ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0776/00

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(16. marts 2000)

Om: Subventionering af benzinpriserne på tankstationer i det hollandske grænseområde

1. Er det Kommissionen bekendt, at der i det hollandske grænseområde ind mod Tyskland sker en statsstøttet totrinsnedsættelse af salgsprisen for benzin (differentieret efter afstande til grænsen på henholdsvis 0-10 km og 10-20 km)?

2. Hvordan stiller Kommissionen sig til den kendsgerning, at salgsprisen for benzin på grund af disse subventioner i enkelttilfælde er faldet til under tyske grossisters kostpris?

3. Passer det, at disse subventioner blev afskaffet den 1. marts 2000?

Svar på Kommissionens vegne afgivet af Mario Monti

(10. maj 2000)

1. Kommissionen har allerede vedtaget en beslutning om den støtte, som det ærede medlem omtaler.

Den 3. juni 1998 indledte Kommissionen en procedure efter EF-traktatens artikel 88 (tidligere artikel 93), stk. 2, om den statsstøtte, som Nederlandene ydede nederlandske tankstationer i grænseområdet til Tyskland(1). Kommissionen vedtog sin beslutning om denne sag den 20. juli 1999(2).

I denne beslutning blev det fastslået, at støtten til 450 tankstationer var uforenelig med fællesmarkedet og skulle tilbagesøges. Støtten til 183 mindre tankstationer faldt ind under de minimis-reglen og udgjorde derfor ikke støtte som omhandlet i traktaten.

Kommissionen henviser til den offentliggjorte beslutning, hvis det ærede medlem ønsker nærmere detaljer.

2. Kommissionen må (som i ovennævnte tilfælde) nødvendigvis fastslå, at en støtteforanstaltning er uforenelig med fællesmarkedet, når den er konkurrencefordrejende og påvirker handelen mellem medlemsstaterne. Kommissionen har i sin beslutning fastslået de konkurrencefordrejende virkninger, som det ærede medlem omtaler, og taget dem i betragtning.

3. Den nederlandske regering har meddelt Kommissionen, at ordningen blev ophævet den 1. februar 2000.

(1) EFT C 307 af 7.10.1998, s. 10.

(2) EFT L 280 af 30.10.1999, s. 87.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0587/00

af Mark Watts (PSE) til Kommissionen

(29. februar 2000)

Om: En bæredygtig europæisk transportpolitik

Hvordan vurderer Kommissionen den uundgåelige konflikt mellem ønsket om hurtigst muligt at opnå de økonomiske fordele af de transeuropæiske transportnet og nødvendigheden af, at der i tilstrækkelig grad skal tages hensyn til miljøet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(13. april 2000)

Ifølge EF-traktatens artikel 6 (tidl. artikel 3c) skal miljøbeskyttelseskrav integreres i alle aspekter af Fællesskabets politikker, især med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling. Denne integration omtales ligeledes i artikel 2 i beslutningen om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet (TEN-T), som blev vedtaget af Rådet og Parlamentet ved den fælles beslutningsprocedure i 1996(1). Nævnte artikel foreskriver endvidere, at nettet skal sikre en bæredygtig mobilitet for personer og gods og medvirke til at opfylde Fællesskabets målsætninger på miljø- og konkurrenceområdet samt bidrage til at styrke den økonomiske og sociale samhørighed. Det hedder tillige, at der skal tages hensyn til de forskellige transportformers komparative fordele, og at den eksisterende kapacitet skal udnyttes optimalt.

Ifølge retningslinjerne skal TEN-T-nettet være fuldført i 2010. Kommissionen arbejder sammen med medlemsstaterne og alle berørte parter om at realisere dette mål og samtidig sikre, at Fællesskabets borgere og erhvervsliv opnår varige fordele. Projekter af fælles interesse, der tager sigte på at udvikle TEN-T-nettet, underkastes en miljørisikovurdering i henhold til fællesskabsreglerne, hvor dette er påkrævet. Kommissionen har også vedtaget et forslag til direktiv om strategisk vurdering af bestemte planers og programmers virkning på miljøet(2). Rådet nåede til fuld politisk enighed om dette forslag ved førstebehandlingen i december 1999. Kommissionen mener, at strategisk miljøvurdering i de tidligste faser af den nationale planlægningsproces, hvori der tages højde for forskellige valgmuligheder med hensyn til politik og infrastrukturudvikling, i betydelig grad kan fremme integrationen af transportanliggender og miljøhensyn og bidrage til at reducere behovet for miljøkorrigerende foranstaltninger på projektniveau.

Kommissionen er for øjeblikket ved at overveje, hvorledes den bedst kan tage disse spørgsmål op i sin rapport om revision af TEN-T-retningslinjerne, som skal forelægges Rådet og Parlamentet til sommer.

(1) EFT L 228 af 9.9.1996.

(2) EFT C 83 af 25.3.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1903/00

af Marietta Giannakou-Koutsikou (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: Adnan Oktar-sagen

Science Research Foundation (SRF) er en ikke-statslig organisation, som blev oprettet i henhold til lov 743 og 903, og som har været aktiv i Istanbul siden 1990. Adnan Oktar er ærespræsident for SRF. Sammen med 90 andre mennesker blev han arresteret den 12. november 1999, og han sidder stadig fængslet indtil retssagens afslutning. der fandt en stor politiaktion sted omkring klokken tre om morgenen i 48 forskellige huse, hvor alle disse mennesker blev taget i forvaring, deriblandt Adnan Oktar. Ifølge vore informationer blev menneskerettighederne krænket adskillige gange under denne politiaktion, og både under og efter arrestationerne blev der anvendt vold. Politiet påstår, at SRF er en kriminel organisation. Der er tidligere fremsat to andre beskyldninger mod Adnan Oktar, men han er begge gange blevet renset. Retssagen mod Adnan Oktar er indledt. Under det første retsmøde den 7. april 2000 krævede den offentlige anklager de tilbageholdte SRF-medlemmer løsladt, fordi der ikke var fundet skygge af beviser. Det andet retsmøde finder sted den 2. juni 2000.

Kan Kommissionen eftersom Tyrkiet er et ansøgerland oplyse, om den kender til denne sag, og hvilke foranstaltninger den, hvis den finder, at der er tale om et brud på menneskerettighederne, agter at træffe for at sikre, at sådanne hændelser ikke gentager sig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Verheugen

(7. juli 2000)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1020/00 fra Manisco(1).

(1) EFT C 26 E af 26.1.2001, s. 144.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0507/00

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(28. februar 2000)

Om: Måling af levestandarden i de forskellige regioner

Kan Kommissionen i fortsættelse af svaret på skriftlig forespørgsel E-2223/99(1), hvori Kommissionen oplyste BNP pr. indbygger i reelle tal og det tilsvarende regionale BNP i reelle tal for hele Unionen, oplyse, om den er overbevist om, at disse tal udgør det bedst tilgængelige grundlag for vurdering af levestandarden i de forskellige regioner og om der findes en metode, som gør det muligt at tage hensyn til den indtægt, som indtjenes i én region af en person, som er bosiddende i en anden f.eks. en person, som er bosiddende i South East England og arbejder i London og opstille statistikker baseret på den personlige indkomst snarere end det regionale BNP?

(1) EFT C 203 E af 18.7.2000, s. 150.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(3. april 2000)

Bruttonationalproduktet (BNP) er værdien af den produktion, der frembringes af indenlandske produktionsenheder. Værdien af produktionen er lig summen af de indkomster (lønninger, huslejer og fortjenester), der skabes under produktionsprocessen. Det regionale BNP er følgelig en samlet indikator for produktionen i en given region og er velegnet til at måle regionernes økonomiske udviklingsniveau.

Indkomsterne fra produktionen er imidlertid ikke identiske med borgernes disponible indkomster. Forskellen beror på skat og overførsler. Desuden anslås det regionale BNP på produktionsstedet, mens den disponible indkomst bør anslås på husstandens hjemsted.

Kommissionen råder ikke endnu over oplysninger om husstandenes disponible indkomst på regionalt plan. Da man i 1995 reviderede det europæiske regnskabssystem, fastlagde man dog, hvilke metodologiske principper der var påkrævede for at kunne udarbejde regionale regnskaber for husstandene. Dette arbejde, som blev udført i samarbejde med de nationale statistiske kontorer, vil give de første oplysninger på området fra 2001. Oplysningerne vil jævnligt blive offentliggjort og vil give brugerne en yderligere indikator til at måle forskelle mellem regionerne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0365/00

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(14. februar 2000)

Om: Støtte til selskaber fra medlemsstaterne med oversøiske interesser

Mener Kommissionen, at selskaber med oversøiske interesser, der modtager støtte fra visse medlemsstater, nyder urimelige fordele i forhold til selskaber i lande, der ikke yder en tilsvarende støtte? Kan Kommissionen give nærmere oplysninger om de enkelte medlemsstaters støtte til deres egne selskabers oversøiske interesser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(10. april 2000)

Det ærede medlem henviser til visse medlemslandes eventuelle støtte til deres egne selskabers oversøiske interesser. Hvis disse foranstaltninger tilsyneladende giver støttemodtagerne økonomiske fordele og desuden kun gælder for visse virksomheder eller visse aktiviteter, og hvis de eventuelt fordrejer handelen inden for Fællesskabet, kan de højst sandsynligt falde ind under EF-traktatens statsstøtteregler.

Kommissionen traf for nylig en beslutning om et strengere syn på støtte til store virksomheders direkte investeringer i udlandet (jf. Kommissionens beslutning af 14. oktober 1998 om Østrigs støtte til LiftgmbH(1)).

Kommissionen kan desværre ikke give det ærede medlem nærmere oplysninger om, hvor meget hvert medlemsland bidrager med til støtte for virksomhedernes oversøiske interesser.

(1) EFT L 142 af 5.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1172/00

af Marialiese Flemming (PPE-DE) til Kommissionen

(12. april 2000)

Om: Forskelsbehandling på grund af alder på sundhedsområdet

I Amsterdam-traktaten er der for første gang fastlagt et forbud mod forskelsbehandling på grund af alder (EF-traktatens artikel 13). Alligevel findes der nogle medlemsstater, hvor bestemte og for det meste dyre behandlingsmetoder eller operationer ikke længere dækkes for mennesker fra og med en bestemt alder.

Har Kommissionen nøjagtige oplysninger om den konkrete situation i de enkelte medlemsstater med hensyn til forskelsbehandling på grund af alder på sundhedsområdet?

Vil Kommissionen videregive disse oplysninger til Europa-Parlamentet?

Mener Kommissionen, at alle medlemsstater må sikre mennesker, uafhængigt af alder, enhver form for lægebehandling, og at udgifterne hertil må dækkes af de relevante socialforsikringer?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen i bekræftende fald træffe for at bekæmpe forskelsbehandling på grund af alder på sundhedsområdet, og hvordan skal dette gennemføres konkret i medlemsstaterne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(8. juni 2000)

Medlemsstaterne har hver især ansvaret for at tilrettelægge deres egne sociale sikringsordninger, herunder sundhedsordninger, og fastsætte betingelserne for ret til ydelser under disse ordninger. Kommissionen har foreslået en samordnet strategi til modernisering af den sociale beskyttelse(1) på grundlag af fire overordnede mål, hvoraf et er at sikre en kvalitetsbetonet og bæredygtig sundhedspleje, og denne blev vedtaget af Rådet(2).

Med hensyn til data henviser Kommissionen det ærede medlem til dens beretning om social beskyttelse i Europa 1999, som indeholder en ajourføring af den seneste udvikling i medlemsstaternes ordninger for sundhedspleje(3), og den gensidige informationsordning om social beskyttelse i medlemsstaterne (MISSOC)(4). Kommissionen har dog ingen mere præcise data om ydelser eller behandlinger, der gives til ældre eller andre specifikke befolkningsgrupper inden for medlemsstaternes ordninger for sundhedspleje.

Kommissionen understreger ikke desto mindre i sin meddelelse Et Europa for alle aldersgrupper til fremme af velstand og solidaritet mellem generationerne(5), at der er behov for at forbedre adgangen til sundhedsmæssig behandling for alle aldre og også for ældre, samt at der er behov for et passende tilbud af kvalitetsbetonet sundhedspleje for meget gamle og svage personer.

Herudover har Kommissionen fokuseret på spørgsmålet om forskelsbehandling i forbindelse med adgang til offentlige ydelser, herunder sundhedspleje, i sit forslag til et handlingsprogram til bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering(6).

(1) KOM(1999) 347 endelig udg.

(2) EFT C 8 af 12.1.2000.

(3) KOM(2000) 163 endelig udg.

(4) Web-stedet: http://europa.eu.int/comm/employment_social/soc-prot/missoc98/english/f_main.htm.

(5) KOM(1999) 221 endelig udg.

(6) KOM(1999) 567 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1062/00

af Karl von Wogau (PPE-DE) til Kommissionen

(4. april 2000)

Om: Afgifter ved indrejse med sports- og fritidsbåde i græske farvande

Er det Kommissionen bekendt, at Grækenland siden den 14. januar 2000 har opkrævet indrejsegebyrer for sports- og fritidsbåde, der ikke er permanent stationeret i græske havne, ved siden af de normale havnegebyrer?

I henhold til den græske stats lov 2743/1999, artikel 11, opkræver f.eks. havneforvaltningen i Chios for en sports- og fritidsbåd med en længde på mere end 7 meter en afgift på 2.000 dr. pr. meter bådlængde, når yachten for første gang anløber en græsk havn. Denne afgift gælder i 30 dage. Forlader yachten græsk farvand, inden de 30 dage er gået, for derefter atter at anløbe en græsk havn, forlanges der endog 15.000 dr. pr. meter bådlængde. Overtrædelser af denne lov medfører en bøde på mellem 200.000 og 5.000.000 dr.

Er Kommissionen af den opfattelse, at disse gebyrer er forenelige med den frie bevægelighed i Den Europæiske Union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(6. juni 2000)

De oplysninger, som Kommissionen ligger inde med, er ikke komplette og har ikke i øjeblikket kunnet efterkontrolleres fuldt ud, fordi Grækenland endnu ikke er opfordret til at fremsætte sine bemærkninger.

Med disse forbehold har den pågældende afgift imidlertid mange punkter til fælles med en afgift med samme virkning som importtold, der strider mod EF-traktatens artikel 23 og 25 (tidligere artikel 9 og 12).

Afgiftspligten synes nemlig at opstå ved indsejling i græsk farvand af en lystbåd med en længde på mere end 7 meter, som ikke har fast hjemsted i Grækenland. Denne afgift synes således at være en ensidigt fastsat pengeydelse, som opkræves for fællesskabsvarer (i det påkommende tilfælde lystbåde), der krydser grænsen. Hvis dette er tilfældet, opfylder den definitionen af afgift med samme virkning som importtold.

Den synes heller ikke at høre ind under nogen af de tre undtagelser, som gør det muligt at acceptere, at en given afgift ikke har samme virkning (en generel intern gebyrordning; modydelse til en tjenesteydelse, som bestemmes konkret og leveres individuelt til den afgiftspligtige, forudsat at modydelsen står i et rimeligt forhold til den nævnte tjenesteydelse; afgift opkrævet i forbindelse med kontrol med det formål at opfylde forpligtelser i henhold til fællesskabsbestemmelserne).

Da de undersøgte importafgifters forenelighed med fællesskabsretten er tvivlsom, vil Kommissionen optage kontakt med Grækenland for at kaste lys over situationen. Kommissionen vil optage de nødvendige kontakter for at indsamle alle tænkelige præciseringer af de af det ærede medlem afgivne oplysninger. Den vil i påkommende tilfælde behandle sagen inden for rammerne af proceduren i EF-traktatens artikel 226 (tidligere artikel 169).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1063/00

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(4. april 2000)

Om: Eid-el-Kabir-ritualet en krænkelse af EU-direktiver og fransk lovgivning

Det turde være Kommissionen bekendt, at den religiøse fåreslagtning under den årlige Eid-el-Kabir-festival ved Paris er brutal og ulovlig.

Det er ikke kun på eklatant vis i modstrid med fransk lov, men også med Rådets direktiv 93/119/EF(1), der bl.a. forbyder rituel slagtning i det fri. Desuden pines og mishandles dyrene ofte meget inden slagtningen, hvilket er i modstrid med artikel 3 i direktiv 93/119/EF.

1. Hvorfor har Kommissionen som traktaternes og den europæiske lovgivnings vogter ikke hidtil grebet ind?

2. Hvornår indleder Kommissionen traktatbrudsprocedure (jf. art. 226) mod Frankrig på grund af manglende gennemførelse af direktiv 93/119/EF?

(1) EFT L 340 af 31.12.1993, s. 21.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(11. maj 2000)

Medlemsstaterne er ansvarlige for håndhævelsen af fællesskabslovgivningen vedrørende slagtning og aflivning af dyr i henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv nr. 93/119/EF af 22. december 1993 om beskyttelse af dyr på slagte- eller aflivningstidspunktet.

Kommissionen er orienteret om behandlingen af dyr under dette arrangement. Den utilstrækkelige slagterikapacitet i visse byområder i Frankrig synes at være en af årsagerne til de bemærkninger, der er fremkommet med hensyn til behandlingen af dyr under festivalen.

Kommissionen finder, at de franske myndigheder må finde en praktisk løsning på problemet vedrørende slagterikapacitet. På den anden side er behandling af dyr, der påfører dem lidelser under immobilisering og slagtning ikke acceptabel.

De franske myndigheder er blevet kontaktet vedrørende behovet for at forbedre foranstaltningerne. Ved denne lejlighed modtog man forsikringer inden festivalen om, at de franske myndigheder ville træffe en lang række foranstaltninger, herunder tage kontakt til de forskellige islamiske religiøse og kulturelle grupper for at inddrage dem mere indgående i drøftelserne af dette spørgsmål med henblik på at forbedre situationen og opnå bedre dyrevelfærd og hygiejneforhold.

Nu, hvor festivalen er overstået, afventer Kommissionen en officiel rapport fra de franske myndigheder, inden den eventuelt tager yderligere initiativer, herunder indledning af procedurer i henhold til artikel 226 (den tidligere artikel 169) i EF-traktaten.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0950/00

af Per Stenmarck (PPE-DE) til Kommissionen

(29. marts 2000)

Om: Transeuropæiske net

På Det Europæiske Råds møde i Essen i 1994 blev der vedtaget en række prioriterede TEN-projekter. Et af disse fjorten projekter var den for infrastrukturen i Norden vigtige udbygning af den såkaldte nordiske trekant. I Kommissionens opfølgning vedrørende disse TEN-projekter konstateres det, at Sverige ikke opfylder sine forpligtelser. Det har bl.a. indflydelse på de nødvendige kapacitetsudvidelser af E6 og E4 for nu ikke at nævne den for landets eksport og import så vigtige del E6 Malmö-Trelleborg. Hvad agter Kommissionen at gøre mod Sveriges forsømmelse og forsinkelse i opfyldelsen af disse forpligtelser, der drejer sig om infrastrukturprojekter af stor betydning for Sverige og for Europa?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(28. april 2000)

I 1998 og 1999 udgav Kommissionen to redegørelser(1) om udviklingen med hensyn til de 14 højtprioriterede projekter fra Det Europæiske Råds møde i Essen i december 1994. I begge redegørelser anføres det at tre projekter nærmer sig færdiggørelse, seks andre vil være gennemført omkring 2005, og de fem sidste først bliver færdige væsentligt senere end 2005.

Det projekt der kaldes Den Nordiske Trekant (det omfatter, som det ærede medlem nævner, de afsnit af E4 og E6), er at finde i sidstnævnte gruppe. Det specielle ved Den Nordiske Trekant, som skal være en multimodal transportkorridor og omfatter et stort antal delprojekter, gør det meget svært at fastlægge en stabil overordnet tidsramme og finansieringsplan. Der er forhandlinger herom i gang mellem Kommissionen og de finske og svenske myndigheder.

At gennemføre transportinfrastrukturprojekter er primært medlemsstaternes og deres lokale og regionale myndigheders ansvar i overensstemmelse med nærhedsprincippet. Kommissionen kan derfor kun tilskynde medlemsstaterne til at gennemføre et projekt ved at tilbyde finansieringsstøtte eller hjælpe dem med at

stable alternative finansieringsløsninger, som f.eks. offentlig-private partnerskaber, på benene. Kommissionen har før støttet opgraderings- og anlægsarbejder på flere strækninger af E6 og E18 i Den Nordiske Trekant.

(1) Transeuropæiske transportnet: rapport om status for og gennemførelsen af de 14 Essen-projekter (KOM(98) 356 endelig udg.) og Årsberetning 1998 om transeuropæiske net (KOM(1999) 410 endelig udg.).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0341/00

af Bill Miller (PSE) til Kommissionen

(14. februar 2000)

Om: Dyretransporter

Jeg forstår på kommissionsrapporter, at Tyskland, Nederlandene, Spanien, Belgien, Frankrig og Irland har overtrådt bestemmelserne i Rådets direktiv 91/628(1) om beskyttelse af dyr under transport.

Hvad agter Kommissionen at foretage sig for at råde bod på disse overtrædelser?

(1) EFT L 340 af 11.12.1991, s. 17.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne på skriftlige forespørgsler E-0340/00, E-0341/00 og E-0425/00

(21. marts 2000)

Det fremgår af rapporter fra Kommissionens Levnedsmiddel- og veterinærkontor og af klager fra forskellige organisationer, at Rådets direktiv 91/628/EF som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF om beskyttelse af dyr under transport ikke håndhæves korrekt i mange medlemsstater. Kommissionen er meget opmærksom på disse problemer, og de bringes til myndighedernes kendskab i de pågældende medlemsstater, når de opstår. Der er indledt overtrædelsesprocedurer mod en medlemsstat, og andre er under forberedelse.

Endvidere bestemmes det i artikel 13 i direktivet, at Kommissionen skal indsende en rapport til Rådet om de erfaringer, som medlemsstaterne har indhøstet siden gennemførelsen af direktivet, eventuelt ledsaget af forslag. Rapporten vil inden længe blive forelagt for Rådet, og der vil blive taget hensyn til alle tilgængelige oplysninger.

I mellemtiden er der nedsat en arbejdsgruppe under Den Stående Veterinærkomité, som skal behandle problemerne med håndhævelse af direktivet i forbindelse med transport over lange afstande. Kommissionen vil eventuelt overveje at ændre fællesskabslovgivningen på grundlag af arbejdsgruppens konklusioner om transport og i lyset af de erfaringer, som medlemsstaterne har indhøstet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0997/00

af Neil MacCormick (Verts/ALE) til Rådet

(30. marts 2000)

Om: Den internationale handel ofre for banankrigen

Små firmaer i EU, der er involveret i produktion af badeartikler og andre toiletartikler, betaler fortsat dyrt som følge af forsinkelsen med hensyn til at få afsluttet banankrigen og at få de amerikanske straffeimportafgiftssatser afskaffet. Vil Rådet anmode Kommissionen om at tage omgående skridt til at bringe denne utilfredsstillende situation til ophør?

Svar

(8. juni 2000)

Rådet deler det ærede parlamentsmedlems bekymring med hensyn til de vanskeligheder, der er opstået som følge af de handelssanktioner, som USA har pålagt EU's erhvervsliv. Efter at WTO's Instans til Bilæggelse af Tvister i april 1999 fordømte visse aspekter af EU's bananordning, fik USA tilladelse til at suspendere indrømmelser til en værdi af i alt 191,4 mio. dollars med virkning for en lang række EU-produkter. Siden da har Kommissionen haft intensive drøftelser med de berørte parter med det formål at fremsætte et forslag, der generelt vil være acceptabelt som løsning på tvisten.

I mangel af en løsning, som alle parter kunne acceptere, forelagde Kommissionen i november 1999 Rådet et forslag til ændring af EF-bananordningen. Forslaget, som Europa-Parlamentet er blevet opfordret til at afgive udtalelse om, behandles for tiden i Rådet. Dette dokument fastslår, at Kommissionens drøftelser med de berørte parter bør fortsætte i hele den periode, hvor Rådet og Europa-Parlamentet gennemgår forslaget. Når Rådet er rede til at træffe en afgørelse, dvs., når Europa-Parlamentet afgiver udtalelse, vil Kommissionen udarbejde en rapport om resultatet af drøftelserne med de berørte parter. Siden november 1999 har Kommissionen ved forskellige lejligheder rapporteret til Rådet om den aktuelle situation i forbindelse med drøftelserne. På samlingen den 20. marts 2000 enedes Rådet (landbrug) om at genoptage behandlingen af sagen, når Kommissionen fremlægger sin rapport om resultatet af forhandlingerne med de berørte tredjelande.