SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1203/97 af Ulla Sandbaek (I-EDN) til Kommissionen (7. april 1997)

Om: ECHO's ulykkesberedskabsprogram (DIPECHO)

Efter moedet i udvalget om humanitaer stoette den 16. juli 1996 vedtog Kommissionen en ny metode til forebyggelse, afhjaelpning og beredskab i forbindelse med naturkatastrofer for 1996-1998 (DIPECHO). Tidligere havde ECHO stillet naesten 7 mio ecu til raadighed for tidsrummet 1994-1995, et beloeb som finansierede 50 aktioner i forbindelse med forebyggelse, afhjaelpning og beredskab af katastrofer. En evaluering af 12 af disse var positiv i alle tilfaeldene.

Hvor stort et budget har Kommissionen afsat til det nye DIPECHO-program for dets treaarige loebetid?

Er Kommissionen i betragtning af stoerrelsen af det samlede ECHO-budget for 1994-1995 enig i, at 7 mio ecu i disse to aar ikke er tegn paa nogen stoerre indsats fra ECHO's side hvad angaar forebyggelse af katastrofer?

Hvilke muligheder har Kommissionen for at oege de til raadighed staaende midler til forebyggelse, afhjaelpning og beredskab i forbindelse med katastrofer?

95% af ECHO's budget gaar i oejeblikket til katastrofer, der er klassificeret som menneskeskabte og ikke som naturkatastrofer; har DIPECHO-programmet mulighed for at finansiere programmer, der tilsigter at forhindre katastrofer, som ikke er naturkatastrofer i strengeste betydning?

Betyder det, at Kommissionen har valgt at aendre sin nuvaerende fremgangsmaade hvad angaar reaktion paa NGO-forslag, at Kommissionen agter at paatage sig opgaven at udpege og formulere projekter og dermed overtager den opgave, som er den egentlige aarsag til, at Kommissionen har valgt at arbejde med NGO'er fra begyndelsen?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Emma Bonino (30. maj 1997)

Der er endnu ikke stillet noget budget til raadighed for DIPECHO-programmet. I indevaerende aar er dette program foerst ved at blive naermere tilrettelagt, og det vil derfor ikke i 1997 vaere noedvendigt at tildele det nogen midler. De igangvaerende undersoegelser har til formaal at fastlaegge behovene og vil saaledes goere det lettere at faa udformet et budget for de kommende aar.

Det boer indledningsvis bemaerkes, at eftersom forebyggelse af katastrofer er et omraade, som Kommissionen bestraeber sig for at indpasse i sine oevrige aktiviteter (isaer paa globalt plan), overstiger de midler, der rent faktisk anvendes til dette omraade, tilsammen det under budgetpost B7-219 opfoerte beloeb, der udelukkende benyttes til katastrofeforebyggelse (7 mio. ECU for 1994-1995). Midlerne under Budgetpost B7-219 er dog gradvis blevet oeget en smule (6 mio. ECU i 1996 og 7 mio. ECU i 1997).

Foerst og fremmest boer man sammenligne de aktiviteter, der er af samme karakter. De foranstaltninger til forebyggelse og beredskab i forbindelse med naturkatastrofer, som finansieres af Kommissionen, tegner sig for ca. 20% af de midler til humanitaer bistand, der saettes ind over saadanne naturkatastrofer. Relativt betragtet er det ikke uanselige beloeb, selv om disse tal ud fra en humanitaer synsvinkel er vanskelige at sammenligne. I forhold til antallet af ofre og omfanget af skader, der forvoldes af disse katastrofer, erkender Kommissionen, at de forebyggende foranstaltninger aldrig vil kunne vaere fyldestgoerende.

Fra og med 1998 agter Kommissionen imidlertid - inden for rammerne af de bestaaende budgetmidler - at foretage en kraftig forhoejelse af de beloeb, der afsaettes til forebyggelse af katastrofer for at tage hoejde for ivaerksaettelsen af DIPECHO-programmet, uden at den dog kan laegge sig fast paa noget bestemt tal, foerend den er faerdig med udarbejdelsen af programmet.

De regioner og lande, som DIPECHO-programmet skal centreres om, er blevet udvalgt alene paa grundlag af graden af deres udsathed over for potentielle naturkatastrofer. Inden for dette program vil finansieringen dermed foerst og fremmest tage sigte paa denne form for katastrofer.

I forbindelse med DIPECHO-programmet engagerer Kommissionen sig foerst og fremmest i fastlaeggelsen af de overordnede retningslinjer og i indkredsningen af projekterne, men den overlader den endelige udformning og ivaerksaettelse af dem til sine saedvanlige partnere, NGO'erne og de internationale organisationer.