SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0836/96 af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen (12. april 1996)

Om: Udoevelse af erhvervet som odontolog

Kommissionen er uden tvivl ikke uvidende om de problemer, der er forbundet med fortolkningen af visse punkter i den italienske lov 409/85 og 471/88 i forhold til direktiverne 78/686 ((EFT L 233 af 24.8.1978, s. 1. )), 78/687 ((EFT L 233 af 24.8.1978, s. 10. )) og 93/16 ((EFT L 165 af 7.7.1993, s. 1. )) med hensyn til retten til at udoeve et erhverv som odontolog. Det er navnlig ikke klart, om den italienske lov 471/88 forbyder alle de laeger, der beskaeftiger sig med odontosmatologi at udoeve erhverv som odontolog udelukkende inden for laegestanden, som det allerede er tilfaeldet i Frankrig.

Kan Kommissionen i saa fald oplyse, om den dom, der blev afsat den 1. juni 1995 af Domstolen (sag C 40/93) medfoerer, at laeger, der er registreret i laegefortegnelsen, fratages retten til at fungere som odontologer i henhold til lov 471/88?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (24. maj 1996)

Kommissionen er bekendt med de vanskeligheder, som fortolkningen af visse punkter i lov 409/85 og 471/88 giver anledning til paa internt plan i Italien. Det ligger fast, at fortolkningen skal foretages af de nationale domstole, som dog altid kan forelaegge EF-Domstolen et praejudicielt spoergsmaal, dersom den nationale domstol staar over for et spoergsmaal om fortolkning af EF-retten.

Ved dom afsagt den 1. juni 1995 i sag C-40/93 (Kommissionen mod Italien) konstaterede EF-Domstolen, at Italien - ved med hjemmel i lov 471 af 31. oktober 1988 at have fastsat en laengere frist nemlig indtil universitetsaaret 1984/1985, hvad angaar eksamensbeviser i medicin og kirurgi i forhold til den frist (28. januar 1980), der var fastsat i artikel 8 i direktiv 78/686/EOEF om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for praktiserende tandlaeger ((EFT L 233 af 24.8.1978. )) - havde tilsidesat de forpligtelser, der paahviler landet i henhold til artikel 19 og artikel 1 i direktiv 78/687/EOEF om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tandlaege. Forholdet er nemlig det, at paa det tidspunkt, hvor man vedtog direktiverne 78/686/EOEF og 78/687/EOEF, som forpligter Italien til at indfoere et selvstaendigt tandlaegeerhverv, da tandpleje i denne medlemsstat udoevedes af laeger. Som en overgangsbestemmelse gav artikel 19 i direktiv 78/686/EOEF saadanne laeger ret til fortsat at udoeve erhvervet som tandlaege og at flytte til andre medlemsstater som tandlaeger, forudsat at de bl.a. har paabegyndt deres laegeuddannelse foer 28. januar 1980.

Denne dom, der blev afsagt i en sag om traktatbrud, har kun deklaratorisk vaerdi og kan ikke i intern ret affoede de af det aerede medlem naevnte retsvirkninger, nemlig at fratage laeger, som er registreret som italienske tandlaeger, retten til at udoeve hvervet som tandlaege, jf. lov 471/88. I henhold til EF-traktatens 171 skal den medlemsstat, der ifoelge EF-Domstolen har begaaet traktatbrud, traeffe alle de foranstaltninger, der er noedvendige til opfyldelse af dommen. Det paahviler saaledes de italienske myndigheder at bringe den italienske lovgivning i overensstemmelse med EF-retten. Endvidere skal de nationale domstole - paa internt plan - om noedvendigt drage konsekvenserne af denne dom, og hvis der maatte vaere problemer i forbindelse med fortolkningen af EF-retten, kan den nationale domstol gaa til EF-Domstolen ved at forelaegge et praejudicielt fortolkningsspoergsmaal.