DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/200

(2004/C 78 E/0206)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2971/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om: Farlig skrotning af skibe

I 2003 (frem til 1. september) har europæiske skibsejere dumpet 124 skibe til ophugning på strande i Asien. For disse 124 skibes vedkommende betyder det, at giftige kemikalier, herunder asbest, PCB, olie, bundslam og maling er havnet i miljøet og har forurenet et økosystem, som i forvejen er overbelastet. Endvidere blev de mennesker, der arbejder med skrotningen på disse strande udsat for farlige og potentielt dødbringende stoffer.

EU's gældende affaldsforordning ((EØF) 259/93 (1)) forbyder eksport af farlige stoffer. Europa-Parlamentet tillægger det stor betydning, at disse bestemmelser med henblik på at forebygge miljøforurening fra affaldsstoffer overholdes. Eksport af udtjente skibe er reelt det samme som at eksportere farligt affald og det bekymrer Parlamentet, at med mindre forholdene ændrer sig, EU fortsat vil tillade ulovlig eksport af farligt affald på trods af gældende forordninger.

Kommissionens opmærksomhed henledes til følgende skib, som er et blandt de 124 sendt til skrotning i Asien i 2003.

Olietankeren »Skopelos« (274 949 dødvægtton) som fra 1974 har sejlet under græsk flag. Aeolos Management S.A. stod som hovedansvarlig manager for skibet. Den registrerede ejer var E.N.E. Skopelos Ltd, et lille græsk selskab som tilsyneladende ikke ejer andre skibe).

Skibets sidste rejse, som blev indledt i 2003 fra europæiske farvande, førte direkte til ophugning på en strand i Bangladesh og undervejs anløb det følgende havne:

— Piraeus, Grækenland: ankomst efter 12. april 2003 og udgået inden 25. april 2003

— Suez, Egypten: ankomst 25. april 2003 og udgået samme dag

— Fujairah Anch, De Forenede Arabiske Emirater: ankomst 10. maj og udgået 16. maj 2003

— Chittagong Roads, Bangladesh: ankomst 27. maj 2003 og udgået inden 4. juni 2003

— Chittagong, Bangladesh: ankomst 4. juni 2003.

Finder Rådets forordning (EØF) 259/93 anvendelse i tilfælde af eksport af skibe fra EU til ophugning i udviklingslande, som det var tilfældet med Skopelos og betragtes sådanne skibe, som sendes til ophugning, som farligt affald?

Hvad agter Kommissionen at gøre for at sikre, at de kompetente myndigheder (for Skopelos' vedkommende Grækenland) handler i overensstemmelse med reglerne og procedurerne i Rådets forordning (EØF) 259/93 for at sikre, at der ikke sker ulovlig eksport af skibe til ophugning i Asien?

Hvad agter Kommissionen at gøre for at sikre, at skibsejere ((for Skopelos' vedkommende Aeolos Management S.A. i Piraeus, Grækenland) handler i overensstemmelse med reglerne og procedurerne i Rådets forordning (EØF) 259/93?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(1. december 2003)

Forordning (EØF) nr. 259/93 gælder overførsel inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab.

Definitionen på affald findes i direktiv 75/442/EØF med senere ændringer og definitionen på »farligt affald« i direktiv 91/689/EØF med senere ændringer.

De Europæiske Fællesskabers Domstol har ved en række forskellige lejligheder fastslået begrebet affald, og det fremgår af Domstolens retspraksis, at udtrykket »affald« ikke skal forstås restriktivt. Tværtimod skal alle relevante forhold tages i betragtning for at afgøre, om indehaveren »skiller sig af med«, »agter« eller »er forpligtet til at skille sig af med« det pågældende stof, således som definitionen fastsætter. Hvis et udtjent skib sendes til den nævnte destination for at blive ophugget, skal det betragtes som affald ud fra den betragtning, at indehaveren agter at skille sig af med det.

Med hensyn til affaldsdefinitionens objektive element — forpligtelsen til at skille sig af med — er spørgsmålet, hvornår denne forpligtelse foreligger. Nogle former for lovgivning, som f.eks. direktiv 95/21/EF om håndhævelse overfor skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol) kan bidrage til besvarelsen af dette spørgsmål (se navnlig artikel 9).

Om der er tale om at »skille sig af med« eller om at »agte at skille sig af med« afhænger i høj grad af de konkrete omstændigheder i hvert enkelt tilfælde og af, hvor tydelig denne agt er for andre. En række kvalificerende forhold kan ud fra en objektiv betragtning pege i retning af en sådan agt (f.eks. en kontrakt om ophugning af skibet, dets vedligeholdelsestilstand, dets udtagelse af skibsregisteret, dets alder osv.). Vanskelighederne ved at fastslå den subjektive »agt« er indlysende.

Det er imidlertid klart, at et skib trods alt kan betragtes som affald og i almindelighed udgøre affald, når ejeren skiller sig af med det eller agter eller er forpligtet til at skille sig af med det — dvs. fra det øjeblik, hvor han ikke længere har til hensigt at benytte det. Et skib, som er bestemt til ophugning, skal derfor betragtes som affald.

Forordningen udelukker hverken udtjente skibe eller søtransport.

Forordningen indeholder imidlertid en undtagelse for affald, som er opført i bilag II (ufarligt), der udelukkende er bestemt til nyttiggørelse. Spørgsmålet er derfor, om udtjente skibe som dem, der her er tale om, står opført i bilag II. Punkt GC 030 i bilag II omfatter »skibe, både og andet flydende materiel til ophugning, behørigt tømt for last, som måtte være klassificeret som farlige stoffer eller affald«. Skibe, der er bestemt til ophugning, er imidlertid som regel ikke »behørigt tømt« i et omfang, der berettiger dem til at blive opført i bilag II. De er heller ikke bestemt til nyttiggørelse, men derimod til bortskaffelse. Undtagelsen finder derfor ikke anvendelse på sådanne tilfælde.

De fleste skibe indeholder forskellige slags uorganisk materiale, f.eks. asbest, der benyttes til brandsikring og isoleringsmateriale til rør og kahytsvægge. Polychlorerede bifenyler (PCB) benyttes til isolering af kabler, og bly og tributyltin bruges til maling.

Disse materialer er opført på EU's affaldsliste som farligt affald. Hvad der er nok så vigtigt er, at den slags affald også er opført i forordningens bilag V. Bilag V omfatter affald, som omfattes af det forbud mod eksport af farligt affald fra OECD-landene til lande uden for OECD, som er blevet indført ved forordning (EØF) nr. 259/93. Eksportforbudet stammer fra Basel-konventionen.

Bl.a. findes følgende farlige stoffer, som er relevante for skibe til ophugning, på liste A i del I til bilag V:

— A2050 Asbestaffald (støv og fibre)

— A3020 Mineralolieaffald, der er uegnet til den oprindeligt tilsigtede brug

— A4060 Blandinger og emulsioner af olieaffald/vand og kulbrinter/vand

— A4070 Affald fra produktion, formulering og anvendelse af trykfarver, farvestoffer, pigmenter, maling, lak og fernis, dog ikke sådant affald, som er opført på liste Β (se også det tilsvarende i liste B, B4010).

Hvis et skib til ophugning ikke er tømt for al last og andre farlige stoffer, som står i forbindelse med dets drift, skal det betragtes som farligt affald. I praksis er det umuligt for et skib, der stadig sejler ved egen kraft, at være tømt som beskrevet, og for at kunne sejle, vil det altid skulle indeholde visse farlige materialer, f.eks. asbest. Det skal derfor betragtes som farligt affald.

Håndhævelsen af Fællesskabets lovgivning og kontrollen med dens overholdelse påhviler medlemsstaterne, det gælder også affaldslovgivningen. Kommissionen tilskynder medlemsstaterne til samarbejde, bl.a. gennem IMPEL-netværket, for at sikre korrekt gennemførelse af forordningen og af forbudet mod eksport af farligt affald til lande uden for OECD.

(1) EFT L 30 af 6.2.1993, s. 1.