DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/100

(2004/C 70 E/101)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2446/03

af Alonso Puerta (GUE/NGL) og Alejandro Cercas (PSE) til Kommissionen

(22. juli 2003)

Om: Beskyttelse af den europæiske kulturarv

I EF-traktatens artikel 151 og udkastet til en forfatning for Europa, som Det Europæiske Konvent netop har vedtaget, fremhæves den europæiske kulturarvs store betydning og behovet for som helhed at bevare og beskytte denne af hensyn til de kommende generationer.

Alene i det nuværende EU med 15 medlemsstater findes der 188 objekter, som er opført på verdensarvslisten, som udarbejdes af Unesco.

Denne enorme kultur- og naturarv trues imidlertid vedvarende af den voksende urbanisering og det øgede byggeri, der ud fra spekulationskriterier opføres på historiske områder. Dette indebærer en alvorlig trussel mod de beskyttede naturområder, og samtidig tilsidesættes nødvendigheden af, at denne enestående kultur-og naturarv, som er et af den europæiske identitets markante kendetegn, underkastes en streng beskyttelse.

Et nyligt eksempel i den forbindelse er det forsøg, som flere tusinde borgere — herunder også fremtrædende europæiske samfundsborgere og kulturpersonligheder — har gjort på at påkalde sig de spanske myndigheders opmærksomhed, fordi de frygtede konsekvenserne af den voksende og foruroligende urbanisering i det for helheden meget vigtige naturområde omkring Monasterio de San Lorenzo del Escorial, som i 1984 blev opført på Unesco's liste over menneskehedens kulturskatte.

Har Kommissionen kendskab til dette alvorlige problem? Kan den i givet fald anmode lokalregeringen i Madrid og den spanske centralregering om hurtigt at gøre rede for situationen?

Er Kommissionen villig til at styrke konventionen om beskyttelse af verdens kultur- og naturarv, som alle EU-medlemsstaterne har undertegnet, og gøre den mere bindende og effektiv?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(26. september 2003)

Beslutninger om udnyttelse af jord træffes normalt i overensstemmelse med medlemsstaternes nationale lovgivning. Imidlertid gælder det ifølge Rådets direktiv 85/337/EØF (1), at visse byudviklingsprojekter, herunder opførelse af butikscentre og bilparkeringshuse, kræver en vurdering af indvirkningen på miljøet (VVM), såfremt de må formodes at få betydelig indvirkning på miljøet som følge af bl.a. deres art, dimensioner eller placering. En VVM skal rumme en beskrivelse af de miljøaspekter, der i væsentlig grad kan blive berørt af det foreslåede projekt, herunder bl.a. den arkitektoniske og arkæologiske kulturarv. En VVM skal gennemføres, inden der gives tilladelse til projektet, og skal tages i betragtning i projektgodkendelsesproceduren.

Skulle der fremkomme beviser for, at direktivet ikke er anvendt korrekt i dette tilfælde, bedes disse sendt til Kommissionen.

Artikel 151 i EF-traktaten giver kun Fællesskabet bemyndigelse til at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt støtte og udbygge deres indsats for at bevare og beskytte den kulturarv, der er af europæisk betydning. Hverken Fællesskabet eller Kommissionen har på grundlag af denne artikel beføjelse til at gribe ind i en medlemsstats initiativer i forbindelse med en bestemt lokalitet. Af samme årsag er Fællesskabet ikke part i Unesco-konventionen om beskyttelse af verdens natur- og kulturarv, og Kommissionen kan derfor heller ikke spille en rolle i håndhævelsen af denne, da ansvaret herfor udelukkende påhviler de stater, der er part i konventionen.

(1) Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, EFT L 175 af 5.7.1985, ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, EFT L 73 af 14.3.1997.