DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/222

(2004/C 78 E/0226)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3096/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om: Beskyttelse af monopoler og høje priser ved luftfartsoverenskomster med tredjelande og potentielle konkurrenters forsøg på at omgå sådanne monopoler

1. Er Kommissionen bekendt med, at luftfartsselskaberne KLM og SLM på grund af en overenskomst fra 1996 har monopol i form af et »joint venture« på den travle rute mellem Schiphol i Nederlandene og Zanderij i den tidligere nederlandske koloni Surinam?

2. Hvilken holdning har Kommissionen til, at der for denne rute beregnes væsentligt højere priser end for den parallelle franske indenrigsrute til det oversøiske departement Cayenne (Fransk Guyana), men at denne franske rute ikke kan konkurrere, så længe der ikke findes en god vejforbindelse mellem Cayenne og Surinam?

3. Er det almindeligt og tilladt, at en EU-medlemsstat indgår en overenskomst med et tredjeland, hvorved flyruten reserveres til de to landes »egne« luftfartsselskaber, hvilket resulterer i usædvanligt høje billetpriser? Hvilke andre eksempler kender Kommissionen? Drejer det sig i de tilfælde ligeledes om forbindelser med tidligere kolonier, som er uundværlige med hensyn til familiekontakter, højere uddannelse og verden uden for landet?

4. Er Kommissionen bekendt med, at luftfartsselskabet Air Holland pr 1. november 2003 vil opstarte en konkurrerende »seat only«-forbindelse mellem Nederlandene og Surinam, og at de priser, som det vil påregne, er mere end 50 % lavere end det nuværende monopols priser, og at det, hvis Nederlandene endnu en gang nægter at give tilladelse, vil flyve fra Belgien, som har en separat luftfartsoverenskomst med Surinam?

5. Hvad kan Kommissionen foretage sig for at undgå, at passagererne på ruten Nederlandene-Surinam i stigende grad vil benytte sig af forbindelser via Cayenne, den caribiske ø Curaçao eller Bruxelles, på grund af de væsentligt lavere priser?

Kilde: Den nederlandske avis »de Volkskrant« fra den 7. oktober 2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(22. december 2003)

Kommissionen er bekendt med, at lufttrafikken mellem medlemsstaterne og tredjelande er reguleret af bilaterale luftfartsoverenskomster mellem de lande, hvor lufthavnene ligger. Kommissionen er også bekendt med, at nogle af disse aftaler begrænser antallet af operative selskaber på ruten, afgangshyppigheden og taksterne. Desuden begrænser disse aftaler driften af de pågældende ruter til luftfartsselskaber, som ejes eller kontrolleres af statsborgere i den medlemsstat, der er part i aftalen. Denne nationalitetsklausul forhindrer selskaber fra andre EU-lande i at flyve på ruter til tredjelande fra andre EU-lufthavne end dem, der ligger i deres eget land.

Den 5. november 2002 anerkendte Domstolen, at Kommissionen har kompetence til at forhandle om visse aspekter af disse bilaterale aftaler. Den erklærede blandt andet nationalitetsklausulerne for uforenelige med EF-traktaten. Kommissionen har derfor foreslået Rådet en række foranstaltninger for at skabe sunde retlige rammer om forhandling og gennemførelse af luftfartsoverenskomster og en passende fordeling af ansvaret mellem EU og medlemsstaterne. Disse foranstaltninger vedtog Rådet den 5. juni 2003. Kommissionen har øjeblikkelig indledt forhandlinger med henblik på a) indgå en generel luftfartsoverenskomst mellem EU og USA, b) genforhandle spørgsmål, som er omfattet af de bilaterale aftaler, som EU har enekompetence over, og c) sikre ikke-diskriminerende markedsadgang for alle luftfartsselskaber i EU, som EF-traktaten kræver. Kommissionen kan dog ikke genforhandle alle eksisterende bilaterale aftaler øjeblikkeligt. I sin meddelelse af 19. november 2002 (1) som svar på Domstolens afgørelser udpegede Kommissionen en række vigtige samhandelspartnere, som den mener EU bør indlede forhandlinger med.

Ud over ovennævnte aspekter, der er omfattet af bilaterale luftfartsoverenskomster, som EU ifølge Domstolen i henhold til gældende EU-ret har kompetence over, er andre aspekter af aftalerne fortsat underlagt medlemsstaternes kompetence. Blandt disse øvrige aspekter kan nævnes tildeling af flyverettigheder i henhold til en bilateral aftale. Eventuelle problemer i forbindelse med denne tildeling og tilhørende tilladelser er fortsat de nationale myndigheders ansvar.

Hvad angår anvendelsen af konkurrencereglerne, henledes opmærksomheden på, at i henhold til EF-traktatens artikel 10 sammenholdt med artikel 81 og 82 er medlemsstaterne forpligtet til ikke at kræve eller tilskynde til overtrædelse af konkurrencereglerne.

Det skal dog bemærkes, at et duopol på visse ruter ikke i sig selv udgør en overtrædelse af konkurrencereglerne. Det nævnes i forespørgslen, at priserne på Amsterdam-Zanderij ruterne er langt højere end priserne på tilsvarende ruter mellem Frankrig og Cayenne. Dette betyder ikke i sig selv, at der er tale om misbrug af en dominerende stilling på den pågældende rute. Priserne er i reglen lavere på markeder, der er åbne for konkurrence, end på beskyttede markeder [markeder reserveret én enkelt eller nogle få selskaber].

Endelig skal det bemærkes, at i henhold til de nugældende regler har Kommissionen kun begrænsede beføjelser til at håndhæve konkurrencereglerne i forbindelse med lufttrafik mellem EU og tredjelande. Faktisk udelukker den nugældende procedureforordning lufttransport mellem EU og tredjelande fra sit anvendelsesområde. Den nye procedureforordning — forordningen (EF) 1/2003 — vil ikke ændre denne situation. Derfor vedtog Kommissionen i februar 2003 et forslag om at ændre dette forhold. Dette forslag er forelagt Rådet, og drøftelserne er endnu ikke afsluttet.

(1) KOM(2002) 649 endelig udg.