SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2981/00

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. september 2000)

Om: Typiske italienske produkter og fællesskabsbestemmelser

Typiske italienske produkter er en vigtig økonomisk ressource, som i øjeblikket er i alvorlig fare på grund af fællesskabsbestemmelserne på fødevareområdet, som er alt for restriktive.

Typiske produkter, eller med andre ord nicheprodukter, har deres ingredienser og de metoder, der traditionelt benyttes til deres fremstilling, at takke for deres prestige og kvalitet. Fremstillingsmetoderne er af gammel oprindelse og en ændring af dem ville uden tvivl føre til dårligere produkter, der ikke længere er i besiddelse af deres oprindelige organoleptiske egenskaber, som er bestemmende for deres historiske værdi og deres markedsværdi.

Typiske produkter udgør ikke engang 10 % af den italienske landbrugsproduktion, men skaber et marked, der beskæftiger næsten 300 000 arbejdstagere og tegner sig for 12 000 mia. lire af den samlede bruttonationalindkomst. Der kan således ikke herske tvivl om, at en krise på dette marked ville skabe alvorlige beskæftigelsesmæssige og økonomiske problemer og desuden ensrette smagen ved at fjerne de forskellige smagskarakteristika og det frie valg af fødevarer.

1. Mener Kommissionen ikke, at fastsættelsen af bestemmelser for produktionsprocedurerne for visse fødevarer også bør tage hensyn til disses særegenhed og usædvanlige karakter?

2. Mener Kommissionen i et klima med stadig stigende globalisering og mindre standardisering ikke, at beskyttelsen af et produkts typiske karakter bortset fra at være af økonomisk og beskæftigelsesmæssig betydning også er af kulturel betydning?

3. Hvilke ændringer agter Kommissionen at foretage i sine egne forordninger for at sikre, at disse ikke for altid udsletter nicheproduktioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. oktober 2000)

Med sit forslag om, at der inden for rammerne af reformen af den fælles landbrugspolitik skal tages hensyn til de kvalitative aspekter af landbrugsproduktionen, har Kommissionen ikke blot sikret fremtiden for disse særlige produktionsmetoder, men også opfyldt forventningerne hos forbrugerne, som tiltrækkes mere og mere af særlige, klart identificerede produkter.

Med Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler(1) og Rådets forordning (EØF) nr. 2082/92 af 14. juli 1992 om specificitetsattestering af landbrugsprodukter og levnedsmidler(4) kan man fremover med kvalitetsbetegnelser identificere og beskytte landbrugsprodukter, hvis prestige skyldes ingredienserne og den traditionelle fremstillingsmåde.

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at det i en periode med standardiseringer ikke alene er til fordel for landbrugsøkonomien, men også er af stor betydning for udviklingen af landdistrikterne at beskytte typiske produkter, der er knyttet til et bestemt område. Ved at give traditionelle produkter særstatus bliver det muligt at fremme et diversificeret landbrug og dermed støtte en bæredygtig landbrugsstruktur på hele Fællesskabets område. På den måde kan man beskytte traditioner og kultur i bestemte geografiske områder.

Vedrørende Kommissionens ændringsforslag til den eksisterende lovgivning skal det atter slås fast, at Fællesskabet først og fremmest skal konsolidere sin model for landbrugsudvikling og valorisere de forskellige områder gennem deres produkter. Det er det, det drejer sig om i de igangværende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen. Fællesskabet vil således forsvare etableringen af et multilateralt register for alle landbrugsprodukter, der har særlig tilknytning til produktionsmiljøet.

Kommissionen er bekendt med, at nogle medlemsstater finder, at visse elementer i lovgivningen om levnedsmiddelhygiejne er for strenge, for så vidt angår produktion af traditionelle levnedsmidler. Bestemmelserne om levnedsmiddelhygiejne findes i Rådets direktiv 93/43/EØF af 14. juni 1993 om levnedsmiddelhygiejne(2), som har været i kraft siden 1995. Den 14. juli 2000 vedtog Kommissionen en række forslag, som sigter mod at konsolidere og forenkle de eksisterende bestemmelser om levnedsmiddelhygiejne(3). Når disse forslag er vedtaget, vil de gøre det muligt for medlemsstaterne at indføre hygiejnekrav i henhold til subsidiaritetsprincippet, hvor der er taget hensyn til de traditionelle produktionsmetoder. Det skaber stor fleksibilitet og er et redskab, som medlemsstaterne kan bruge til at fastlægge egne krav til levnedsmiddelhygiejne på den måde, der passer bedst til behovene i den pågældende sektor.

(1) EFT L 208 af 24.7.1992.

(2) EFT L 175 af 19.7.1993.

(3) KOM(2000) 438 endelig udg.

(4) EFT L 208 af 24.7.1992.