ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0305/02

af Jorge Moreira Da Silva (PPE-DE) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Beskyttelse af fodgængere på offentlig vej

Kan Kommissionen på baggrund af

- EU's charter om grundlæggende rettigheder i EU, hvis artikel 1 omhandler borgernes ret til sikkerhed,

- farerne og de dårlige trafikforhold for ikke-motoriserede på Den Europæiske Unions territorium (37 % af ofrene(1)),

- princippet om rimelig fælles adgang til at bruge den offentlige vej i byerne, i tætbefolkede byområder og landsbyer samt i beboede områder generelt,

oplyse,

- hvilken lov der specifikt definerer, hvor megen plads en fodgænger skal have til rådighed på offentlig vej, og sikrer vedkommende velvære i trafikken samt beskyttelse mod de direkte farer fra biltrafikken (plads, forhindringer, aktiv sikkerhed)?

- hvilke administrative/lovgivningsmæssige tiltag gennemførelsen af en sådan lov, hvis den findes, indebærer for medlemsstaterne og de lokale myndigheder?

- hvilke administrative/lovgivningsmæssige tiltag der giver borgerne mulighed for at påberåbe sig deres ret til sikkerhed mod farer og gener fra biler?

(1) Eurostat Carine Collin: 44 000 døde og 1 700 000 sårede i 1998. Emne 7, 3/2000. Tilgængelig på http://europa.eu.int/comm/eurostat/Public/datashop/print-product/FR?catalogue=Eurostat&product=CA-NZ-00-003-_-I-FR&mode=download.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(8. april 2002)

Kommissionen regner færdselssikkerheden blandt sine prioriterede opgaver. Dette fremgår klart af den hvidbog, Kommissionen har fremlagt, og som bærer titlen Den europæiske transportpolitik frem til 2010 De svære valg(1). Med et tal på 40 000 trafikdræbte årligt, hvoraf de 16 % er fodgængere, har man i hvidbogen sat sig det ambitiøse mål at nedbringe antallet af dræbte på vejene med 50 %. Det er på denne baggrund, at Kommissionen forbereder et færdselssikkerhedsprogram for tidsrummet 2002-2010.

Kommissionen vil imidlertid gerne præcisere, at der ikke findes nogen fællesskabsnorm for, hvor megen plads en fodgænger skal have til sin rådighed på offentlig vej, idet dette er et anliggende, der henhører under subsidiaritetsprincippet.

Det er således på nationalt, regionalt og lokalt plan, at borgerne kan gøre deres rettigheder gældende med hensyn til, hvor megen plads fodgængerne bør kunne råde over, under hensyn til de gældende administrative bestemmelser og love.

(1) KOM(2001) 370 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0434/02

af Jacqueline Foster (PPE-DE) til Kommissionen

(12. februar 2002)

Om: Ryanair

Kommissionen har meddelt, at den er i færd med at undersøge Ryanairs aktiviteter i Charleroi lufthavn med den begrundelse, at selskabet eventuelt opererer med en uretmæssig konkurrencefordel. Kan Kommissionen på baggrund heraf oplyse følgende: Hvor langt er man nået med denne undersøgelse, og planlægger Kommissionen at træde i aktion?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palaciopå skriftlige forespørgsler P-0314/02 og P-0434/02

(11. marts 2002)

Kommissionen kan bekræfte, at dens tjenestegrene p.t. foretager en undersøgelse af de underskrevne aftaler fra slutningen af 2001 mellem regionen Vallonien, forvaltningsselskabet for lufthavnen i Charleroi og luftfartsselskabet Ryanair.

Kommissionen vil sikre sig, at de fordele, som Ryanair har opnået ved sin etablering i Vallonien, er handelsrelaterede, og at aftalerne, hvoraf Kommissionen har modtaget en kopi i slutningen af 2001, ikke indeholder elementer, der er modstridende med EF-traktatens regler om statsstøtte (artikel 87 og 88 i EF-traktaten).

Undersøgelsen af disse aftaler er iværksat på baggrund af avisartikler og klager indgivet til Kommissionen. Næste etape i undersøgelsen bliver et brev til de belgiske myndigheder med anmodning om yderligere informationer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0125/02

af Dorette Corbey (PSE), Albert Maat (PPE-DE)og Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen

(29. januar 2002)

Om: Handelshindringer som følge af BSE-krisen, navnlig i ansøgerlandene

Efter BSE-krisens udbrud indførte en række tredjelande, herunder ansøgerlandene, handelshindringer, for eksempel for så vidt angår eksport af avlskvæg og embryoer.

1. Hvilke af disse handelshindringer findes endnu?

Af Kommissionens klassificering af den geografiske BSE-risiko i ansøgerlandene fremgår navnlig, at denne risiko er stor og svarer til risikoen internt i EU. I Tjekkiet, Slovakiet og Slovenien har der allerede været tilfælde af BSE. I disse lande og i Ungarn har man nu indledt BSE-beskyttelsesforanstaltninger, og også de øvrige ansøgerlande forbereder sig på at overtage denne del af den gældende fællesskabsret.

2. Er Kommissionen på baggrund af ovenstående ikke enig i, at de lande, der på kort sigt ønsker at tiltræde Unionen, bør fjerne de anførte handelshindringer?

3. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen i bekræftende fald til hensigt at træffe med henblik herpå?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(27. marts 2002)

1. De restriktioner, som en række tredjelande indførte ultimo 2000 og primo 2001 på grund af BSE-krisen i EU, består stort set uændret. Generelt er der tale om direkte forbud mod import fra EU af levende kvæg, oksekød og flere andre produkter hidrørende fra kvæg. I mange tilfælde er der også forbud mod import af kvægembryoner. Ansøgerlandenes importpolitik følger stort set samme mønster.

2. Kommissionen er af den holdning, at ansøgerlandene og de øvrige tredjelande kun bør indføre videnskabeligt baserede BSE-importbegrænsninger i henhold til WTO/SPS-aftalen. Under alle omstændigheder vil ansøgerlandene blive nødt til at gennemføre den relevante fællesskabslovgivning fuldt ud senest ved tiltrædelsen.

3. Kommissionen har ofte påpeget tredjelandes, herunder ansøgerlandes, meget skrappe BSE-importregler over for de pågældende lande i forbindelse med bilaterale og multilaterale møder, f.eks. i SPS-komitéen, og fastholdt, at importrestriktioner skal være videnskabeligt baserede og overholde internationale standarder. Kommissionen agter fortsat at berøre emnet på fremtidige møder med disse lande. I forbindelse med forhandlingerne om udvidelsen skal ansøgerlandene forpligte sig til at tilpasse deres importrestriktioner til fællesskabsreglerne senest ved tiltrædelsen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0133/02

af Carlos Carnero González (PSE) til Kommissionen

(4. februar 2002)

Om: Udtalelse fra medlem af Kommissionen, Loyola de Palacio, om kernekraft

Praktisk taget alle spanske medier beskæftiger sig for tiden med de udtalelser, som medlem af Kommissionen, Loyola de Palacio, i går fremsatte i Madrid som argument for kernekraft.

Når man tager i betragtning, hvor følsom opinionen i Europa er over for denne energiforms fremtid, de mange divergerende og velbegrundede opfattelser og den sikkerhed, hvormed Loyola de Palacio udtaler sig, finder undertegnede det nødvendigt, at Kommissionen skaber afklaring om spørgsmålet.

Bl.a. bedes følgende oplyst: Er Loyola de Palacios udtalelser kun udtryk for hendes personlige mening, eller afspejler de Kommissionens holdning? Er det ikke Kommissionens opfattelse, at den kommissær, der har energien som ansvarsområde, burde være langt mere forsigtig, når hun udtaler sig om dette spørgsmål, i første række for at undgå sammenblanding af personlige meninger og institutionens synspunkter? Mener Kommissionen ikke, at disse udtalelser kan forplumre debatten om grønbogen om energi?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palaciopå skriftlige forespørgsler E-0133/02 og E-0187/02

(2. april 2002)

Kommissionens holdning til kerneenergi er skitseret i grønbogen om energiforsyning(1) fra november 2000. De erklæringer, som de ærede medlemmer henviser til ligesom erklæringerne fra andre medlemmer af Kommissionen er fremsat på denne baggrund.

(1) KOM(2000) 769 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0512/02

af Theresa Zabell (PPE-DE) til Kommissionen

(28. februar 2002)

Om: Tiltag på sportsområdet

EU har ingen beføjelser på sportsområdet, men på grund af den snævre forbindelse til de friheder, der følger med det indre marked, bliver sporten stadig tættere knyttet til den første søjle.

Kan Kommissionen udarbejde en detaljeret liste over alle tiltag og foranstaltninger på sportsområdet, eller omfattende sportsfolk, i indeværende valgperiode?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(12. april 2002)

Som det ærede medlem gør opmærksom på, har Fællesskabet ifølge traktaten ingen specifik kompetence på idrætsområdet.

Idrætten er imidlertid direkte berørt af en række bestemmelser i EF-traktaten.

På grund af idrættens voksende økonomiske dimension har en række fællesskabspolitikker fået en direkte indvirkning på den måde, idrætten organiseres og udvikler sig på. Det gælder således bl.a. konkurrencepolitikken og politikken for fri bevægelighed for personer, varer og tjenesteydelser. Idrætten berøres imidlertid også af sundheds- og forskningspolitik og af programmer vedrørende almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom. I løbet af indeværende valgperiode har idrætten på forskellig vis været berørt af alle disse politikker. Kommissionen har således truffet beslutninger vedrørende idræt som led i konkurrencepolitikken bl.a. i forbindelse med uddannelsesstøtte. På uddannelsesområdet er et forslag fra Kommissionen om at gøre 2004 til Europæisk År for Idrættens Pædagogiske Dimension ved at blive gennemgået rundt omkring i institutionerne.

Det Europæiske Råd fremhævede ligeledes i sin erklæring, der er vedlagt konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Nice i december 2000(1) som bilag, at der er behov for i alle EU-tiltag at tage hensyn til idrættens sociale, uddannelsesmæssige og kulturelle funktioner, der udgør dens særlige kendetegn, for at respektere og fremme den etik og den solidaritet, der er nødvendig for at bevare idrættens sociale rolle.

(1) Erklæring om de særlige forhold, der kendetegner sporten i Europa og dens sociale funktioner, og som der skal tages hensyn til ved gennemførelsen af de fælles politikker.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0187/02

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Kommissionens positive udtalelser om kernekraft

På nuværende tidspunkt har syv af de femten EU-lande ikke noget atomkraftværk. I et enkelt tilfælde (Italien) blev afgørelsen truffet ved folkeafstemning. Andre lande som Sverige har også haft folkeafstemninger, og her skal der gennemføres en gradvis lukning af atomkraftværkerne. Situationen er den samme i Tyskland, hvor regering og elselskaber efter vanskelige forhandlinger er blevet enige om en tidsplan for en fuldstændig lukning af samtlige atomkraftværker. Der er ikke for øjeblikket en eneste reaktor under opførelse i EU, og i Spanien blev den sidste uranmine lukket i 2000. Det fremgår af alle undersøgelser, at opinionen i Europa igennem flere år har taget klart afstand fra kernekraften.

Hvad er Kommissionens motiv til at udtale sig positivt om kernekraft?

Anser Kommissionen det for hensigtsmæssigt igen at satse på en energikilde, som den europæiske offentlighed og adskillige regeringer i EU afviser?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palaciopå skriftlige forespørgsler E-0133/02 og E-0187/02

(2. april 2002)

Kommissionens holdning til kerneenergi er skitseret i grønbogen om energiforsyning(1) fra november 2000. De erklæringer, som de ærede medlemmer henviser til ligesom erklæringerne fra andre medlemmer af Kommissionen er fremsat på denne baggrund.

(1) KOM(2000) 769 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0300/02

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Dioxinforurenede kyllingepartier

Den 18. januar 2002 stødte de belgiske myndigheder på dioxinforurenet dyrefoder, der var bestemt til kyllingeopdræt. Denne opdagelse medførte, at betydelige mængder kyllinger blev trukket tilbage fra store supermarkedskæder, som samarbejder med tilsvarende græske kæder.

1. Råder Kommissionen over oplysninger om, hvorvidt der er leveret partier af dioxinforurenede kyllinger til det græske marked?

2. Er Kommissionen tilfreds med den kontrol, der føres i medlemsstaterne inden eksport af kød, og hvis ikke, hvilke foranstaltninger agter den at træffe?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(27. marts 2002)

Der er ifølge de oplysninger, som Kommissionen har modtaget fra de belgiske myndigheder om forureningen af foder med polychlorbiphenyler (PCB) i januar 2002, ikke kommet kyllinger, som har fået PCB-forurenet foder, til salg på det græske marked.

I Belgien har man for øjeblikket et intensivt overvågningssystem for PCB i foder og fødevarer. Takket være denne overvågning blev der påvist PCB-mængder i foder, som lå over den belgiske maksimumgrænse for PCB-indhold på 200 mikrogram pr. kilogram (µg/kg) fedt. På grund af tidsforbruget ved analysen og den korte produktionstid for slagtekyllinger var nogle af de kyllinger, som havde fået forurenet foder, allerede blevet slagtet og solgt, da forureningen blev påvist den 18. januar 2002 og de pågældende fjerkræbedrifter

identificeret den 22. januar 2002. Prøver udtaget af den resterende mængde slagtede kyllinger viste PCB-indhold under den belgiske maksimumgrænse på 200 µg/kg fedt for fjerkrækød med undtagelse af en enkelt (438 µg/kg fedt).

Det er nødvendigt med intensiv kontrol i alle led af fødevarekæden for at sikre tidlig påvisning af forurening, men det må erkendes, at når produktionstiden er kort, eller forureningen opstår, kort før den pågældende fødevare indtages, er der risiko for, at der når mindre mængder forurenede fødevarer ud til forbrugerne. Hvad angår dioxiner, er Kommissionen i færd med at udarbejde retningslinjer for overvågning i alle led af fødevarekæden, herunder prøveudtagningshyppighed.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0251/02

af Brigitte Langenhagen (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Behandling af fisk med stoffer, der binder vand, med henblik på forhøjelse af deres samlede vægt

I den tyske fagpresse kan man læse om en forarbejdningsmetode for fisk og fiskeprodukter, som kan vildlede forbrugeren. I Nederlandene anvendes der efter sigende stoffer, som binder yderligere vand, hvorved slutproduktets vægt forhøjes kunstigt. Disse stoffer, der er kendt under det samlede begreb Tari skulle være blevet anvendt både ved fileter og hele fisk. Virkstoffet skulle i denne forbindelse være proteiner, således at det europæiske forbud mod anvendelse af fosfater ikke finder anvendelse herfor. I modstrid med de gældende bestemmelser bliver de tilførte proteiner ikke angivet på slutproduktets etiket.

Forbrugeren lider på den ene side skade, fordi den vægtforøgelse på mellem 5 og 15 %, der kommer til udtryk i prisen, skyldes det vand, der yderligere bindes, og som forsvinder fuldstændigt ved tilberedningen. Endvidere oplyses forbrugeren ikke om tilsætningsstofferne.

Endvidere rammes de ærlige producenter inden for industrien, som ikke anvender de illoyale metoder, og som derved forfordeles set ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt.

1. Har Kommissionen kendskab til en sådan forarbejdning af fisk i Nederlandene eller i en anden medlemsstat?

2. Hvad kan der gøres for at forhindre en sådan fremgangsmåde, der både skader forbrugeren og de ærlige producenter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(6. marts 2002)

Kommissionen er i færd med at undersøge de nævnte forhold i den pågældende medlemsstat og skal holde det ærede medlem underrettet om udfaldet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0096/02

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(29. januar 2002)

Om: Børnesæder til biler

1. Kan Kommissionen oplyse, hvilke EU-bestemmelser om nogen der i øjeblikket gælder for normerne for aftagelige børnesæder til biler?

2. Er formålet med disse normer, at denne type sæder uden videre skal kunne fastgøres i alle bilmodeller?

3. Hvilke bestræbelser om nogen er der gjort for at sikre en omfattende standardisering af sådanne fastgørelsesanordninger for børnesæder til biler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(28. februar 2002)

Kommissionens direktiv 2000/3/EF af 22. februar 2000 om tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets direktiv 77/541/EØF vedrørende sikkerhedsseler og fastholdelsesanordninger i motordrevne køretøjer(1) fastlægger de tekniske krav til barnefastholdelsesanordninger, herunder især aftagelige børnesæder.

Bilag XVII til direktiv 2000/3/EF henviser eksplicit til FN/ECE-regulativ nr. 44 om de tekniske krav vedrørende godkendelse af barnefastholdelsesanordninger. Det skal bemærkes, at Det Europæiske Fællesskab har tiltrådt regulativ 44, herunder ændringerne i 03-serien, i kraft af Rådets afgørelse 97/836/EF af 27. november 1997 om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af overenskomsten under FN's Økonomiske Kommission for Europa om indførelse af ensartede tekniske forskrifter for hjulkøretøjer

samt udstyr og dele, som kan monteres og/eller benyttes på hjulkøretøjer, samt vilkårene for gensidig anerkendelse af godkendelser, der er meddelt på grundlag af sådanne forskrifter (Overenskomst af 1958 som revideret)(2).

Regulativ 44 tillader, at et barnesæde fastgøres i køretøjet ved hjælp af sikkerhedsselerne beregnet til de voksne passagerer.

Det betyder i praksis, at alle barnefastholdelsesanordninger skal godkendes i henhold til enten direktiv 2000/3/EF eller regulativ 44, før de må markedsføres i Fællesskabet. EF-godkendelsen angives ved godkendelsesmærke fastgjort til sædet.

Kommissionen deltager aktivt i FN/ECE-regi i Ekspertgruppen for passiv sikkerhed (Groupe de Rapporteurs sur la Sécurité Passive GRSP), som er i færd med opstille tekniske krav til en enklere fastholdelsesanordning kaldet Isofix-systemet. Når Isofix-systemet er vedtaget, vil det lette monteringen af barnefastholdelsesanordninger i alle køretøjer. Så snart de relevante FN/ECE-regulativer er ændret, vil Kommissionen træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på indføjelse af de nye krav i fællesskabslovgivningen.

(1) EFT L 53 af 25.2.2000.

(2) EFT L 346 af 17.12.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0407/02

af Nicole Thomas-Mauro (NI) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Transport inden for Fællesskabet af afdøde

Transport over landegrænserne af menneskers jordiske rester er for øjeblikket baseret på Berlinaftalerne af 1937 og Strasbourgkonventionen af 1973. Disse konventioner finder imidlertid ikke længere anvendelse, da disse forudsatte en grænsekontrol, som nu er forsvundet.

Kan Kommissionen oplyse:

- i hvilket omfang traktaterne forpligter Den Europæiske Unions medlemsstater til at sikre fri transport af afdøde personer på deres område inden for Fællesskabet?

- om den overvejer at forenkle transporten af afdøde personer inden for Fællesskabet?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkesteinpå skriftlige forespørgsler E-0073/02, E-0087/02,E-0210/02, E-0344/02, E-0346/02, P-0407/02 og E-0679/02

(25. marts 2002)

Kommissionen er klar over, at grænseoverskridende hjemsendelse af døde er et følsomt og vanskeligt emne, der kan medføre betydelige lidelser for den afdødes familie.

Kommissionen er også bekendt med en række tilfælde, belyst af en række aktuelle skriftlige forespørgsler, hvor hjemsendelse af døde fra én medlemsstat til en anden har budt på vanskeligheder. Kommissionen råder imidlertid ikke over oplysninger eller statistikker, der kan give et overblik over dette problem og dets omfang.

I forbindelse med dette emne opstår der en række spørgsmål, nogle af disse i relation til forskellige fællesskabspolitikker som f.eks. transport, sundhed, fri bevægelse osv. der synes imidlertid ikke at være en klar fællesskabskompetence for alle disse aspekter. Hertil kommer, at bestemmelserne omkring grænseoverskridende transport af døde findes i den internationale aftale fra Berlin (1937, nr. 4391 i Folkeforbundets samling af traktater) samt ved Europarådets aftale om overførsel af døde fra september 1973. Under alle omstændigheder må man erindre sig, at medlemsstaterne i forbindelse med udarbejdelsen af bestemmelser vedrørende transport af døde i henhold til Domstolens retspraksis skal sørge for at håndhævelsen af disse sker på en ikke-diskriminerende basis. Undtagelser med begrundelse i hensynet til den offentlige sundhed skal også ske i overensstemmelse med Domstolens retspraksis.

Med baggrund i ovennævnte forhold agter Kommissionen fortsat at følge disse emner nøje, men den vil ikke umiddelbart indlede nogen specifik foranstaltning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0070/02

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. januar 2002)

Om: Uvejrsskader i Grækenland

I Grækenland har kraftige, voldsomme og langvarige snefald og ekstremt lave temperaturer forårsaget omfattende ødelæggelser inden for plante- og kvægproduktion, hvor afgrøder og kvægbestande samt landbrugsanlæg (drivhuse, staldbygninger m.m.) i mange egne af landet har lidt stor skade.

Vil Kommissionen i betragtning af, at producenternes indkomst og produktionsmidlerne er blevet så hårdt ramt, finansiere foranstaltninger til udligning af indkomsttabene og genoprettelse af de beskadigede produktionsmidler?

Vil Kommissionen under proceduren for vedtagelse af budgettet for 2003 undersøge muligheden af at forhøje de midler, der stilles til rådighed til landbrugsudvikling, for at kunne imødekomme anmodningerne om genoprettelse af tabene, sådan som den også gjorde det under proceduren for vedtagelse af budgettet for 2001 med henblik på at finansiere de skader, der forårsagedes af den orkan, der ramte adskillige medlemsstater i slutningen af 1999?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. februar 2002)

Kommissionen har endnu ikke modtaget nogen officielle oplysninger fra de græske myndigheder om, hvilke konsekvenser det nylige ugunstige vejrlig har haft for landbruget og erhvervslivet i landdistrikterne. De græske myndigheder er stadig i færd med at opgøre skadernes omfang i de berørte egne og sektorer. Kommissionen undersøger sagen, så snart den har modtaget kvantitative og kvalitative oplysninger og en officiel anmodning fra Grækenland.

Alt efter skadernes omfang kan det blive nødvendigt med solidaritet fra Fællesskabets side for at kunne klare de problemer, landdistrikterne står overfor, og genopbygge produktionskapaciteten.

Bidrag fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) bør ikke overstige den rammebevilling, der er afsat til strukturfondsinterventioner i Grækenland i perioden 2000-2006, og bør ydes ved at omlægge de prioriteringer, Kommissionen har godkendt til programmet. Det løbende nationale operationelle program Udvikling af landdistrikter (2000-2006) for Grækenland, som har en rammebevilling på 1 233,42 mio. EUR, omfatter også naturkatastrofer og nødsituationer med en bevilling på 14 mio. EUR. Skulle dette beløb ikke være stort nok, har de græske myndigheder ret til at anmode om at få omlagt programprioriteringerne og de pågældende rammebevillinger.

De græske myndigheder kan desuden overveje at anvende programreserven fra den 3. EF-støtteramme (2000-2003) for Grækenland.

Det bør understreges, at EUGFL-bidrag alene vil være bestemt til genoprettelse af produktionskapaciteten og ikke til indkomsttab, som ikke er støtteberettigede. Skulle det blive nødvendigt med støtte som kompensation for indkomsttab, bør nationale støtteordninger meddeles Kommissionen til godkendelse.

Der kan ikke ydes anden særbistand eller kompensation fra EU. Kommissionen anvendte lignende betingelser over for andre medlemsstater, da de sidst i 1999 var udsat for ugunstigt vejrlig.