DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/423

(2004/C 88 E/0430)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2621/03

af Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om: Øget forbrugersikkerhed ved hjælp af supplerende private kvalitetsmærker

Kommissionen forelagde for nylig sit forslag til reformen af »den nye metode«. I den forbindelse har den desuden taget yderligere skridt for at fremme brugen af EF-mærket.

Det er producenten selv, der anbringer EF-mærket på produktet, hvoraf fremgår, at produktet er i overensstemmelse med gældende EU-direktiver. For at beskytte forbrugeren mod fejl eller endog farlige produkter skal denne »selvcertificering« være baseret på en tilfredsstillende markedsovervågning i medlemsstaterne. Forskellige drøftelser om dette spørgsmål har givet det indtryk, at der ikke kan sikres en markedsovervågning på et lige højt niveau overalt i et voksende Europa på dette tidspunkt.

I den nuværende situation er Kommissionen parat til at fremme brugen af anerkendte private kvalitetsmærker fra en uafhængig tredjepart, efter at det ved en række tests og produktionsovervågning er godtgjort, at et produkt fungerer efter hensigten og er sikker i brug?

Hvis det forholder sig således, hvorfor afspejler dette sig så ikke i reformen af »den nye metode«, hvor der stilles endnu højere krav til brugen af supplerende private kvalitetsmærker? I mange tilfælde vil europæiske private certificeringsorganer ikke få tilladelse til at bruge deres mærker, selv om den manglende markedsovervågning i høj grad gør det nødvendigt med uafhængig ekspertise af hensyn til forbrugernes sikkerhed.

Er Kommissionen klar over, at den nuværende fremgangsmåde vil betyde en klar diskriminering af private certificeringsorganer, idet konkurrenter fra USA (f.eks. UL) eller andre ikke-europæiske lande stadig vil være i stand til at bruge deres kvalitetsmærker på produkter til det europæiske marked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(7. oktober 2003)

CE-mærket er udtryk for et produkts overensstemmelse med gældende harmoniserede krav, som det er foreskrevet i de relevante direktiver efter den nye metode (1) og pålagt producenten. Ved påsætning af CE-mærket erklærer producenten, at produktet er i overensstemmelse med alle gældende fællesskabsbestemmelser, og at de fornødne metoder til overenstemmelsesprøvning er blevet udført. CE-mærket er obligatorisk og skal påsættes, før et produkt, der er omfattet af bestemmelserne, sendes på markedet eller tages i brug, medmindre specifikke direktiver påbyder andet. På den anden side må et produkt ikke bære CE-mærket, medmindre produktet er omfattet af et direktiv, der foreskriver påsættelsen af CE-mærket. Som et resultat af den omfattende høringsprocedure, der gik forud for meddelelsens offentliggørelse, har Kommissionen påvist et stort behov for at tydeliggøre og fremme forståelsen for CE-mærket og for at tydeliggøre dets forhold til frivillige produktmærker.

Ifølge den »globale metode for overenstemmelsesvurdering« (2) er specifikke moduler blevet udarbejdet for de forskellige faser af metoderne for overensstemmelsesvurdering. Med undtagelse af modul A, der kræver en erklæring fra producenten, foreskriver alle moduler en obligatorisk inddragelse af en uafhængig trejdepart (det såkaldte »bemyndigede organ«) i løbet af en eller alle faser af overensstemmelsesvurderingen. De svar, der er modtaget i løbet af ovennævnte høringsprocedure har bekræftet effektiviteten af dette specifikke kontrolsystem før markedsføring, som har til formål at sikre både fleksibilitet for producenter og sikkerhed for brugere og forbrugere af de omfattede produkter.

Kommissionen har altid anset effektiv markedsovervågning for at være et væsentligt værktøj til håndhævelse af direktiver efter den nye metode og har ved adskillige lejligheder understreget vigtigheden af et effektivt og sammenhængende system for markedsovervågning i hele Unionen. En passende balance mellem kontrol før markedsføring (overenstemmelsesvurderinger) og kontrol efter markedsføring (markedsovervågning) afhænger af de forskellige produktsektores særlige karakter. Det skal dog understreges, som det klart fremgår af de erfaringer, der er gjort uden for EU, at markedsovervågning er uafhængig af det anvendte system for overenstemmelsesvurdering og ligeså nødvendig inden for systemer, hvorefter en tredjepart skal foretage generel obligatorisk certificering.

Direktiver efter den nye metode og direktivet om produktsikkerhed i almindelighed (3) kræver specielt, at medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at produkter kun sendes på markedet og tages i brug, hvis de ikke bringer menneskers sikkerhed og sundhed i fare eller truer andre interesser, der omfattes af gældende direktiver, når de er konstrueret korrekt, installeret og vedligeholdt og anvendt i overenstemmelse med deres formål. Dette medfører, at medlemsstaterne er forpligtede til at organisere og gennemføre markedsovervågning på en måde, som er effektiv og tilstrækkeligt omfattende til at afsløre produkter, der ikke opfylder standarderne. Kommissionen har været meget aktiv på dette område og har opfordret medlemsstaterne til at styrke det administrative samarbejde mellem deres nationale myndigheder for markedsovervågning og til at justere deres håndhævelsesniveauer. Kommissionen har således støttet initiativer til at øge effektiviteten af procedurer for informationsudveksling og indledt projekter om markedsovervågning på tværs af grænser, som involverer både medlemsstaterne og kandidatlandene.

Med hensyn til forholdet mellem CE-mærket og supplerende frivillige mærker finder Kommissionen stadig, at et frivilligt mærke kan påføres et produkt, forudsat at det opfylder en anden funktion end CE-mærket; at det ikke skaber forvirring med hensyn til CE-mærkets betydning eller form; og at det ikke formindsker læsbarheden og synligheden af CE-mærket. CE-mærket er ikke et kommercielt kvalitetsmærke rettet mod forbrugeren, men et administrativt mærke rettet mod nationale myndigheder for markedsovervågning. Tanken er, at det skal være et »europæisk pas« for produkter, der er i overensstemmelse med alle harmoniserede krav i henhold til de gældende direktiver efter den nye metode, for at garantere disse produkters frie bevægelighed inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområdeområde (EØS) og andetsteds (hvor CE-mærket anerkendes). Kommissionen kender ikke til fortilfælde, hvor private certificeringsorganer ikke har fået tilladelse til at påføre deres mærker.

Med hensyn til private frivillige kvalitetsmærker, der kan accepteres ud over CE-mærket ifølge ovenstående retningslinjer, har Kommissionen altid været af den opfattelse, at det principielt skal overlades til markedet at beslutte, om der er en efterspørgsel efter sådanne mærker. Kommissionen ser hverken et tilstrækkeligt retsgrundlag eller et specifikt behov for at »fremme brugen« af frivillige mærker. Tilstedeværelsen af mange forskellige nationale private kvalitetsmærker synes at være en klar tilkendegivelse af, at certificerings-tjenester har behandlet de respektive markedsbehov på rette måde i denne henseende. For tiden overvejer Kommissionen at indlede en undersøgelse om privat frivillig mærkning som led i strategien for det indre marked.

(1) Rådets direktiv 89/686/EØF af 21. december 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om personlige værnemidler, EFT L 399 af 30.12.1989. Rådets direktiv 90/384/EØF af 20. juni 1990 om harmonisering af medlemstaternes lovgivning vedrørende ikke-automatiske vægte, EFT L 189 af 20.7.1990. Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr, EFT L 169 af 12.7.1993. Rådets direktiv 96/48/EF af 23. juli 1996 om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog, EFT L 235 af 17.9.1996. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/79/EF af 27. oktober 1998 om medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik, EFT L 331 af 7.12.1998.

(2) Rådets resolution af 21. december 1989 om en global metode for overenstemmelsesvurdering, EFT C 10 af 16.1.1990.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/95/EF af 3. december 2001 om produktsikkerhed i almindelighed, EFT L 11 af 15.1.2002.