DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/875

(2004/C 78 E/0928)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3916/03

af Maurizio Turco (NI), Marco Pannella (NI), Marco Cappato (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI), Benedetto Della Vedova (NI) og Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(17. december 2003)

Om: Mangel på fyldestgørende kontrolstandarder i Italien til sikring af, at læger er i besiddelse af de behørige eksamensbeviser og autorisationer

— Den 5. september 2003 henvendte Fabio Gaetano Arcuri sig efter en ulykke, hvor han i venstre skulder havde pådraget sig et knoglebrud og en forvridning, på skadestuen på San Giacomo-hospitalet i Rom for at komme i den rette behandling.

— På hospitalet kom han i kontakt med den selvbestaltede dr. Roberto Ingravalle, reservelæge på hospitalets ortopædiske afdeling.

— Ingravalle, som mente, at det var nødvendigt med et øjeblikkeligt kirurgisk indgreb, henviste Arcuri til Privatklinikken Pio XI i Rom, hvor han dagen efter udskrivningen fra San Giacomo-hospitalet gennemgik den planlagte operation, som foretoges af Ingravalle selv.

— Som følge af operationens ulyksalige udfald foretog Arcuri ud over at måtte gennemgå endnu en operation og krævende og dyr genoptræning en række undersøgelser vedrørende reservelægen på San Giacomo-hospitalets ortopædiske afdeling, i forbindelse med hvilke han uden vanskeligheder til sin overraskelse kunne konstatere, at Ingravalle aldrig havde taget embedseksamen i medicin og heller aldrig var blevet optaget i registret over kirurger.

— Senere erfaredes det fra nyheder i pressen og på tv, at Ingravalle havde virket som læge på San Giacomo-hospitalet i over 15 år, og at han både havde deltaget som taler på konferencer og som »kendt« ortopædisk specialist i tv-udsendelser transmitteret af det statslige radio- og tv-selskab.

— Den ovenfor beskrevne situation kunne opstå som følge af manglende passende kontrol i forbindelse med såvel ansættelsen i det offentlige sundhedssystem som indledningen af samarbejdet med private strukturer og var,

— som Arcuris tilfælde vidner om, til alvorlig fare og skade for helbredet hos personer, der lod sig behandle inden for såvel det offentlige som det private sundhedssystem.

Kan Kommissionen oplyse, om den agter at indlede undersøgelser og intervenere over for den italienske stat for at få konstateret, om denne i kraft af gældende lovgivning overholder fyldestgørende kontrolstandarder til sikring af, at borgerne behandles af læger, der er i besiddelse af de behørige eksamensbeviser og autorisationer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. februar 2004)

For det første bør det understreges, at de ærede medlemmers forespørgsel ikke har noget tværnationalt indhold, men udelukkende vedrører interne italienske forhold.

For det andet er lægeerhvervet i henhold til Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser (1) forbeholdt indehaverne af et af de eksamensbeviser, der er opført i de relevante bilag eller i de meddelelser, der offentliggøres i henhold til artikel 41, og det er i princippet medlemsstaternes myndigheder, der har ansvaret for, at dette princip overholdes.

For det tredje gør de ærede medlemmer opmærksom på en situation, hvor en person virker som speciallæge uden, ifølge de ærede medlemmers oplysninger, at have nogen form for eksamensbevis som læge, hvilket må betragtes som et enkeltstående tilfælde. Ifølge Kommissionens oplysninger er der intet, der tyder på, at lægeerhvervet i Italien systematisk udøves af personer uden uddannelse og eksamensbeviser. Hvis det var tilfældet ville Kommissionen ikke tøve med at træffe de foranstaltninger, der er fastsat i EF-traktaten, bl.a. i artikel 226.

(1) EFT L 165 af 7.7.1993.