SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0613/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Rådet

(6. marts 2002)

Om: Uddannelse af fiskere

Den 4. april 2001 forelagde Kommissionen en meddelelse for Rådet og Europa-Parlamentet om uddannelse og tilgang af søfarende(1). I denne meddelelse tilstræbte Kommissionen at foretage en tilbundsgående undersøgelse af den aktuelle situation på området uddannelse og videreuddannelse inden for de maritime erhverv, orientere om de foranstaltninger af såvel lovgivningsmæssig som anden art, som Kommissionen allerede har vedtaget, og tilskynde til, at både arbejdsmarkedsparterne inden for søtransporterhvervet og den maritime uddannelses- og videreuddannelsessektor iværksætter foranstaltninger med henblik på at forbedre situationen.

Meddelelsen beskæftigede sig trods sin titel udelukkende med søtransporterhvervet og kom overhovedet ikke ind på det europæiske fiskerierhverv trods det høje antal arbejdstagere i dette erhverv, de vanskelige forhold, hvorunder de arbejder, og den høje ulykkesfrekvens.

Hvorfor forlangte Rådet ikke af Kommissionen, at den medtog fiskerisektoren i dette initiativ?

Agter det spanske formandskab at anmode Kommissionen om at forelægge en meddelelse som supplement til den allerede forelagte, hvori der stilles forslag til uddannelse og tilgang inden for fiskerierhvervet?

(1) KOM(2001) 188 endelig udg.

Svar

(27. juni 2002)

Rådet erindrer det ærede parlamentsmedlem om, at Kommissionens meddelelse om uddannelse og tilgang af søfarende, der blev forelagt i april 2001, skal ses som led i en global strategi med henblik på at fremme EU-skibsfartens konkurrenceevne i overensstemmelse med det behov herfor, som Rådet påpegede i sin resolution af 24. marts 1997(1). I denne strategi lægges hovedvægten på søfart som vektor for søtransport og ikke på fiskerierhvervet.

Fælles for langt størstedelen af de retsakter, der vedtages på internationalt, fællesskabs- eller nationalt plan, er at der sondres mellem søtransport og fiskeri. I de forskellige konventioner, der er vedtaget af Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO), og i konventionen om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold (STCW), der er vedtaget inden for Den Internationale Søfartsorganisation (IMO), omfatter udtrykket søfarende således udelukkende mandskab på skibe, der anvendes til søtransport, og ikke fiskere.

Parlamentet og Rådet anlagde i øvrigt samme synsvinkel ved vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/25/EF af 4. april 2001 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv. Dette finder anvendelse på:

søfarende [] om bord på søgående skibe, der fører en medlemsstats flag, med undtagelse af:

- krigsskibe []

- fiskerfartøjer

- fritidsfartøjer []

- træskibe af primitiv konstruktion. (artikel 2 Anvendelsesområde).

Anset denne generelle strategi forudser Rådets forordning nr. 2792/1999 om Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet som bekendt allerede støtte til uddannelse af arbejdstagere i fiskeriet. I artikel 11 er støtte til faglig omskoling og uddannelse nævnt som et element i Fællesskabets støtte til kystfiskeri af mindre omfang. I henhold til artikel 15, stk. 3, litra k), kan der ydes støtte til producentorganisationer med henblik på adgang til uddannelse, navnlig vedrørende kvalitet, og fremme af udbredelse af knowhow om bord på fartøjer og på land og endelig er uddannelsesforanstaltninger også nævnt i artikel 17, stk. 1.

(1) EFT C 109 af 8.4.1997, s. 1.