ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1817/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(27. juni 2002)

Om: Undersøgelse af den internationale handel med forsøgsdyr

Den 31. maj 2002 blev man på Brenner-strækningen opmærksom på et tilfælde af dyrplageri. Chaufføren i en kassevogn havde overtrådt bestemmelserne om dyretransport, idet der i lastbilen befandt sig 56 hundehvalpe af Beagles-racen, som under transporten hverken havde adgang til foder eller vand, og som desuden var anbragt i alt for små bure. Hundehvalpene stammede fra regionen Reggio Emilia og skulle transporteres til et toksikologisk institut i Hamborg, hvor de skulle bruges til dyreforsøg. Takket være befolkningens hjælp lykkedes det at få afsat hundehvalpene til en række private familier.

Ligesom i andre lande findes der i Tyskland mange institutter, der gennemfører dyreforsøg. Det er i den forbindelse ofte vanskeligt at kontrollere, om laboratorierne og institutterne overholder gældende lovgivning på dette område.

Europa-Kommissionen opfordres hermed til at gennemføre en kontrol hos det i Hamborg beliggende laboratorium Laboratory of Pharmacology and Toxicology KG (D-21134 Hamburg) for at undersøge, om det overholder gældende lovgivning på området.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(2. august 2002)

I henhold til Rådets direktiv 86/609/EØF af 24. november 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative forskrifter om beskyttelse af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål(1), er kontrollen med laboratorier, som udfører dyreforsøg, et anliggende, der sorterer under de nationale myndigheder. Kommissionen har hidtil ikke modtaget nogen antydning af, at de tyske myndigheder ikke skulle foretage fyldestgørende kontrol af det pågældende laboratorium. Kommissionen har heller ingen oplysninger om, at laboratoriets aktiviteter skulle stride mod kravene i Rådets direktiv 86/609/EØF.

Derfor er Kommissionen af den opfattelse, at der på indeværende tidspunkt ikke er noget grundlag for, at den anstiller en undersøgelse. Dog vil den være taknemmelig for at modtage informationer om mulige overtrædelser af direktivet i den ovennævnte sammenhæng, dersom det ærede medlem ligger inde med sådanne.

(1) EFT L 358 af 18.12.1986.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0967/02

af Eurig Wyn (Verts/ALE) til Kommissionen

(10. april 2002)

Om: Fangst af og drab på delfiner i Devon og Cornwall

I løbet af de seneste få har frivillige fra Wildlife Trust rapporteret om et foruroligende antal af tilfælde med strandede delfiner. Der er blevet indsamlet 85 lemlæstede delfinkroppe på strandene ved Devon og Cornwall.

Det Forenede Kongeriges regering har gennemført et begrænset overvågningsprogram for den britiske pelagiske flåde. Ifølge resultaterne blev 53 almindelige delfiner fanget i 14 træk beregnet til bars.

EU har siden januar 2002 forbudt anvendelse af drivgarn for tunfiskeri som følge af betydelige fangster af delfiner.

Er Kommissionen enig i, at tilsvarende foranstaltninger bør indføres for fiskeri af bars? Er Kommissionen også enig i, at disse foranstaltninger vil føre en betydelig reduktion af utilsigtet fangst af og drab på delfiner?

Mange europæiske lande som f.eks. Frankrig og Nederlandene fører ikke en uafhængig overvågning af deres pelagiske trawlfiskeri. Er Kommissionen enig i, at overvågning af bifangster af hvaler inden for pelagisk trawlfiskeri i europæiske farvande bør gøres obligatorisk?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. maj 2002)

Problemet med bifangster af delfiner i barsfiskeriet ud for Devon og Cornwall er blot ét blandt flere eksempler på problemerne med bifangster af beskyttede eller truede arter. Hvaler, der er strengt beskyttede ifølge direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(1), går til under forskellige typer fiskeri, og ikke blot under vinterfiskeriet efter bars i Western Channel. Ajourførte oplysninger om bifangster af hvaler kan findes i beretningen fra STECF (Videnskabelig, Teknisk og Økonomisk Komité for Fiskeri), delgruppen for fiskeri og miljø. Oplysninger om problemet kan også findes i 2002-beretningen fra Den Rådgivende Miljøkomité (ACE) under Det Internationale Havudnyttelsesråd.

I ovennævnte beretninger skitseres der også mulige foranstaltninger, som vil kunne bidrage til at holde bifangster af hvaler under kontrol. De tekniske oplysninger, der er nødvendige for at kunne udarbejde foranstaltninger, som står i rimeligt forhold til truslerne mod hvalbestande, mangler dog fortsat. Kommissionen forventer at have et fuldstændigt overblik over disse oplysninger i juni 2002.

Hvad overvågningen af bifangster angår, gælder der ifølge artikel 12 i direktiv 92/43/EØF allerede en sådan forpligtelse for medlemsstaterne, der også er forpligtet til at anvende afhjælpende foranstaltninger. Kommissionen mener under alle omstændigheder, at foranstaltninger på EF-plan er nødvendige, hvis overvågning og afbødning af bifangster skal være effektiv.

På grundlag af de kommende beretninger fra STECF og ICES og efter yderligere høringer vil Kommissionen udarbejde forslag til passende retsforskrifter om overvågning og afbødning af bifangster. Om disse foranstaltninger vil omfatte foranstaltninger i lighed med forbuddet mod drivnet, kan ikke oplyses på nuværende tidspunkt.

(1) EFT L 206 af 22.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0594/02

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(5. marts 2002)

Om: Bortfragterens ansvar

I sit svar af 17. september 2001 på en skriftlig forespørgsel (P-2079/01(1)) om ulovlig indvandring udtalte kommissær Vitorino, at Rådet i juni 2001 havde vedtaget et direktiv, der definerede hjælp til ulovlig indrejse og rejse samt ulovligt ophold, og en ledsagende rammeafgørelse om styrkelse af de strafferetlige rammer for at forhindre hjælp til ulovlig indrejse og rejse samt ulovligt ophold. Denne afgørelse fastsatte en procedure for retsforfølgelse af personer, der hjælper.

Kan Kommissionen bekræfte, at disse to dokumenter er blevet formelt godkendt?

(1) EFT C 40 E af 14.2.2002, s. 181.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(4. april 2002)

Det ærede medlem har spurgt Kommissionen om, hvorledes behandlingen af forslaget til Rådets direktiv om ulovlig indrejse og rejse samt ulovligt ophold og af Rådets rammeafgørelse om styrkelse af de strafferetlige rammer for at forhindre hjælp til ulovlig indrejse og rejse samt ulovligt ophold er forløbet.

Kommissionen påpeger med henvisning til sit tidligere svar om dette, at der på politisk plan på Rådets møde den 28. og 29. maj 2001 (ministrene med ansvar for retlige og indre anliggender) blev opnået enighed både om det foreslåede direktiv og om rammeafgørelsen.

Det har dog endnu ikke været muligt som forventet at vedtage de to instrumenter formelt, fordi to medlemsstater har fremsat forbehold med henblik på undersøgelse, og den ene har først for nylig hævet dette forbehold.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1707/02

af Nuala Ahern (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. juni 2002)

Om: Dialog om radioaktivt affald

Hvilken rolle har Kommissionen, Euratom og EF's fælles forskningscenter spillet i den aktive dialog om radioaktivt affald, der blev koordineret af OECD's kerneenergiagentur? Hvor store midler har Kommissionen afsat til denne dialog? Vil Kommissionen regelmæssigt offentliggøre beretninger om udvikingen i denne dialog på dens netside?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(16. juli 2002)

Kommissionen er for tiden repræsenteret i Kerneenergiagenturets Forum on Stakeholder Confidence (FSC) ved tjenestemænd fra Generaldirektoratet for Energi og Transport og Generaldirektoratet for Forskning. Indtil området forvaltning af radioaktivt affald i 2000 blev overført til Generaldirektoratet for Energi og Transport, var Generaldirektoratet for Miljø også repræsenteret i forummet.

Der har været mindst én tjenestemand til stede på alle FSC's hidtidige møder og workshopper, som der har været holdt fem af: tre møder og to workshopper. Som led i FSC's mandat er der planlagt flere arrangementer af den art. Mandatet udløber officielt i 2003, men det vil sandsynligvis blive forlænget i hvert fald frem til begyndelsen af 2004 for at give mulighed for yderligere to workshopper, der skal arrangeres af Kerneenergiagenturets medlemsstater.

Alle færdige FSC-rapporter kan ses på NEA's eget netsted (www.nea.fr) under overskriften Radioactive Waste Management. De udpegede tjenestemænd fra Kommissionen har medvirket aktivt i FSC's arbejde og fremlagt al relevant information om emner som f.eks. miljøvurdering, offentlig

opinion (f.eks. resultaterne af Eurobarometers undersøgelser) og igangværende forskning i aspekter af beslutningsprocessen og den offentlige styring inden for forvaltning af radioaktivt affald. Disse tjenestemænd optræder også blandt formændene og ordførerne for de første to workshopper, hvis rapporter kan læses på NEA's netsted. De oplysninger der er fremlagt for FSC, bygger på anden offentligt tilgængelig dokumentation, som også kan ses på netstedet Europa.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1255/02

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(6. maj 2002)

Om: Fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser og personer

Er Kommissionen klar over, at den franske regerings vilkårlige beslutning om at indføre flyveforbudszone rundt om Cap de la Hague-atomkraftanlægget har forvoldt store skader på Alderneys økonomi?

Støtter Kommissionen denne beslutning? Mener den i bekræftende fald, at sådanne flyveforbudszoner bør indføres omkring lignende eller alle atomkraftanlæg i EU? Hvilken form for kompensation kan der ydes til personer, hvis levebrød påvirkes af sådanne beslutninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. juni 2002)

Efter de tragiske begivenheder i USA den 11. september 2001 har den franske regering truffet foranstaltninger til at forbedre luftfartssikkerheden, hvilket har resulteret i en række flyveforbud og -restriktioner over større byer og specifikke anlæg.

Derfor er kontrollen over luftrummet over Cap de la Hague-atomkraftanlægget blevet overdraget til det militære luftforsvar og opdelt i to forskellige zoner i henhold til anlæggets højde.

For at hjælpe brugere af luftrummet, der benytter flyvepladser nær det omtalte anlæg, har man siden den 13. april 2002 lempet restriktionerne og følgelig opdateret luftfartsinformationer.

Ifølge konventionen for Organisationen for International Civil Luftfart (ICAO), underskrevet i Chicago i 1944, hører luftrums- og sikkerhedsstyring indtil videre under de enkelte lande på nationalt niveau.

Dette kan føre til problemer, når der træffes foranstaltninger for områder nær nationale grænser. Det er en af grundene til, at Kommissionen har fremlagt en række forslag til regulering af lufttrafikken, som skal være med til, inden den 31. december 2004, at etablere et fælles europæisk luftrum, der under Fællesskabets forvaltning skal sikre et mere effektivt og sikkert luftrum.

Denne forordning er ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan vedtage eller gennemføre de foranstaltninger, som er nødvendige som følge af alvorlige nationale uroligheder, der påvirker den offentlige orden, i tilfælde af krig eller alvorlig international spænding, som udgør en krigstrussel, eller for at opfylde deres forpligtelser i forbindelse med at opretholde fred og international sikkerhed.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0631/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. marts 2002)

Om: Kommissionens holdning til den amerikanske præsidents syn på emissioner af drivhusgas i atmosfæren

Hvad er Kommissionens holdning til den amerikanske præsident, George Bush's udtalelser om en reduktion af emissionerne af drivhusgasser som led i Kyotoaftalerne, som EU går ind for?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(30. april 2002)

Den plan for en klimaændringspolitik, der er foreslået af præsident Bush, er af rent national karakter. Den kan være det første skridt i den rigtige retning, hvor de amerikanske virksomheder anmodes om at bidrage til emissionskontrollen. Den skal ikke ses som et alternativ til Kyoto-protokollen, som både EU og andre parter fortsat går fuldt ud ind for. Protokollen udgør de eneste effektive internationale rammer for bekæmpelsen af den globale opvarmning, og Kommissionen opfordrer kraftigt USA til at vende tilbage til Kyoto-forpligtelserne.

Kommissionen har nøje analyseret præsident Bush's forslag, herunder navnlig det unilaterale mål for omfanget af drivhusgasemissionerne. Den nærer bekymring for, at disse forslag ikke vil føre til nogen reduktion af drivhusgasemissionerne, men tværtimod tillade en betydelig forøgelse heraf på omkring 30 % over 1990-niveauet i 2012. Som følge heraf vil USA ikke kunne opfylde målsætningen i rammekonventionen om klimaændringer, som landet selv har været med til at ratificere, om at de medunderskrivende industrilande skal stabilisere deres drivhusgasemissioner på 1990-niveauerne. Virkeliggørelsen af dette mål ville kun være et første skridt i retning af en stabilisering af verdens drivhusgaskoncentrationer på et sådant niveau, at en yderligere global opvarmning kan forebygges. Dette er konventionens endelige mål, som også USA har tilsluttet sig.

At forebygge den globale opvarmning kræver nedbringning af emissionerne. Selv de mål, der er fastsat i Kyoto-protokollen, er kun et første skridt i retning af at forebygge de konsekvenser, som klimaændringer kan medføre. Udfordringen i forbindelse med en bæredygtig udvikling er at beskytte miljøet og samtidig sikre økonomisk vækst.

Den globale opvarmning er et verdensomspændende problem og bør derfor tackles på internationalt plan med udgangspunkt i det vigtige arbejde, der udføres af det internationale samfund. USA, som er verdens største producent af drivhusgasser, bør leve op til sit ansvar i medfør af konventionen og gøre en indsats for at nedbringe emissionerne på linje med den indsats, der gøres andre steder i verden inden for rammerne af Kyoto-protokollen. EU har allerede nedbragt sine emissioner til under 1990-niveauerne og er indstillet på at nå Kyoto-protokollens mål på 8 % reduktion i 2008-2012.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0804/02

af Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(20. marts 2002)

Om: Den maksimalt tilladte alkoholkoncentration i blodet

I januar 2001 vedtog Kommissionen en henstilling om den maksimalt tilladte alkoholkoncentration i blodet for førere af motorkøretøjer (2001/115/EF)(1). Hvordan har denne henstilling indvirket på EU-medlemsstaternes og EØS-landenes politikker? Har henstillingen haft nogen betydning i tiltrædelseslandene?

Kan Kommissionen oplyse de nærmere bestemmelser om den maksimalt tilladte alkoholkoncentration i blodet for førere af motorkøretøjer, der i øjeblikket er i kraft i de enkelte

1. EU-medlemsstater,

2. EØS-lande,

3. tiltrædelseslande?

(1) EFT L 43 af 14.2.2001, s. 43.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. maj 2002)

I overensstemmelse med Kommissionens henstilling af 17. januar 2001 om den maksimalt tilladte alkoholkoncentration i blodet på førere af motorkøretøjer(1) planlægger en række medlemsstater i nær fremtid at nedsætte den tilladte grænse for alkohol i blodet hos bestemte grupper af førere, bl.a. nybagte indehavere af kørekort. Det er derfor endnu for tidligt at gøre status over virkningerne af henstillingen. Kommissionen har til hensigt at udarbejde en rapport om de trufne foranstaltninger på et senere tidspunkt. Rapporten kommer også til at omfatte landene i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, EØS, og de lande, der har søgt om optagelse i EU.

Man må huske, at henstillingen ikke alene gælder den i loven tilladte grænse for alkohol i blodet hos førere af motorkøretøjer, men også alle andre aspekter af bekæmpelse af spirituskørsel, bl.a. hvordan politiet gennemfører kontrollen, og hvilket udstyr de benytter, oplysnings- og bevidstgørelseskampagner, indsamling af statistiske oplysninger om, hvilken rolle alkohol spiller i færdselsulykker, samt støtte til forskning og udbredelse af kendskabet til den bedste praksis.

På baggrund af denne henstilling og i overensstemmelse med hvidbogen Den europæiske transportpolitik frem til år 2010 De svære valg(2) har Kommissionen været aktiv inden for bevidstgørelse, uddannelse og forskning, idet beskyttelse af unge førere af motorkøretøjer har fået højeste prioritet.

For så vidt angår medlemsstaternes generelle regler for spirituspromillen i blodet, henvises det ærede medlem til oversigtstabellen i kapitlet om trafikulykkerne på vore veje i hvidbogen.

(1) EFT L 43 af 14.2.2001.

(2) KOM(2001) 370 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0927/02

af Roger Helmer (PPE-DE) til Kommissionen

(5. april 2002)

Om: Informationsprogrammer om euroen og EU, som er rettet mod medlemsstaterne og tredjelande og finansieres af Kommissionen

Kommissionen bedes oplyse, hvor mange penge den har brugt på information og/eller fremme af den fælles europæiske valuta i:

1. medlemsstater, der er med i eurozonen

2. EU-medlemsstater uden for eurozonen

3. ansøgerstater.

Kommissionen bedes også oplyse, hvor mange penge den har brugt på information og/eller fremme i forbindelse med Maltas kommende folkeafstemning om medlemskab af EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(5. juni 2002)

Fra 1996 til og med 31. december 2001 har Kommissionen med informationsprogrammet for europæiske borgere (Prince) benyttet i alt 185 mio. EUR til information om den fælles europæiske valuta. En stor del af dette beløb er blevet anvendt til finansiering af de nationale euroinformationskampagner i de 12 eurolande (110 mio. EUR). Men eftersom mange projekter har været tværnationale og involveret tre eller flere medlemsstater, er det umuligt at give eksakte tal for fordelingen mellem de medlemsstater, der er med i eurozonen, og de tre EU-medlemsstater uden for eurozonen.

Nedenstående tal giver imidlertid et ret præcist indtryk af situationen.

1. Medlemsstater, der er med i eurozonen: 175 mio. EUR

2. Medlemsstater uden for eurozonen: 7,3 mio. EUR, heraf 1,5 mio. EUR til Sverige til den nationale informationskampagne

3. Tredjelande: 2,7 mio. EUR, hvoraf maksimalt 0,5 mio. EUR er blevet anvendt i ansøgerlandene, blandt andet til et seminar i Budapest i september 2001.

Ud over oplysninger om Unionen og udvidelsesprocessen generelt som led i Kommissionens strategi i forbindelse med udvidelsen finansierer Kommissionen ikke specifikke informations- og/eller reklamekampagner i forbindelse med Maltas kommende folkeafstemning om medlemskab af Unionen. Dette er i første række den maltesiske regerings opgave.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1691/02

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(12. juni 2002)

Om: Gennemførelse af direktivet om anerkendelse af eksamensbeviser

Kan Kommissionen på baggrund af en skrivelse fra den græske undervisningsminister til Kommissionen, hvori der henvises til, at Grækenland ikke er forpligtet til at anerkende eksamensbeviser fra udenlandske uddannelsesinstitutioner, oplyse, hvad den agter at gøre for at sikre gennemførelsen af direktiv 89/48/EØF(1)?

Det understreges, at kommissær Bolkestein i en åbningsskrivelse til Grækenland krævede, at alle de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af det ovennævnte direktiv blev truffet, idet Grækenland ellers kunne risikere, at der blev anlagt sag mod landet ved Domstolen.

(1) EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(19. juli 2002)

Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed(1) blev ikke gennemført i græsk ret inden for den fastsatte frist, og Domstolen fastslog derfor ved dom af 23. marts 1995 (sag C-365/93, Kommissionen mod Grækenland), at Grækenland havde tilsidesat sine forpligtelser. Da Grækenland ikke efterkom dommen ved at meddele Kommissionen bestemmelser til gennemførelse af direktivet, indledte Kommissionen endnu en traktatbrudssag i henhold til EF-traktatens artikel 228 og anmodede om, at der blev fastsat en tvangsbøde. Efter Domstolens retsmøde i sagen meddelte Grækenland præsidentdekret nr. 165 af 23. juni 2000 til gennemførelse af direktiv 89/48/EØF. Da Grækenland dermed havde afhjulpet klagen over den manglende gennemførelse af direktivet, frafaldt Kommissionen sagen.

Kommissionens kontrol af præsidentdekret nr. 165/2000 af 23. juni 2000 og de klager, der blev indgivet til Kommissionen, viste imidlertid, at direktivet hverken var gennemført korrekt eller blev anvendt korrekt. Der blev derfor indledt en ny traktatbrudssag mod Grækenland denne gang, fordi præsidentdekret nr. 165/2000 ikke var i overensstemmelse med direktiv 89/48/EØF, og fordi det ikke blev anvendt korrekt.

Grækenland har fået tilsendt en åbningsskrivelse af 27. juli 2001 og en supplerende åbningsskrivelse af 21. december 2001 for at tage hensyn til en række supplerende oplysninger fra klagerne.

De græske myndigheder fremsatte deres bemærkninger til Kommissionen ved skrivelse af hhv. 12. oktober 2001, 13. marts 2002 og 17. april 2002. De to sidstnævnte skrivelser indeholdt udkast til retsakter, der skulle kunne afhjælpe visse klagepunkter i forbindelse med den græske lovgivnings manglende overensstemmelse med direktiv 89/48/EØF. Da disse retsakter imidlertid ikke er blevet vedtaget, og da de i øvrigt stadig rejser væsentlige klagepunkter, bl.a. med hensyn til den mangelfulde anvendelse af direktivet, besluttede Kommissionen den 26. juni 2002 at sende en begrundet udtalelse til Grækenland.

(1) EFT L 19 af 24.1.1989.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1153/02

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Kommissionen

(15. april 2002)

Om: Genbeplantning af dyrkningsarealer på Sicilien

Mange vinavlere på Sicilien er ved at genbeplante vindyrkningsarealer i henhold til forordning EF 1325/90(1) og senere ændringer heraf, som udløber i indeværende høstår (2001/2002).

Vinavlerne befinder sig i en vanskelig situation på grund af den vedvarende og meget alvorlige tørke.

Ud over at de eventuelt risikerer at miste de vinstokke, de har investeret i, har de af retlige årsager ingen mulighed for at tage forholdsregler for næste år.

Vil Kommissionen på baggrund af ovenstående, og eftersom den frygtede mislykkede genbeplantning udelukkende skyldes en sjælden naturkatastrofe, overveje muligheden af at forlænge fristen for at forhindre omfattende skader for de sicilianske vinavlere og at undgå, sektorens flere tusinde beskæftigede mister deres arbejde?

(1) EFT L 132 af 23.5.1990, s. 19.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(21. maj 2002)

De bestemmelser, som det ærede medlem henviser til, er ikke længere gældende. De er blevet ophævet ved Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin(1).

De nugældende forskrifter består af nævnte rådsforordning suppleret med Kommissionens forordning (EF) nr. 1227/2000 af 31. maj 2000 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 om den fælles markedsordning for vin for så vidt angår produktionskapacitet(2).

Det er som led i disse forordninger, at vindyrkernes problemer med genbeplantningsrettigheder skal behandles.

Genbeplantningsrettighedernes varighed er fastsat ved Rådets forordning, som kun kan ændres efter udtalelse fra Parlamentet.

Ifølge de gældende bestemmelser skal de genbeplantningsrettigheder, der udløber, overføres til en reserve, som forvaltes på nationalt eller regionalt plan af medlemsstaterne. De kan altså fordeles på ny efter bestemmelser, som fastsættes af de ansvarlige myndigheder under overholdelse af EF-forskrifterne.

(1) EFT L 179 af 14.7.1999.

(2) EFT L 143 af 16.6.2000.