ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1672/98

af Cristiana Muscardini (NI) , Gianfranco Fini (NI) , Amedeo Amadeo (NI) , Roberta Angelilli (NI) , Marco Cellai (NI) , Sebastiano Musumeci (NI) , Gastone Parigi (NI) , Salvatore Tatarella (NI) og Antonio Trizza (NI) til Kommissionen

(29. maj 1998)

Om: Miljoetragedie i Campania

Den tragedie, der ramte den italienske region Campania for nylig, skyldtes skred af hele bjergomraader som foelge af uhaemmet skovrydning.

Forskellige omraader i EU er genstand for uhaemmet skovrydning, der ikke alene skaber oekologisk uligevaegt, men ogsaa kan medvirke til virkelige tragedier, der resulterer i doede og saarede mennesker og oedelaeggelse af bygninger og landomraader.

Mener Kommissionen ikke, at den snarest muligt boer foreslaa et direktiv med praecise regler om beskyttelse af miljoearven og bekaempelse af skovrydning samt skovrejsning og eventuelt erstatning for skader som foelge af manglende overholdelse af de paagaeldende regler?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. juli 1998)

De aerede medlemmer henvises til de svar, som Kommissionen allerede har givet i anledning af resolutionerne om hasteforanstaltninger af 14. maj 1998 og paa skriftlig forespoergsel P-1618 / 98 fra Ernesto Caccavale(1) om naturkatastrofen i Campania.

OEgede aktiviteter og navnlig uhaemmet byggeri i miljoemaessigt foelsomme omraader kan vaere en betydelig risikofaktor og kan udloese naturkatastrofer. Fysisk planlaegning kan medvirke til at fremme baeredygtig arealanvendelse og forhindre risikoen for katastrofer. Medlemsstaterne og Kommissionen er i faerd med at fremme fysisk planlaegning gennem "Det europaeiske fysiske og funktionelle udviklingsperspektiv" som et officielt referencedokument til styring af aktioner paa disse omraader.

Hvad angaar beskyttelse af skovene, har alle medlemsstaterne undertegnet resolutionerne fra ministerkonferencerne om beskyttelse af Europas skove (Strasbourg 1990, Helsinki 1993, Lissabon 1998) og har forpligtet sig til at bevare og gennemfoere en baeredygtig udvikling af deres nationale skovressourcer.

Skovbrugspolitikken henhoerer ikke under EF's kompetence. Ikke desto mindre er skovbrug en integrerende del af udviklingen af landdistrikterne. Kommissionen har som led i Agenda 2000 og navnlig sine forslag vedroerende udvikling af landdistrikterne styrket stoetteforanstaltningerne til fremme af baeredygtig forvaltning og udvikling af skovbrug, bevarelse af skovressourcer og udvidelse af arealer med skov. Denne stoette vil bidrage til at opfylde EF's og medlemsstaternes forpligtelser paa internationalt plan. Den baseres paa nationale skovplaner som vedtaget i det tvaerstatslige panel om skovbrug.

(1) EFT C 354 af 24.11.1998.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3379/98

af Luis Campoy Zueco (PPE) til Kommissionen

(9. november 1998)

Om: Stoette til smaa og mellemstore virksomheder

Kan Kommissionen paa baggrund af den gaeldende definition af "smaa og mellemstore virksomheder" (virksomheder med 50-500 medarbejdere) oplyse, hvilken stoette der ydes til meget smaa eller mindre virksomheder af typen familievirksomheder, som er uhyre udbredt og af afgoerende betydning for balancen i samfundets sociale, kulturelle og oekonomiske struktur i Sydeuropa?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis

(4. december 1998)

Kommissionen deler det aerede parlamentsmedlems synspunkt vedroerende smaa og mellemstore familievirksomheders betydning for balancen i den oekonomiske, sociale og kulturelle struktur i Faellesskabet og navnlig i de sydeuropaeiske lande, idet taetheden af smaa og mellemstore virksomheder (SMV) i dette omraade er stoerre.

Anvender man den europaeiske definition af smaa og mellemstore virksomheder, der er fastsat i Kommissionens henstilling 96/280/EF af 3. april 1996(1), henhoerer langt stoerstedelen af familievirksomhederne under kategorien meget smaa virksomheder, der har mellem 1 og 9 ansatte, og som udgoer 93 % af alle virksomhederne. Hvis man tilfoejer kategorierne smaa og mellemstore virksomheder, der har mellem 50 og 249 ansatte, udgoer SMV'erne 99,8 % af virksomhederne.

Under hensyntagen til subsidiaritetspincippet er Faellesskabets stoetteforanstaltninger rettet mod smaa og mellemstore familievirksomheder at regne for komplementaere i forhold til de nationale finansieringsinstrumenter til stoette af virksomheder. Med henblik paa at oege gennemsigtigheden vedroerende disponible midler har Kommissionen i 1997 udgivet en vejledning om "Tilskud og laan fra EU-Kommissionen"(2).

I oevrigt har Kommissionen i 1998 som foelge af en anmodning fra Parlamentet ivaerksat initiativet "Vaekst og beskaeftigelse", der prioriterer mindre virksomheder hoejt. Ved sin afgoerelse af 19. maj 1998 har Raadet afsat 420mio.ECU til forbedring af adgangen for smaa og mellemstore virksomheder i vaekst til finansiering gennem venture-kapitalfonde, garantifonde eller til stoette til skabelse af tvaernationale joint ventures inden for Faellesskabet.

Kommissionen yder disse omraader en saerlig opmaerksomhed, eftersom stoerstedelen af de smaa og mellemstore virksomheder i Sydeuropa er placeret i stoetteberettigede regioner, og eftersom de bidrager til vaekst og jobskabelse, hvorfor man har skabt en stoerre aabning for, at deres finansieringsbehov kan daekkes via strukturfondene.

(1) EFT L 107 af 30.4.1996.

(2) ISBN - 92-8282854-9.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2083/98

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. juli 1998)

Om: Uheld i Graekenland, der har kostet menneskeliv

Ifoelge Eurostat nr. 1298 af 2. juni 1998 er situationen i Graekenland den mest foruroligende i Den Europaeiske Union, hvad angaar faerdselsuheld. Graekenland er ifoelge Eurostats oplysninger det eneste land, hvor antallet af faerdselsuheld, der kostede menneskeliv, steg med 29 % i perioden mellem 1989 og 1995 i modsaetning til de fleste andre lande, hvor antallet af uheld faldt.

Hvad mener Kommissionen er hovedaarsagerne til denne foruroligende situation? Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen traeffe i samarbejde med den graeske regering for at afhjaelpe denne situation?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(16. september 1998)

Som det aerede medlem ganske rigtigt har anfoert, er Graekenland den eneste medlemsstat, hvor der inden for de seneste aar har vaeret en stigning i antallet af faerdselsulykker.

Kommissionen er af den opfattelse, at ansvaret for analyse og identifikation af de mulige aarsager til disse negative tendenser paahviler landets egne myndigheder. Dog stiller Kommissionen baade redskaber og statistikker til raadighed for de enkelte medlemsstater (for eksempel CARE-databasen) som skal goere det muligt for dem at sammenligne situationen i de enkelte lande indbyrdes. Naar der foretages saadanne sammenligninger, boer man tage hoejde for de saerlige forhold, der goer sig gaeldende for hvert enkelt land, navnlig for saa vidt angaar udsaettelsen for bestemte risici, hvorunder nogle parametre, som for eksempel antallet af motorkoeretoejer, de demografiske moenstre eller infrastrukturen, kan have en ganske betydelig indflydelse.

Kommissionen er fremdeles parat til at ville droefte de paagaeldende spoergsmaal med landets egne myndigheder, naar som helst det offentlige i en medlemsstat er af den opfattelse, at en saadan fremgangsmaade vil kunne faa konstruktive virkninger i form af stoerre faerdselssikkerhed.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2331/98

af John McCartin (PPE) til Kommissionen

(27. juli 1998)

Om: WTO-aftalerne om eksport af oksekoed fra EU

Kan Kommissionen oplyse, hvorvidt EU i loebet af de sidste tre aar har udnyttet hele kvoten for eksport af oksekoed til tredjelande i henhold til WTO-aftalerne fra 1992, og i benaegtende fald oplyse om foranstaltningerne til fremme af salg af oksekoed til tredjelande med henblik paa at nedbringe interventionslagrene?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. september 1998)

I det foerste GATT-aar (1. juli 1995-30. juni 1996) kunne EU eksportere 1 137 000 t oksekoed med eksportrestitutioner. Den endelige eksportmaengde blev dog kun paa 1 019 090 t som foelge af den effekt, BSE-krisen havde paa handelen.

I det andet GATT-aar (1996/97) var eksportloftet naaet ved udgangen af juni maaned.

I det tredje GATT-aar (1997/98) var dette loft sat til 1 010 900 t. De foerste tal viser, at EU eksporterede 957 253 t oksekoed, 950 007 t med eksportrestitutioner og 7 246 t oksekoed fra interventionslagrene. Den resterende maengde kan i det fjerde GATT-aar udnyttes til eksport af oksekoed fra interventionslagrene. Til det formaal anvendes der for oejeblikket en raekke forordninger om salg af baade udbenet og ikke-udbenet oksekoed.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2305/98

af Luigi Florio (PPE) til Kommissionen

(13. juli 1998)

Om: Den italienske regerings legalisering af ulovlige indvandrere fra tredjelande

Den italienske regering har bebudet, at den oensker at legalisere forholdene for de ca. 200.000 ulovlige indvandrere i Italien.

Bestemmelsen, som har karakter af en egentlig legalisering, er ikke blevet indfoejet i den nye indvandrerlov, der blev vedtaget i marts 1998, men er foreslaaet som en ganske almindelig forvaltningsakt.

Mener Kommissionen, at den italienske regerings beslutning er i overensstemmelse med EU-reglerne for indvandring?

Agter Kommissionen at traeffe formelle foranstaltninger for at undgaa, at flere paa hinanden foelgende legaliseringer af ulovlige indvandrere i Italien skaber problemer vedroerende sikkerhed og offentlig orden ogsaa i de andre EU-lande?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Anita Gradin

(14. september 1998)

I henhold til afsnit VI i traktaten om Den Europaeiske Union betragtes bekaempelsen af tredjelandsborgeres ulovlige indvandring, ophold og arbejde i EU som et anliggende af faelles interesse for medlemsstaterne. Dette forhindrer dog ikke, at medlemsstaterne vedtager bestemmelser paa nationalt plan, f.eks. bestemmelser om lovliggoerelse af illegale indvandrere. Raadet har vedtaget en raekke anbefalinger vedroerende bekaempelse af illegal indvandring og udvisning af tredjelandes statsborgere. Der er imidlertid ikke nogen af teksterne, der drejer sig om medlemsstaternes lovliggoerelse af illegale indvandrere.

Kommissionen planlaegger ikke for oejeblikket nogen initiativer paa dette omraade.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2695/98

af Marie-Noëlle Lienemann (PSE) til Kommissionen

(1. september 1998)

Om: Hvidvaskning af penge og indfoerelse af euroen

Fra 1. januar 2002 skal pengesedlerne i de elleve medlemsstater i OEMU ombyttes med euro. Forberedelserne er allerede i gang. Hvorledes agter Kommissionen at bekaempe hvidvaskning af penge, der beroerer en stor del af de nationale valutabeloeb, der skal omveksles?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy

(6. oktober 1998)

I alle medlemsstaterne findes der en raekke ordninger, der tager sigte paa at forhindre, at det finansielle system anvendes til hvidvaskning af det oekonomiske udbytte af kriminelle handlinger. Disse ordninger er bl.a. baseret paa Raadets direktiv 91/308/EOEF af 10. november 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge(1). Direktivet forbyder paa nuvaerende tidspunkt kun hvidvaskning af penge som foelge af narkotikahandel. Paa den baggrund har alle medlemsstaterne kriminaliseret hvidvaskning af penge som foelge af et bredere spektrum af kriminelle handlinger. Kommissionen undersoeger i oejeblikket en ajourfoering og udvidelse af direktivets anvendelsesomraade.

Forpligtelserne som foelge af direktivet vil fortsat have fuld gyldighed i forbindelse med overgangen til euroen og vil omfatte vekseltransaktioner til euro af sedler og moenter i nationale valutaenheder. Kommissionen gaar ud fra, at bankerne udviser deres saedvanlige agtpaagivenhed i tidsrummet inden indfoerelsen af euromoenterne og -sedlerne og under omvekslingsperioden med henblik paa at opdage enhver mistaenkelig transaktion. Kommissionen vil fortsat overveje, hvilke virkninger indfoerelsen af euroen vil have for bekaempelsen af hvidvaskning af penge, og det er aftalt, at dette spoergsmaal skal droeftes i det kontaktudvalg, der er nedsat i medfoer af direktivet.

(1) EFT L 166 af 28.6.1991.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1445/98

af Pierre Lataillade (UPE) til Kommissionen

(11. maj 1998)

Om: Raadets direktiv om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maskiner

Europa-Kommissionen har udarbejdet en ajourfoering af "vejledning for maskindirektivet" (89/392/EOEF(1) aendret i 1991 og 1993), som blev udgivet i 1993. Denne vejledning har vaeret umaadelig nyttig for fabrikanter og brugere af maskiner og isaer for de smaa og mellemstore virksomheder. Revisionen af denne vejledning, om hvilken der har vaeret stor enighed om i industrien og de fleste medlemsstater, har nu vaeret forventet med meget stor interesse i over et aar.

1. Hvad er aarsagerne til denne forsinkelse?

2. Har Kommissionen til hensigt at udgive den?

3. Hvornaar?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann

(1. oktober 1998)

Kommissionen glaeder sig over den stoette, det aerede medlem viser dens aktiviteter med henblik paa at opnaa stoerre gennemsigtighed i faellesskabslovgivningen, og den er fortsat indstillet paa at stoette en snarlig udgivelse af en vejledning.

I 1993 saa det ud til, at en brochure var det mest effektive svar paa interessen fra industriens side. I den mellemliggende tid er den tekniske udvikling imidlertid fortsat. Udkastet til vejledning er vokset til det tredobbelte, og det er noedvendigt at ajourfoere indholdet hyppigt. Da elektronisk formidling koster mindre og er hurtigere og mere smidig, er det Kommissionens hensigt at give adgang til denne vejledning via de informationssider, den offentliggoer paa Internet(2), da vejledningens eneste formaal er at lette den praktiske anvendelse af Raadets direktiv 89/392/EOEF af 14. juni 1989 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maskiner, og den ikke udgoer nogen juridisk bindende udlaegning. Hvad angaar offentliggoerelsen af en papirudgave, vil et eventuelt tilskud hertil afhaenge af budgetmulighederne idet Kommissionen maa prioritere offentliggoerelsen af dens egne dokumenter.

(1) EFT L 183 af 29.6.1989, s. 9.

(2) http://europa.eu.int/en/comm/dgiii/directs/dg3/index.htm.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3371/98

af James Nicholson (I-EDN) til Raadet

(16. november 1998)

Om: Irans forfoelgelse af bahaierne

Repraesentanter for bahaisamfundene i Europa haevder, at bahaierne i Iran i flere aartier har vaeret udsat for vedvarende forfoelgelse og at den har kostet over 20.000 menneskeliv. De haevder, at bahaierne i Iran hverken har borgerlige og religioese rettigheder eller menneskerettigheder, og foruroligelsen over Ruhollah Rowanis doed vokser stadig. Det forlyder, at han blev henrettet den 21. juli 1998 uden nogen form for rettergang. De har ogsaa udtrykt deres bekymring over forlydender om, at yderligere to medlemmer af bahaisamfundet er doemt til doeden og at en tredje person er idoemt ti aars faengsel.

Hvordan forholder Raadet sig til disse forlydender om vedvarende forfoelgelse af bahaierne i Iran?

Samlet svar

paa skriftlige forespoergsler E-2792/98 og E-3371/98

(30. november 1998)

Raadet har ved flere lejligheder rejst spoergsmaalet om baha'i-trossamfundets situation i Iran over for de iranske myndigheder og udtrykt sin bekymring efter henrettelsen af Ruhu'llah Rawhani den 21. juli 1998 og doedsdommene over de andre tre baha'i-tilhaengere i Mashad.

Efter senere at have modtaget rapporter om, at doedsdommene over Sirus Dhabihi-Muqaddam og Hidayat-Kashifi Najafabadi var blevet stadfaestet, henstillede Raadet gennem EU's missionschefer i Teheran til Iran, at det traeffer omgaaende foranstaltninger for at sikre, at de ikke bliver henrettet. Raadet gentog ogsaa sin bekymring for fire andre medlemmer af baha'i-trossamfundet, der ogsaa er blevet doemt til doeden, nemlig Bihnam Mithaqi, Kayvan Khalajabadi, Musa Talibi og Dhabihu'lla Mahrami.

Raadet gentog ved disse lejligheder EU's holdning til doedsstraf generelt og henstillede til den iranske regering om at beskytte baha'i-trossamfundets eksistens og overholde religioese mindretals rettigheder. Det mindede om FN's Menneskerettighedskommissions resolution 1998/80, hvori der udtrykkes bekymring over de fortsatte alvorlige overtraedelser af baha'iernes menneskerettigheder, og opfordrede Iran til at undlade at afsige doedsdomme paa grundlag af religion eller apostasi. Raadet understregede endvidere betydningen af, at den iranske regering giver FN's saerlige rapportoer om menneskerettigheder, Maurice Copithorne, tilladelse til at besoege Iran med henblik paa et konstruktivt samarbejde om menneskerettigheder.

Mary Robinson, FN's hoejkommissaer for menneskerettigheder, har protesteret mod henrettelsen af Ruhu'llah Rawhani og indtraengende opfordret Teheran til ikke at henrette de tre andre baha'i-tilhaengere.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3037/98

af John Iversen (PSE) til Kommissionen

(8. oktober 1998)

Om: TV uden graenser

EM-kvalifikationskampen mellem Danmark og Hviderusland i Hviderusland blev kun vist paa TV3, idet DR og TV2 ikke ville betale den hoeje pris. Det betoed, at kun 60 % af seerne kunne se kampen. Det er ikke i overensstemmelse med Raadets direktiv om, at nogle nationale sportsbegivenheder ikke kun skal vises paa kanaler, en lille den af befolkningen kan se. Er der et hul i direktivet?

Hvilken betydning har direktivet for prisdannelsen paa TV-rettigheder?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Marcelino Oreja

(4. december 1998)

Artikel 3a, stk.1 i direktiv 89/552/EOEF(1)"TV uden graenser", som er aendret med direktiv 97/36/EF(2), giver medlemsstaterne mulighed - men tvinger dem ikke - for at traeffe foranstaltninger i overensstemmelse med faellesskabsretten for at undgaa, at en stor del af befolkningen forhindres i at foelge begivenheder af vaesentlig samfundsmaessig interesse via direkte eller tidsforskudt transmission paa gratis fjernsyn.

De foranstaltninger, der eventuelt er truffet af medlemsstaterne, skal respektere en ligevaegt mellem paa den ene side hensynet til legitime almene interesser, som det fremgaar af artikel 3 a stk. 1, og paa den anden side fri konkurrence mellem "gratis kanaler" og betalingskanaler samt frihed til at tilbyde tjenesteydelser paa tvaers af graenserne.

Generelt mener Kommissionen, at indfoerelsen af "gratis" kanaler til markedspriser og rettigheder til retransmission af begivenheder, der anses for at vaere af "samfundsmaessig interesse" maa ses som en rimelig loesning, der svarer til principperne i direktivet, hvori der ikke er bestemmelser om en mekanisme til fastsaettelse af priserne for rettigheder.

I henhold til artikel 3a, stk. 2 i direktivet har de danske myndigheder meddelt Kommissionen et udkast til ministeriel bekendtgoerelse, hvori der er fastsat regler for retransmission af begivenheder af vaesentlig interesse for den danske befolkning. Kommissionen er ved at undersoege disse bestemmelser, med hensyn til om de er i overensstemmelse med faellesskabsretten.

(1) EFT L 298 af 17.10.1989.

(2) EFT L 202 af 30.7.1997.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2964/98

af Gerardo Fernández-Albor (PPE) til Kommissionen

(8. oktober 1998)

Om: Spanskundervisning i Brasilien

Efter at den brasilianske stat for nylig gjorde spansk til et obligatorisk fag i skolerne, har det hurtigt vist sig vanskeligt at foere bestemmelserne ud i praksis, fordi landet ikke har nok spansklaerere.

Eftersom det af hensyn til den fortsatte integration af de sydamerikanske oekonomier er af stor vigtighed, at alle brasilianere faar kendskab til det spanske sprog under skolegangen, boer man overveje, hvorledes EU kan bidrage til en loesning paa problemet med laerermangelen.

Vil Kommissionen som et led i stoetten til den oekonomiske integration af Sydamerika via MERCOSUR og andre tilsvarende ordninger overveje at foreslaa et stoetteprogram, som kan motivere spansklaerere i Faellesskabet til at arbejde i Brasilien og dermed afhjaelpe den naevnte laerermangel?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Manuel Marín

(30. oktober 1998)

Den beslutning, som de brasilianske myndigheder traf for nylig om at intensivere indlaering og anvendelse af spansk ved at goere undervisningen obligatorisk, har rejst flere problemer med hensyn til den praktiske gennemfoerelse.

Det er sandsynligvis for tidligt at kunne fastslaa, hvordan og i hvilket tempo denne proces vil udvikle sig i Brasilien, og dermed ogsaa om det er eller vil blive noedvendigt med hjaelp udefra.

Uden paa nogen maade at ville forkaste det aerede medlems forslag er det under alle omstaendigheder en forudsaetning for samarbejde, at der foreligger en anmodning fra det paagaeldende land.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1990/98

af Mary Banotti (PPE) til Kommissionen

(30. juni 1998)

Om: Foranstaltninger til fordel for familier og boern

Hvilke foranstaltninger agter eller foreslaar Kommissionen at traeffe efter Domstolens dom i sag C-106/96 (12. maj 1998) for at sikre gennemfoerelse af de projekter, der skal finansieres under budgetpost B-/4108: Foranstaltninger til stoette for familier og boern?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(6. oktober 1998)

For 1998 har Kommissionen besluttet delvist at frigive udnyttelsen af budgetpost B3-4108 - foranstaltninger til stoette for familier og boern. Der er paa nuvaerende tidspunkt allerede indgaaet forpligtelser for 810 000 ECU. En raekke andre projekter, der i alt beloeber sig til 2,19 mio. ECU, skulle ogsaa kunne finansieres inden for rammerne af udarbejdelsen af rapporten om den demografiske situation og gennemfoerelsen af de projekter, som Kommissionen godkendte inden den 10. juni 1998, og hvor der er skabt forventninger hos tredjemand.

Muligheden for at finansiere disse foranstaltninger fremover vil blive taget op til fornyet overvejelse paa grundlag af den interinstitutionelle aftale om retsgrundlag og de aendringer, som Amsterdam-traktaten medfoerer.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2837/98

af Niall Andrews (UPE) til Kommissionen

(28. september 1998)

Om: Asylsoegere

Kan Kommissionen oplyse antallet af asylsoegere i de enkelte medlemsstater? Hvor mange betragtes som "oekonomiske flygtninge" og hvor mange som politiske flygtninge?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Anita Gradin

(10. november 1998)

Kommissionen sender to tabeller direkte til det aerede medlem og til Europa-Parlamentets sekretariat. Tabel A viser antallet af asylansoegninger i de enkelte medlemsstater fra 1987 til 1997. Tabel B viser antallet af hver enkelt medlemsstats beslutninger i samme periode om at anerkende en person som flygtning i henhold til Genève-konventionen fra 1951 om flygtninges retsstilling.

Det skal bemaerkes, at beslutningerne om asyl ofte vedroerer ansoegninger fremsat i de foregaaende aar. Der er derfor ingen direkte indbyrdes overensstemmelse mellem de to tabeller. Det er ikke muligt at drage konklusioner paa grundlag af de foreliggende oplysninger om antallet af uberettigede asylansoegninger fremsat i hver enkelt medlemsstat.

Kommissionen vil ogsaa gerne paapege, at mange mennesker, som ikke anerkendes som flygtninge i henhold til 1951 - konventionen, alligevel har behov for international beskyttelse. I nogle tilfaelde har medlemsstaterne forpligtelser i henhold til andre retsakter om menneskerettigheder som for eksempel Europaraadets konvention fra 1950 til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder eller De Forenede Nationers konvention fra 1984 til forebyggelse af tortur og umenneskeligt eller vanaerende behandling eller straf. I andre tilfaelde kan der vaere humanitaere grunde til ikke at sende de paagaeldende personer tilbage til hjemlandet. En raekke medlemsstater yder det, som ofte omtales som de facto- eller B-status til disse mennesker. Der er endnu ikke paa EU-plan vedtaget faelles minimumsnormer for de forskellige former for beskyttelse som supplement til statusen som flygtning, men i henhold til artikel 73K, stk.2, litra a) i Amsterdam-traktaten skal Raadet vedtage foranstaltninger paa dette omraade senest fem aar efter den nye traktats ikrafttraeden.