5. juli 2000)

Om:Øget maksimalhastighed for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer

Rammedirektiv 74/150/EØF(1) fastsætter en tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om landbrugs- og skovbrugshjultraktorer. Gennem direktiv 97/54/EF(2) er maksimalhastigheden blevet øget fra 30 km/t til 40 km/t. Direktiv 2000/1/EF(3) omfatter også andre former for tekniske tilpasninger og anordninger end dem, der var vedtaget i fællesskabsbestemmelserne, og den sidste hindring for en forøgelse af landbrugs- og skovbrugshjultraktorernes hastighed er dermed overvundet.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg har i sin udtalelse 97/C56/14 ligesom Rådet i den fælles holdning nr. 17/97 udtalt sig for en maksimalhastighed for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer på over 40 km/t.

Kan Kommissionen oplyse, om den agter at øge maksimalhastigheden for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer?

(1) EFT L 84 af 28.3.1974, s. 10.

(2) EFT L 277 af 10.10.1997, s. 24.

(3) EFT L 21 af 26.1.2000, s. 16.

Svar afgivet af Erkki Liikanen på Kommissionens vegne

(8. september 2000)

Kommissionen har efter vedtagelsen af direktiv 97/54/EF(1), hvorefter landbrugs- og skovbrugshjultraktorers konstruktivt bestemte maksimalhastighed øges fra 30 km/t til 40 km/t, indledt undersøgelser af under hvilke omstændigheder og for hvilke typer af traktorer en højere maksimalhastighed vil kunne påtænkes.

Om end det er klart, at en hastighed på mere end 40 km/t i visse situationer vil kunne øge produktiviteten for disse køretøjer, der først og fremmest anvendes i forbindelse med arbejde på marker eller i skove, må man også sikre sig, at sikkerhedselementer så som bremser og belysning samt hensynet til miljøbeskyttelsen ikke negligeres.

Det bør også bemærkes, at en forøgelse af maksimalhastigheden for traktorer også kan have andre konsekvenser. Hvis hurtigere traktorer tillades, kan dette have konsekvenser i konkurrencemæssig henseende over for operatørerne af traditionelle lastbiler, der er underkastet strengere bestemmelser for så vidt angår kørekort samt højere beskatningsniveauer.

En forøgelse af maksimalhastigheden medfører endvidere, at der må foretages ændringer af rammedirektivet 74/150/EØF(2) om landbrugs- og skovbrugshjultraktorer, dels ved at udvide anvendelsesområdet for dette direktiv til også at omfatte andre varianter af traktorer, som f.eks. påhængskøretøjer hertil samt trukne og skubbede værktøjer, og dels tage hensyn til samtlige sikkerheds- og miljømæssige elementer.

Disse arbejder er for tiden under afslutning i form af et forslag til omarbejdning af rammedirektivet, der antages fremsendt til Parlamentet og Rådet i begyndelsen af 2001. Spørgsmålet om en forøgelse af hastigheden er for tiden under undersøgelse, og det er endnu for tidligt til at kunne tage endelig stilling. Det må imidlertid understreges, at det somme tider er vanskeligt at harmonisere medlemsstaternes politikker omkring spørgsmålet om anvendelse af landbrugsmaskiner på offentlig vej, samt at der er vidt forskellige meninger om dette emne.

(1) EFT L 277 af 10.10.1997.

(2) EFT L 84 af 28.3.1974.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3020/00

af Lord Inglewood (PPE-DE) til Kommissionen

(26. september 2000)

Om: Antidumpingtold på import af ammoniumnitrat

Har Kommissionen taget højde for de skadelige virkninger, det vil få for landmændene i EU og bestemmelserne om den fælles landbrugspolitik i artikel 33 i EF-traktaten, hvis den fortsætter med at lægge antidumpingtold på import af ammoniumnitrat fra Polen og Ukraine?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(26. oktober 2000)

En forhåndsbetingelse for indførelse af antidumpingforanstaltninger er, at der foretages en fastlæggelse af Fællesskabets interesser. I henhold til bestemmelserne i grundforordningen (EF) nr. 384/96(1), skal Fællesskabets institutioner foretage en vurdering af den økonomiske situation for de involverede erhvervsdrivende (dvs. Fællesskabets industri, brugerne og forbrugerne). Selv hvis det fastslås, at der er tale om skadevoldende dumping, vil der ikke blive indført foranstaltninger, hvis der i Fællesskabets interesse er tvingende argumenter imod indførelsen af sådanne foranstaltninger, hvis f.eks. de forventede negative økonomiske konsekvenser står i misforhold til de eventuelle fordele. I denne kontekst ville der således i den foreliggende sag blive foretaget en vurdering af de mulige konsekvenser for landmændene under behørigt hensyn til alle involverede parters interesser. I den foreliggende sag er der ikke fundet elementer, der er i uoverensstemmelser med ånden i EF-traktatens artikel 33 (tidligere artikel 39).

Da den pågældende antidumpingsag om ammoniumnitrat blev indledt, blev der således bl.a. udsendt spørgeskemaer til de europæiske landbrugsorganisationer. Kommissionen modtog imidlertid ingen svar fra disse organisationer. Kommissionen drog derfor den foreløbige konklusion, at der ikke var nogen tvingende argumenter, der viste, at det var imod i Fællesskabets interesser at indføre midlertidige foranstaltninger. Kommissionen drog ud fra de bedste foreliggende oplysninger derfor den foreløbige konklusion, at gødningsstoffer tilsyneladende kun udgjorde en mindre del af landbrugernes produktionsomkostninger, og skønnede, at de eventuelle negative følger for landbrugerne af højere ammoniumnitratpriser ville blive opvejet af de positive virkninger af indførelsen af foranstaltninger mod den skadelige dumping.

Efter at de foreløbige foranstaltninger var blevet indført, har landbrugsorganisationen i England og Wales (NFU) gjort sig til kende og har udtrykt sin mening om sagen. Efter at have deltaget i en høring organiseret af Kommissionen har NFU fremsendt oplysninger om vægten af gødningsstoffer i landbrugernes samlede produktionsomkostninger. Kommissionen er nu ved at undersøge det fremsendte materiale.

Kommissionen sender direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat en nærmere detaljeret beskrivelse af formaliteterne i forbindelse med antidumpingprocedurerne.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, EFT L 56 af 6.3.1996, senest ændret ved forordning (EF) nr. 905/98 af 27. april 1998, EFT L 128 af 30.4.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3250/00

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(20. oktober 2000)

Om: Korkpolitikken i Den Europæiske Union

Efter afslutningen af afbarkningskampagnen, som hvert år samler en række fagfolk inden for området, såsom skovhuggere, barksamlere, barksnittere, muldyrdrivere og vejere i kommunerne Ronda og Cortes de la Frontere, provinsen Málaga, Spanien, spørger hele sektoren om, hvad der skal ske videre frem, indtil der findes et materiale, som kan erstatte korken.

Korken dannes i korkegeplantagerne og når frem til forbrugerne gennem en arbejdskrævende proces, som begynder med afhugningen og ender i den fabrik, der forarbejder råmaterialet. Men mange af de fagfolk, som er involveret i denne produktion, ønsker en revision af EF-politikken for sektoren for at sikre dens overlevelse og lyse tider fremover.

Kan Kommissionen oplyse, om der vil blive foretaget de forbedringer af EF-politikken på korkområdet, der er nødvendige for at sikre en fremtid uden frygt, og for at de områder, der er beskæftiget med denne produktion i EF i de kommende år vil kunne videreføre de urgamle afkorkningstraditioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(20. november 2000)

Kommissionen er bekendt med situationen i korksektoren, problemerne med hensyn til fremtidsudsigterne samt bekymringerne blandt sektorens fagfolk. Korkpolitikken hører ind under skovbrugsstrategien(1), som indeholder bestemmelser om at fremme udviklingen i alle skovbrugets bestanddele, herunder korkeg, og en forbedring af den bæredygtige forvaltning.

De konkrete foranstaltninger til fordel for korksektoren indgår i programmerne for udvikling af landdistrikterne under Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(2). Der kan tages forskellige konkrete tiltag, som omfatter foranstaltningerne i artikel 30: investeringer med henblik på at forbedre og rationalisere høst, forarbejdning og afsætning af skovbrugsprodukter, og navnlig tiltag, som vedrører ovennævnte problem med sektorens fremtid, nemlig opsøgning af nye afsætningsmarkeder.

Der kan fremlægges projekter vedrørende disse forskellige aspekter. Der ydes også støtte til de faglige organisationer, for at de kan udvikle eller opretholde deres aktiviteter i sektoren, særlig hvad angår afbarkning, som det ærede medlem nævner.

Den Rådgivende Komité for Skovbrug, herunder Korkproduktion, samler fagfolk samt andre med interesser i branchen for at udveksle oplysninger og synspunkter.

De planlagte tiltag blev for nylig fastlagt af Kommissionen og omfatter skovbrug, herunder korkproduktion. De kan tilpasses og konkretiseres alt efter sektorens behov. Derfor er der ingen grund til at overveje en gennemgang af EU-politikken på dette område. Der kan foretages forbedringer via fagfolkenes forslag inden for de allerede fastlagte rammer.

(1) KOM(98) 649 endelig udg.

(2) EFT L 160 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2690/00

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(1. september 2000)

Om: Landbrugsstøtte og Polens EU-medlemskab

1. Kan Kommissionen give et overslag over, hvor meget de årlige udgifter til landbrugsstøtte vil vokse, hvis den nuværende EU-landbrugsstøttepolitik udvides til at omfatte Polen, når landet bliver medlem af Den Europæiske Union, og det forudsættes

a) at der ikke sker ændringer i den nuværende polske landbrugsproduktion;

b) at der sker ændringer i den polske landbrugsproduktion i takt med ændrede økonomiske incitamenter, efterhånden som støtte- og strukturforanstaltninger bringes på linje med de nugældende EU-politikker?

2. Hvor høje bliver de anslåede årlige udgifter for Garantifonden og for strukturfondene i hvert enkelt tilfælde?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-2690/00, E-2691/00, E-2695/00, E-2699/00, E-2700/00 og E-2701/00

(29. september 2000)

For at kunne anslå de yderligere årlige udgifter til landbrugsstøtte som følge af Polen, Tjekkiet, Cypern, Ungarn, Slovenien og Estlands tiltrædelse af EU er det nødvendigt med nogenlunde sikkerhed at kende dato, vilkår og betingelser for landenes tiltrædelse af EU. Disse aspekter skal fastlægges under tiltrædelsesforhandlingerne med landene, hvoraf landbrugskapitlet blev åbnet i juni 2000. Ethvert overslag over udgifter på grundlag af de antagelser, der fremføres af det ærede medlem, må derfor nødvendigvis have en hypotetisk, spekulativ og usikker karakter. På det nuværende tidspunkt i forhandlingsprocessen er Kommissionen derfor ikke i stand til at besvare de spørgsmål, som det ærede medlem har stillet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2147/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(30. juni 2000)

Om: Talg til sæbe

Gælder der inden for Unionens rammer restriktioner for anvendelsen af EU-talg til sæbe?

Hvad er den retlige situation for virksomheder, der over for producenter søger at specificere, hvilket/hvilke EU-land(e) denne talg skal stamme fra, for at de vil købe sæben?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(8. september 2000)

I henhold til løbenummer 419, litra b), i bilag II til Rådets direktiv 76/768/EØF af 27. juli 1976 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler(1) (kosmetikdirektivet) kan der generelt anvendes talgafledte produkter fra både tredjelande og EU, forudsat at de angivne metoder med specifikationer vedrørende transesterificering og forsæbning dvs. fremstillingsprocessen er overholdt. Producenten skal udtrykkeligt certificere, at de talgafledte produkter er fremstillet ved hjælp af disse metoder.

Hvor det anvendte talg stammer fra, fremgår af de akter, producenten har med oplysninger om produktet. Disse akter indeholder alle specifikationer vedrørende råmaterialerne, i dette tilfælde desuden oplysning om, hvor talgen til sæben stammer fra. Producenten eller dennes agent, den person, efter hvis ordre et kosmetisk middel produceres, eller (ved importerede kosmetiske midler) den person, der har ansvaret for markedsføringen i EU har til enhver tid pligt til at give medlemsstaterne indsigt i disse akter.

(1) EFT L 262 af 27.9.1976.