SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2856/00

af Winfried Menrad (PPE-DE) til Kommissionen

(8. september 2000)

Om: Forbrugerbeskyttelse ved anvendelse af byggematerialer, der kan bevirke en kemisk forurening af huse.

Med direktiv 76/769(1) begrænses markedsføringen og anvendelsen af produkter, der indeholder visse farlige stoffer.

Jeg spørger derfor Kommissionen:

1. Findes der forsøg på at udvide det eksisterende direktiv tilsvarende hhv. at forelægge et nyt direktivforslag, der tager hensyn til dette spørgsmål?

2. Hvordan kan man opnå, at bygherren eller sælgeren af sådan forurenede huse drages til ansvar? Findes der til fordel for beboerne af forurenede huse en omvendt bevisbyrde, eller er der planer om sådanne ordninger på europæisk plan?

(1) EFT L 262 af 27.9.1976, s. 201.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(23. oktober 2000)

Rådets direktiv 76/769/EØF af 27. juli 1976(1) om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater forbyder eller begrænser anvendelsen af adskillige farlige stoffer i bygningsmaterialer, herunder asbest og pentaklorfenol. Direktivet ændres, efterhånden som behovet for en udvidelse af anvendelsesrestriktionerne er dokumenteret gennem risikovurderinger og -analyser, og når fordele og ulemper ved sådanne restriktioner er analyseret. For tiden er der ingen planer om at begrænse markedsføringen og anvendelsen af formaldehyd på fællesskabsplan.

Byggeprodukter (og byggematerialer) er også omfattet af Rådets direktiv 89/106/EØF af 21. december 1989(2) om byggevarer. Det indeholder bestemmelser om de væsentligste krav til bygge- og anlægsarbejder, som via basisdokumenter(3) er udviklet til produktkrav. I forbindelse med farlige stoffer gælder det tredje væsentlige krav. Ifølge dette krav må byggevarer, der installeres permanent, ikke afgive farlige stoffer. Anlægsarbejder skal være udformet og udført således, at de ikke udgør en trussel mod beboeres eller naboers hygiejne eller sikkerhed.

I overensstemmelse med nærhedsprincippet indeholder byggevaredirektivet imidlertid bestemmelser om, at sikkerheden i forbindelse med bygge- og anlægsarbejder forbliver medlemsstaternes ansvar. Heraf følger, at beslutningen om, hvorvidt der skal lovgives eller ikke om et hvilket som helst af direktivets væsentlige krav (herunder krav nr. 3 vedrørende farlige stoffer), påhviler medlemsstaterne.

Hvis et stof som formaldehyd ikke er omfattet af harmoniseringen på fællesskabsplan i direktiv 76/769/EØF, kan medlemsstaterne regulere det i forbindelse med lovgivningen om byggevarer. Da sådanne initiativer kan medføre, at der anvendes forskellige krav, kan det blive nødvendigt at gribe ind i henhold til direktiv 89/106/EØF eller artikel 28 og 30 (tidligere artikel 30 og 36) i EF-traktaten med henblik på at undgå handelshindringer. Det europæiske standardiseringsorgan CEN er ved at udvikle harmoniserede prøvningsmetoder.

Medlemsstaterne lovgiver om ansvaret for bygninger (f.eks. deres udformning og udførelse). Produktansvar reguleres imidlertid på fællesskabsplan. Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar(4) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/34/EF af 10. maj 1999(5), fastsætter fælles bestemmelser om ansvar for skader på personer forårsaget af defekte produkter. Direktivet, hvori begrebet defekte produkter er defineret, omfatter også byggevarer, der indgår som en del af en bygning.

(1) EFT L 262 af 27.9.1976.

(2) EFT L 40 af 11.2.1989.

(3) EFT C 62 af 28.2.1994.

(4) EFT L 210 af 7.8.1985.

(5) EFT L 141 af 4.6.1999.