SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0510/00

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(28. februar 2000)

Om: Undersøgelser af inflationsforskelle

Er Kommissionen på baggrund af svaret på skriftlig forespørgsel E-2228/99(1) bekendt med, at der inden for videnskabelige kredse og i erhvervslivet er foretaget undersøgelser af bæredygtige inflationsforskelle mellem eurozonens enkelte medlemsstater, og kan Kommissionen opstille en fortegnelse for hver enkelt medlemsstat over de inflationsforskelle, som de forskellige videnskabelige og erhvervsmæssige undersøgelser har anført som bæredygtige?

(1) EFT C 219 E af 1.8.2000, s. 127.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(4. april 2000)

Af akademiske undersøgelser af grænserne for bæredygtige inflationsforskelle inden for Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) kan nævnes Alberola og Tyrväinen (1998) samt Canzoneri o.a. (1998). Disse undersøgelser støtter sig til den såkaldte Balassa Samuelson-model eller en udvidet version heraf. IMF har ligeledes udarbejdet en grænseoverskridende kvantitativ undersøgelse af Balassa Samuelson-effekten i adskillige rapporter i den senere tid. Markedsdeltagere henviser for det meste enten til disse undersøgelser eller til de historiske erfaringer med eksisterende monetære unioner, især USA og Det Forenede Kongerige. Den Europæiske Centralbank (ECB) har i sin månedlige rapport for oktober 1999 analyseret spørgsmålet om inflationsforskelle i en monetær union.

En simulation af de bæredygtige inflationsforskelle i de akademiske undersøgelser kan ses af en tabel, der er sendt direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat. Modellerne tager udgangspunkt i tre antagelser: (i) langsigtet købekraftsparitet (PPP) for de konkurrenceudsatte sektorer inden for eurozonen, (ii) forskellene i produktivitetsvæksten mellem konkurrenceudsatte og ikke-konkurrenceudsatte sektorer vil forblive uændret i hvert land i eurozonen som i den historiske periode, og (iii) priserne i hver sektor vil udvikle sig i takt med enhedslønomkostningerne. Alberola og Tyrväinen tager udgangspunkt i, at der kan være sektorbestemte forskelle i lønudviklingen i, hvad de omtaler som en udvidet Balassa Samuelson-model.

Disse kvantitative analyser er glimrende til at vise, at der er plads til bæredygtige inflationsforskelle i ØMU. Dette skal der tages højde for i den multilaterale overvågning og i eurolandenes økonomiske politikker.

Analyserne skal ikke opfattes som nøjagtige forudsigelser af langsigtede inflationsforskelle på tværs af landene i ØMU. Den særlige rolle, som produktiviteten inden for konkurenceudsatte sektorer spiller i valutakursdannelsen mellem industrialiserede lande, diskuteres stadig i den økonomiske litteratur (se Rogoff (1996)). Det er ØMU-landenes erfaring, at nationale prisniveauer målt i en fælles valuta har varieret betydelig mindre, end de nævnte modeller antyder. Forudsætningerne for beregningerne er i realiteten ikke blevet opfyldt (og bliver det muligvis heller ikke fremover), f.eks. er der ikke opnået langsigtet PPP for internationalt handlede varer i samtlige lande i undersøgelsen (se Canzoneri o.a. (1998)); den relative pris på varer og tjenesteydelser, der ikke er udsat for konkurrence, er generelt steget meget mindre end antydet af tendensen i den relative produktivitet (se Canzoneri o.a. (1998)); produktivitetsforskelle mellem sektorer kan skifte på sigt (f.eks. har Italien og Spanien mindre at indhente i dag end i de tidlige 1970'ere).

Erfaringer fra andre monetære unioner kan muligvis kaste lys over spørgsmålet om inflationsforskelle i ØMU. Fra 1950 til 1978 (hvor det irske pund ophørte med at være knyttet til pund sterling) var den årlige forskel i detailprisindekset mellem Irland og Det Forenede Kongerige (to lande med dengang væsentlige forskelle i deres økonomiske udviklingsniveau) 0,4 %. Mellem Luxembourg og Belgien var den gennemsnitlige forskel mellem 1950 og 1988 omkring 0,3 % pr. år.

Kommissionen ser de nævnte kvantitative analyser som de øvre grænser for mulige bæredygtige inflationsforskelle i ØMU. I den økonomiske styring af eurozonen er det imidlertid meget vigtigt at indse, at vedvarende inflationsforskelle kan være nødvendige på grund af langsigtede strukturelle mekanismer. Kommissionen er glad for Parlamentets interesse for dette vigtige emne og vil meget gerne diskutere dets forskellige aspekter med det ærede medlem.