ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2385/98

af Hiltrud Breyer (V) til Kommissionen

(17. juli 1998)

Om: Vedvarende overfoersel af italiensk affald til bortskaffelse i forbraendingsanlaegget for specialaffald i Biebesheim i Tyskland

Myndighederne i Darmstadt har siden 1997 i flere tilfaelde givet det italienske firma 3 R Servizi S.p.A. tilladelse til at overfoere italiensk affald til bortskaffelse i forbraendingsanlaegget for specialaffald (SAV) i Biebesheim i henhold til artikel 4, stk. 2, litra a, og artikel 5, stk. 1, i forordningen om overfoersel af affald inden for Det Europaeiske Faellesskab (EOEF) 259/93(1). Importoeren af affaldet er virksomheden Hessische Industriemuell GmbH.

Hidtil (pr. 24.6.1998) er der givet tilladelser til overfoersel af i alt mindst 7.000 t affald til bortskaffelse fra Italien til Tyskland. Der er bebudet yderligere anmodninger fra firmaet 3 R Servizi S.p.A. Af EU-retlige grunde mener de kompetente myndigheder i delstaten ikke, at de kan saette en stopper for denne import af affald.

Ifoelge bestemmelserne om affald i delstaten Hessen skal myndighederne dispensere fra reglerne i delstatens affaldsforvaltningsplan, for at den hessiske virksomhed kan bortskaffe det italienske affald. Paa det seneste er der imidlertid ikke laengere blevet kraevet en saadan dispensation, fordi de kompetente myndigheder er af den opfattelse, at dette er uforeneligt med EU-retten.

Beroerer kravet om godkendelse af overfoersler af affald til bortskaffelse i henhold til artikel 4, stk. 2, litra a, og artikel 5, stk. 1, i forordningen om overfoersel af affald inden for Det Europaeiske Faellesskab bestemmelsesstatens ret til desuden at kraeve, at modtageren af affaldet opnaar dispensation fra bestemmelserne i affaldsforvaltningsplanen? I bekraeftende fald, paa hvilken maade?

(1) EFT L 30 af 6.2.1993, s. 1.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3728/98

af Anneli Hulthén (PSE) til Kommissionen

(25. november 1998)

Om: Noedvendigheden af nyvurdering af arbejdstidsdirektivet

Foranlediget af Ericson-koncernens beslutning om at flytte produktionen af kreditkort til Skotland og dermed indstille produktionsvirksomheden i Norrkoeping er der opstaaet en debat om, hvorvidt den britiske gennemfoerelse af direktiv 93/104/EF(1) om visse aspekter i forbindelse med tilrettelaeggelse af arbejdstiden kan medvirke til social dumping. Med hensyn til Ericson-koncernens beslutning om at flytte produktionsvirksomhed til Skotland lader det til, at de tidligere undtagelser indroemmet britiske regeringer fra direktivets anvendelse, direkte har medvirket til Ericson-koncernens beslutning om at indstille produktionsvirksomheden i Norrkoeping og i stedet goere brug af en underleverandoer i Skotland, hvor der anvendes den britiske metode til gennemfoerelse af arbejdstidsdirektivet. Alt i alt kan disse spoergsmaal ikke andet end ses som et eksempel paa social dumping, og Kommissionen bedes derfor oplyse foelgende:

Er der efter Kommissionens opfattelse behov for snarest at tage de britiske undtagelser fra arbejdstidsdirektivet op til fornyet overvejelse for at hindre tilfaelde af social dumping paa linje med det, der er sket ved Ericson-koncernens flytning af produktionsvirksomhed til Skotland, og agter Kommissionen i bekraeftende fald at fremskynde sin nyvurdering af de britiske undtagelser fra arbejdstidsdirektivet, saaledes at en saadan nyvurdering kan ske inden aar 2003?

(1) EFT L 307 af 13.12.1993, s. 18.

Samlet svar

afgivet paa Kommissionens vegne af Padraig Flynn paa skriftlige forespoergsler P-3727/98 og P-3728/98

(19. januar 1999)

De aerede medlemmer henvises til Kommissionens svar paa mundtlig forespoergsel nr. H-1128/98 fremsat af Jonas Sjoestedt i spoergetiden under Parlamentets moede den december 1998(1).

(1) Forhandlinger i Parlamentet (december 1998).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2888/98

af Carlos Robles Piquer (PPE) til Kommissionen

(28. september 1998)

Om: Kunstvaerker som betalingsmiddel ved tilbagebetaling af gaeld til Faellesskabet:

Under visse omstaendigheder er undertiden baade virksomheder og privatpersoner af forskellige aarsager noedsaget til at tilbagebetale beloeb til Den Europaeiske Unions kasse.

Af og til kan virksomheders eller privatpersoners oekonomiske situation vaere yderligere forvaerret paa grund af manglende likviditet, saa de som den sidste udvej foretraekke at tilbagebetale gaelden ved at overdrage kunstvaerker, som udgoer en del af deres formue.

Kan Kommissionen oplyse, om det er muligt at anvende kunstvaerker som betalingsmiddel ved tilbagebetaling af gaeld til Den Europaeiske Union, som det er tilfaeldet i medlemsstaterne, hvis virksomheder eller privatpersoner paadrager sig gaeld til statskassen, om der er fastsat bestemmelser herom, og om det har retsvirkning at deponere saadanne kunstvaerker paa nationale museer i medlemsstaterne?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. december 1998)

Kommssionen er i faerd med at indhente de oplysninger, der er noedvendige for at besvare spoergsmaalet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, saa snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2666/98

af Gerhard Hager (NI) til Raadet

(1. september 1998)

Om: Forbindelserne mellem Raadet og Europa-Parlamentet

Begge de foregaaende formandskaber for Raadet har som en foregribelse af Amsterdam-traktaten udvidet Europa-Parlamentets befoejelser inden for den tredje soejle.

1. Hvordan vil det nye formandskab gribe denne praksis an?

2. Hvordan stiller formandskabet sig til kravet om, at Raadets repraesentant skal deltage i Europa-Parlamentets udvalgsmoeder og skal have bemyndigelse til at tale paa Raadets vegne?

3. Det ville vaere en fordel for konsekvensen og kontinuiteten i Europa-Parlamentets arbejde, hvis de forskellige formandskaber udarbejdede en skriftlig beretning om det arbejde, de har faerdiggjort. Hvad mener Raadet om dette forslag?

Svar

(27. november 1998)

Raadet vil, ligesom det har gjort det indtil nu, fortsat anvende stk. 1 og 2 i artikel K.6 i traktaten om Den Europaeiske Union (TEU) med hensyn til underretning, hoering og hensyntagen til Europa-Parlamentets synspunkter. I denne forbindelse vil det oestrigske formandskab i lighed med de to forudgaaende formandskaber hoere Europa-Parlamentet om udkast til juridisk bindende retsakter paa de omraader, der er omfattet af TEU's afsnit VI.

Med hensyn til om Raadets repraesentanter skal deltage i Parlamentets udvalgsmoeder, skal der mindes om, at Raadets formandskab regelmaessigt deltager i parlamentsudvalgenes moeder for at debattere de i afsnit VI omhandlede spoergsmaal.

Raadet vil gerne erindre om, at Europa-Parlamentet som i de foregaaende aar i slutningen af 1998 i forbindelse med den aarlige droeftelse, der finder sted i henhold til artikel K.6, vil faa forelagt en statusoversigt over Raadets arbejde paa de omraader, der er omfattet af afsnit VI i TEU. I oevrigt faar Europa-Parlamentet hvert aar forelagt en rapport om Unionens fremskridt, bl.a. inden for retlige og indre anliggender.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2536/98

af André Fourçans (PPE) til Kommissionen

(1. september 1998)

Om: De europaeiske finansmarkeders aktiviteter

Naar euroen kommer, vil det medfoere en stadig voksende integrering af de europaeiske finansmarkeder. Et foerste tegn herpaa var meddelelsen for nylig om alliancen mellem boerserne i London og Frankfurt.

Mener Kommissionen, at der med disse nye rammebetingelser, som efterhaanden vil finde deres endelige form, boer tilstraebes en staerkere harmonisering af reglerne for de europaeiske finansmarkeders aktiviteter, eller mener den, at det ville vaere klogt at arbejde hen imod oprettelse af en europaeisk kontrolinstitution i lighed med den amerikanske Fondsboers- og Valutakommission?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(13. oktober 1998)

Euroen vil meget hurtigt medfoere en oeget integration paa de finansielle engrosmarkeder. Denne aendring er en foelge af beslutningen om at foere den monetaere politik via pengemarkedsinstrumenter, sammenkoblingen af de nationale pengemarkeder i realtid via Target og de nationale myndigheders beslutning om at udstede ny gaeld i euro og redenominere eksisterende gaeld fra begyndelsen af 1999. Fjernelsen af kursrisici og valutamatchingreglerne vil ogsaa faa stor betydning for aktie- og obligationsmarkederne og for de laantagende virksomheders og investorernes adfaerd.

Kommissionen er dog ogsaa klar over, at indfoerelsen af euroen vil goere de tilbagevaerende lakuner og smuthuller i det indre marked for finansielle tjenesteydelser mere synlige. For at faa fuldt udbytte af indfoerelsen af euroen er det afgoerende, at de finansielle markeders funktion stroemlines. For at sikre, at dette bliver tilfaeldet, vil Kommissionen i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europaeiske Raad i Cardiff i juni 1998 inden aarets udgang fremlaegge en "handlingsramme" med henblik paa at gennemfoere forbedringer i det indre marked for finansielle tjenesteydelser. Denne ramme vil danne baggrund for en undersoegelse af, hvor effektiv gennemfoerelsen af den nuvaerende lovgivning er, for en paapegning af de svagheder, der kraever lovaendringer, og for en redegoerelse for Kommissionens synspunkter vedroerende moderniseringen af reguleringen for de finansielle markeder. Denne strategiske undersoegelse traekker paa en bred vifte af indlaeg fra markedsaktoerer, repraesentative organer, regulerende myndigheder og tilsynsmyndigheder.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2622/98

af Niels Sindal (PSE) til Kommissionen

(1. september 1998)

Om: Salg af farmaceutiske specialiteter

I direktiv 75/319(1) paalaegges det medlemsstaterne at sikre, at fremstilling af medicinske specialiteter betinges af besiddelsen af en tilladelse. Denne tilladelse kraeves dog ikke for forarbejdning, opdelinger og aendringer af indpakning, for saa vidt disse processer udelukkende udfoeres med henblik paa detailudlevering ved farmaceuter paa et apotek.

Dette har faaet sundhedsstyrelsen i Danmark til at udstede et generelt forbud mod at bryde farmaceutiske specialiteter, herunder multipakninger. Spoergsmaalet er om brydning af farmaceutiske specialiteter virkelig skal opfattes som fremstilling af medicin?

Mener Kommissionen ikke, at direktiv 75/319 giver apoteksfarmaceuter en generel ret til at bryde specialitetspakninger?

Svar afgivet af Martin Bangemann paa Kommissionens vegne

(1. oktober 1998)

I henhold til artikel 16 i Raadets direktiv 75/319/EOEF af 20. maj 1975 om tilnaermelse af lovgivning om laegemidler(2) skal medlemsstaterne sikre, at enhver proces i forbindelse med opdeling, indpakning og praesentation af laegemidler er betinget af en tilladelse til fremstilling. Som undtagelse kraeves denne tilladelse ikke, naar disse processer udfoeres med henblik paa detailudlevering ved farmaceuter paa et apotek.

I henhold til Raadets direktiv 92/27/EOEF af 31. marts 1992(3) om etikettering af og indlaegssedler til humanlaegemidler kraeves det imidlertid, at alle laegemidler uden undtagelse ved salg skal vaere forsynet med en maerkning og en indlaegsseddel, som er i overensstemmelse med kravene i dette direktiv. Saaledes kan apotekere, som opdeler emballager med farmaceutiske specialiteter kun udlevere de laegemidler, der fremkommer efter disse opdelinger, hvis de er forsynet med en maerkning og en indlaegsseddel som foreskrevet i direktiv 92/27/EOEF. Dette krav bevirker, at de opdelingsprocesser, som apotekere foretager, bliver om ikke ulovlige, saa i det mindste meget vanskelige at gennemfoere i praksis.

(1) EFT L 147 af 9.6.1975, s. 13.

(2) EFT L 147 af 9.6.1975.

(3) EFT L 113 af 30.4.1992.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2246/98

af Allan Macartney (ARE) til Kommissionen

(16. juli 1998)

Om: Registreringsordning for heste

Mange steder i Den Europaeiske Union sondres der skarpt mellem heste, der opdraettes til koedproduktion, og heste, som anvendes til rekreative formaal. Har Kommissionen paa denne baggrund overvejet at indfoere en registreringsordning, der indebaerer, at heste, som ikke opdraettes til koedproduktion, fortsat kan behandles med de laegemidler, man i oejeblikket anvender mod gaengse lidelser?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler

(21. september 1998)

Heste (og andre hovdyr som f.eks. aesler og ponyer) anvendes som "levnedsmiddelproducerende dyr" i Faellesskabet. Hvis de slagtes, og deres koed anvendes til konsum, gaelder bestemmelserne i Raadets direktiv 64/433/EOEF af 26. juni 1964 om sundhedsmaessige problemer vedroerende handelen med fersk koed inden for Faellesskabet(1).

Da heste, som anvendes i forbindelse med sport, ikke indgaar i menneskers foedekaede, er det blevet foreslaaet, at de boer udelukkes fra bestemmelserne vedroerende restkoncentrationer i Raadets direktiv 81/851/EOEF af 28. september 1981 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om veterinaermedicinske praeparater(2) samt Raadets forordning (EOEF) 2377/90 af 26. juni 1990 om en faelles fremgangsmaade for fastsaettelse af maksimalgraensevaerdier for restkoncentrationer af veterinaermedicinske praeparater i animalske levnedsmidler(3). Mange heste indgaar imidlertid i levnedsmiddelproduktionen efter deres doed, uanset om de har vaeret holdt til koedproduktion eller til rekreative formaal. Dette gaelder ogsaa for heste i lande, hvor hestekoed normalt ikke spises, idet disse heste ofte udfoeres til andre lande, hvor de slagtes for at blive benyttet til levnedsmidler. Det er ikke nemt at skelne mellem dyr til sport og dyr til koedproduktion. Ethvert kontrolsystem skal vaere baade enkelt og paalideligt. Hvis det udelukkende bygger paa dokumentation (isaer naar der blot er tale om erklaeringer fra hesteejerne), opfylder det ikke disse krav. For at loese dette problem er der foreslaaet maerkning, der ikke kan slettes, saasom mikrochips, braendemaerkning og tatovering, og det droeftes for oejeblikket, om disse midler vil kunne benyttes effektivt. Det er klart, at en eventuel loesning vil skulle gaelde for hele Faellesskabet og ikke kun for enkelte medlemsstater.

Kommissionen soeger at finde frem til en loesning paa de nuvaerende problemer, hvorved der tages hensyn til principperne for forbrugerbeskyttelse.

(1) EFT L 121 af 29.7.1964.

(2) EFT L 317 af 6.11.1981.

(3) EFT L 224 af 18.8.1990.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2155/98

af Antoni Gutiérrez Díaz (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. juli 1998)

Om: En professionel fodboldspillers karriere

De spanske medier har meddelt, at der har vaeret forhandlinger om at saelge den unge fodboldspiller, Ivan de la Peña, der i oejeblikket har kontrakt med F. C. Barcelona, til en af de to italienske klubber, Lazio og Inter.

Ifoelge de offentliggjorte oplysninger har F. C. Barcelonas ledere tilsyneladende mod spillerens oenske tilbudt Lazio betydeligt bedre vilkaar end Inter.

1. Mener Kommissionen, at en professionel spiller kan betragtes som en ren handelsvare, og at han, hvis den ene klub tilbyder samme vilkaar som den anden, ikke som menneskeligt vaesen skulle have ret til at vaelge?

2. Kan det ikke udledes af hele intentionen bag Bosman-dommen, at spillernes ret til selv at vaelge professionel karriere skal respekteres?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn

(2. oktober 1998)

Kommissionen ser sig ikke i stand til at udtale sig om detaljerne ved den omtalte transfer af en fodboldspiller, som er blevet solgt af en spansk til en italiensk klub, idet Kommissionen ikke har noget naermere kendskab til de paagaeldende transferforhandlinger.

Kommissionen henleder dog det aerede medlems opmaerksomhed paa, at lovgivningen vedroerende professionelle sportsfolks ansaettelsesforhold henhoerer under medlemsstaternes kompetence. Af EF-retten, som denne tolkes af EF-Domstolen (Bosman-sagen)(1), fremgaar det blot, at professionelle sportsfolk paa lige fod med alle andre arbejdstagere kan goere brug af deres ret til fri bevaegelighed. Som foelge heraf henhoerer en spillers valg af klub og de naermere betingelser for en transfer under den nationale lovgivning og princippet om partsautonomi, i det omfang der ikke laegges hindringer i vejen for den frie bevaegelighed.

(1) Sag C-415/93 (1995), Samling af Afgoerelser 1995, s. I-4921.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2466/98

af Hiltrud Breyer (V) til Kommissionen

(30. juli 1998)

Om: Fortsat overfoersel af italiensk affald til bortskaffelse i forbraendingsanlaegget SVA Biebesheim/Tyskland

Siden 1997 har lokalregeringen i Darmstadt i flere tilfaelde paa grundlag af artikel 4, stk. 2, litra a), og artikel 5, stk. 1, i bortskaffelsesforordningen (EOEF) 259/93(1), givet det italienske firma 3 R Servizi S.p.A. tilladelse til at overfoere italiensk affald til bortskaffelse i forbraendingsanlaegget SVA Biebesheim. Importoer af affaldet er "Hessische Industriemuell GmbH" (HIM).

I alt er der indtil nu (24.6.1998) givet tilladelse til overfoersel af mindst 7.000 t affald fra Italien til bortskaffelse i Tyskland. Firmaet 3 R Servizi S.p.A. har bebudet yderligere ansoegninger. De kompetente delstatsmyndigheder ser sig af faellesskabsretlige aarsager ude af stand til at hindre denne import af affald.

Er det i henhold til faellesskabsretten tilladt, at delstaten Hessen eller den kompetente myndighed paa bestemmelsesstedet forbyder import af affald fra en anden medlemsstat under henvisning til anvendelse af naerhedsprincippet, hvis importoeren har mulighed for til bortskaffelsen at anvende et naermere anlaeg, der mindst sikrer samme hoeje sundheds- og miljoebeskyttelsesniveau? Hvilken rangorden er der mellem princippet om selvbestemmelse i forbindelse med bortskaffelse og naerhedsprincippet? Har den kompetente myndighed paa bestemmelsesstedet ret til ikke at imoedekomme ansoegningen om overfoersel af affald med henblik paa bortskaffelse ud fra et sigte om reduktion af transportrisikoen?

(1) EFT L 30 af 6.2.1993, s. 1.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2821/98

af Umberto Bossi (NI) til Kommissionen

(17. september 1998)

Om: Tilbagebetaling af "Europa-afgiften" fra den italienske regering

I forbindelse med det finanspolitiske indgreb i 1997 indfoerte den italienske regering den saakaldte Europa-afgift for at tilpasse de italienske finanser til kravene i Maastrikt-traktaten vedroerende overgangen til den tredje etape i indfoerelsen af den faelles valuta.

Den italienske finansminister har for nylig udtalt, at 60 % af denne afgift vil blive tilbagebetalt til skatteyderne inden udgangen af 1998.

En raekke medlemsstater har flere gange rejst tvivl om denne afgifts lovlighed, netop paa grund af forpligtelsen til tilbagebetaling.

Hvis den italienske regering som lovet tilbagebetaler en del af "Europa-afgiften" til skatteyderne, mener Kommissionen da ikke, at det, der foregiver at vaere en afgift, i virkeligheden er et tvangslaan, der paatvinges italienerne?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy

(3. november 1998)

Den italienske regering har udfoldet omfattende budgetkonsolideringsbestraebelser i de seneste aar, saerlig i 1997. Bestraebelserne har gjort det muligt for Italien at overholde budgetkriterierne i traktaten om Den Europaeiske Union og faa adgang til tredje fase af Den OEkonomiske og Monetaere Union. Som led heri indeholdt finansloven for 1997 en raekke foranstaltninger paa skatteomraadet, navnlig en forhoejet indkomstskat ("Tassa per l'Europa").

Da "Tassa per l'Europa" blev vedtaget, blev der givet udtryk for, at den politiske hensigt var at tilbagebetale skatteyderne en del af afkastet af denne skatteforhoejelse i de kommende aar paa vilkaar, der senere skulle fastsaettes. Den italienske finansministers nylige erklaeringer skal ses som led i de politiske forpligtelser, den italienske regering havde paataget sig.

Registreringen af budgetindtaegter og udgifter sker altid paa ganske bestemte administrative betingelser. I den forbindelse afviger registreringen af afkastet af "Tassa per l'Europa" som budgetindtaegt ikke fra afkastet af andre skatter.

En formel beslutning, der traeffes efter inddrivelsen, og som bestaar i tilbagebetaling til skatteyderne af en del af indtaegten fra "Tassa per l'Europa", vil vaere en ny budgetforanstaltning, der formelt og regnskabsmaessigt intet har at goere med den oprindelige inddrivelse af skatteforhoejelsen. Den dertil svarende udgift vil blive opfoert paa budgettet for det aar, i loebet af hvilket den afholdes.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2738/98

af James Moorhouse (ELDR) til Raadet

(8. september 1998)

Om: Libanesiske fanger i Syrien

Hvilke pressionsmidler har Raadet benyttet under forhandlingerne om en Euro-Middelhavsaftale om associering med Syrien eller inden for rammerne af den faelles udenrigs- og sikkerhedspolitik for at faa den syriske regering til at loeslade de 250 libanesere, der stadig tilbageholdes i syriske faengsler?

Svar

(14. december 1998)

1. Standardklausulen vedroerende menneskerettigheder er indeholdt i forhandlingsdirektiverne med henblik paa en associeringsaftale med Syrien. Denne klausul, hvori det hedder, at forbindelserne mellem parterne bygger paa respekten for de demokratiske principper og de grundlaeggende menneskerettigheder, som danner grundlaget for deres interne og internationale politik, udgoer et vaesentligt element i aftalen. Forhandlingerne med Syrien blev indledt i april 1998, og anden forhandlingsrunde fandt sted den 20.-21. oktober 1998. Raadet foelger noeje alle aspekter af forhandlingerne.

2. Syrien har ogsaa undertegnet Barcelona-erklaeringen, i hvilken deltagerne lovede at handle i overensstemmelse med FN's pagt og verdenserklaeringen om menneskerettigheder samt i overensstemmelse med andre forpligtelser i henhold til folkeretten, samt at udvikle retsstatsprincippet og demokratiet i deres politiske systemer.

3. Raadet foelger noeje spoergsmaalet om libanesiske fanger i Syrien. Det noterede sig, at de syriske myndigheder den 5. maj 1998 havde frigivet 121 tilbageholdte.

4. Raadet kan forsikre det aerede medlem om, at det ikke vil toeve med at bruge alle de midler - af formel eller uformel art - der er til dets raadighed, med henblik paa at opfordre de syriske myndigheder til at overholde retsstatsprincipperne og retsreglerne, saaledes at alle fanger, der er tilbageholdt med urette, kan frigives.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1979/98

af Jaak Vandemeulebroucke (ARE) til Kommissionen

(30. juni 1998)

Om: Ansaettelse af direktoeren for Det Europaeiske Center for Validering af Alternative Metoder

Det er for nylig kommet frem, at direktoeren for Den Europaeiske Center for Validering af Alternative Metoder kun er blevet udnaevnt for en periode paa to aar, skoent denne periode normalt skulle vaere paa fem aar, hvilket ogsaa anbefales af CEVMA's raadgivende videnskabelige udvalg.

Hvad er Kommissionens holdning hertil, og hvad er dens vurdering af den videnskabelige trovaerdighed for en direktoer, som kun har to aar til sin raadighed?