SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0114/03

af Ralf Walter (PSE) til Kommissionen

(28. januar 2003)

Om: Forsikring mod naturfænomener

Kan Kommissionen oplyse, hvilke forskellige forsikringssystemer og andre lignende finansielle sikringsordninger der eksisterer fra forsikringsselskabernes og medlemsstaternes side mod naturfænomener, herunder:

- jordskælv

- bjergskred

- laviner

- højvande

- stormflod?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. marts 2003)

Naturkatastrofer er risici, der karakteriseres ved deres ringe hyppighed, deres ubestandige karakter, deres stærke intensitet samt deres meget høje omkostninger. Der er tale om risici, der rammer forskellige dele af et land forskelligt, men som koster meget dyrt, idet disse risici i reglen er stærkt koncentreret på et bestemt område (by, region osv.).

Medlemsstaterne er udsat for risikoen for naturkatastrofer på forskellig måde. Dette betyder, at visse medlemsstater er mere udsatte på grund af deres geografiske beliggenhed, demografiske karakteristika osv. end andre medlemsstater med hensyn til visse kategorier af naturkatastrofer (oversvømmelser, jordskælv, sneskred, tidevand, stormvejr osv.). Også disse katastrofers hyppighed og grad af intensitet varierer betydeligt.

I betragtning af disse forskelle mellem medlemsstaterne kan ordninger til dækning af sådanne tilfælde mest tilfredsstillende indføres på regionalt eller nationalt plan inden for EU. Som det fremgår af forordning nr. 2012/2002(1), skal støtten fra Fællesskabet være et supplement til medlemsstaternes indsats og i henhold til subsidiaritetsprincippet begrænses til større katastrofer.

Dækningen af naturkatastrofer sikres gennem forskellige dækningsordninger i medlemsstaterne. De fleste medlemsstater har indført mekanismer til kompensation af skader som følge af naturkatastrofer. Disse mekanismer varierer alt efter hvilken type naturkatastrofe, der er tale om: oversvømmelser, laviner, jordskælv, stormvejr osv. Endvidere er de løsninger, der findes i hver enkelt medlemsstat, afhængige af risikoen for naturkatastrofer, hvilket betyder, at visse risici undertiden ikke kan forsikres eller er teknisk meget vanskelige at forsikre.

Efter de oplysninger, Kommissionen råder over, kan der i visse medlemsstater tegnes private forsikringskontrakter, som yder dækning i forbindelse med visse kategorier af naturkatastrofer (f.eks. stormvejr, uvejr, jordskælv). Der kan tilbydes dækning som en ekstra eller supplerende dækning til hovedrisikoen (f.eks. brandforsikring af en ejendom) eller som særlig dækning, der er genstand for en anden forsikring. Undertiden er denne dækning foreskrevet i de nationale retsforskrifter, hvori det er fastlagt, hvilke risici der skal dækkes af en forsikringskontrakt og betingelserne herfor. Der er imidlertid tilfælde, hvor visse risici ikke kan forsikres af private, da risikoen for naturkatastrofer er for høj (f.eks. risikoen for oversvømmelser i Nederlandene).

I de fleste medlemsstater intervenerer de offentlige myndigheder også i tilfælde af naturkatastrofer. Denne intervention, der er baseret på national solidaritet, kan forekomme i form af forskellige mekanismer, alt efter den enkelte medlemsstats situation i den henseende. Undertiden erstatter disse mekanismer forsikringskontrakterne eller supplerer dem: de offentlige myndigheder medvirker således til dækning af disse risici gennem pools eller fonde, der stiller forsikringsgarantien som en supplerende garanti til de andre forsikringskontrakter, der allerede er indgået. I andre tilfælde opererer medlemsstaterne med genforsikringsmekanismer for de forsikringsselskaber, der i henhold til den nationale lovgivning har pligt til at forsikre mod naturkatastrofer.

Ud over de etablerede ordninger vedrørende forsikringsmekanismer findes der også i visse medlemsstater specifikke ordninger, der tager sigte på at dække skader som følge af naturkatastrofer, når disse ikke er forsikret (katastrofefonde). Under visse omstændigheder opererer visse medlemsstater med punktuelle mekanismer til dækning af skaderne (støtte, kredit på favorable vilkår osv.).

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2012/2002 af 11. november 2002 om oprettelse af Den Europæiske Unions Solidaritetsfond, EFT L 311 af 14.11.2002.