ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Under den sidste runde af dialogen om menneskerettigheder mellem EU og Kina, der fandt sted den 27.-28. november 2003 i Beijing, erkendte begge sider på ny, at menneskerettigheder er en vigtig del af deres overordnede forbindelser og at det er vigtigt at opretholde topmødets momentum. På dette møde og ud over de ovennævnte spørgsmål rejste EU blandt andet spørgsmål om mindretalsrettigheder, samarbejde med FN's særlige mekanismer, tortur og administrativ frihedsberøvelse, diskrimination mod personer, der lever med hiv/aids, samt samarbejdsprojekter til styrkelse af beskyttelsen af menneskerettigheder i Kina.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/161

(2004/C 88 E/0170)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3965/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(5. januar 2004)

Om: Foranstaltninger over for Kina som følge af misbrug af CE-mærket

Kina benytter på en række af sine forskellige produkter mærket »China Export«, som det forkorter »CE«. Anvendelsen af CE-forkortelsen på en lang række kinesiske produkter er en klar og svigagtig forfalskning af den forkortelse, som Det Europæiske Fællesskab benytter på verdensmarkedet, og påfører de europæiske producenter og det europæiske arbejdsmarked uhyre store skader. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen på denne baggrund at træffe over for myndighederne i Folkerepublikken Kina?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(9. februar 2004)

Kommissionen er bekendt med, at CE-mærket misbruges, bl.a. i »China Export«-ordningen, og at der er en lang række problemer forbundet med håndhævelsen af den intellektuelle ejendomsret for så vidt angår kinesiske produkter. Kommissionen har gennemført en undersøgelse af, hvordan den intellektuelle ejendomsret håndhæves, og heri anføres Kina som det land der giver de største udfordringer med hensyn til håndhævelsen af den intellektuelle ejendomsret på verdensplan. Undersøgelsen kan ses på: (http://europa.eu.int/comm/trade/issues/sectoral/intell_property/survey_en.htm).

CE-forkortelsen, der står for »Conformité Européenne«, anvendes inden for CE-mærkningen, som gælder for varer, for hvilke der gælder europæisk lovgivning på sundheds-, sikkerheds- og miljøbeskyttelsesområdet (1). CE-mærket er obligatorisk for de varer det gælder for; det vil med andre ord sige, at producenter ikke kan sælge deres varer på det europæiske marked, hvis ikke de bærer CE-mærket. CE-mærket er bevis for at produktet opfylder de krav som, Fællesskabet stiller til producenten, og at den nødvendige overensstemmelsesvurdering er gennemført.

CE-mærket er ikke noget varemærke, og der kan ikke indbringes klage for Verdenshandelsorganisationen for misbrug heraf. Medlemsstaternes markedstilsynsmyndigheder, samt sundheds- og sikkerhedsmyndigheder kan gribe ind over for misbrug af mærket med konfiskation og andre tilsvarende foranstaltninger. I henhold til forbrugerbeskyttelseslovgivningen har medlemsstaternes toldmyndigheder ret at konfiskere varer som bærer et vildledende CE-mærke, og det endog inden varen overgår til fri omsætning.

På baggrund af industriens og forbrugernes stigende interesse i mærkning er Kommissionen gået i gang med at høre de berørte parter om muligheden for at indføre en oprindelsesmærkningsordning.

(1) CE-mærkning kræves kun for følgende varer:

— legetøj

— maskiner

— elektrisk udstyr (lavspændingsdirektivet)

— elektrisk udstyr (direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet)

— personlige værnemidler

— trykudstyr

— medicinske anordninger

— medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik

— aktive, implantable medicinske anordninger

— radio- og teleterminaludstyr

— simple trykbeholdere

— gasapparater- elevatorer

— fritidsfartøjer

— beskyttelsesmidler og -ordninger, som anvendes i eksplosionsfarlig atmosfære

— ikke-automatiske vægte

— svævebaner- byggevarer
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/478

(2004/C 88 E/0490)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3967/03

af Gian Gobbo (NI) til Kommissionen

(5. januar 2004)

Om: Erstatning af istriske flygtninges eksproprierede ejendom i Kroatien

Finder Kommissionen ikke, at det med henblik på Rådets fremtidige afgørelse om at indlede forhandlinger med Kroatien vil være nyttigt og rimeligt at rejse det pinefulde spørgsmål om ekspropriationer af ejendom tilhørende italienske og europæiske borgere, som umiddelbart efter anden verdenskrig af de nyetablerede jugoslaviske myndigheder blev tvunget til at forlade deres fædreland og ejendom?

Strider de lovbestemmelser, som de kroatiske myndigheder har påberåbt sig som begrundelse for deres afslag på at give de istriske flygtninge deres ejendom tilbage, ikke mod Den Europæiske Unions principper og mod principperne i den europæiske menneskerettighedskonvention?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(6. februar 2004)

Spørgsmålet om eksproprieringen efter anden verdenskrig er et uløst bilateralt anliggende mellem de to lande, og Kommissionen har ingen retlig kompetence i denne sag.

Det bør dog nævnes at Kommissionen med udgangspunkt i ønsket om et godt naboskab ved flere lejligheder har anbefalet Kroatien at finde en acceptabel løsning på problemet gennem en dialog med de berørte parter. Problemet er blevet bragt op i den seneste stabiliserings- og associeringsrapport om Kroatien fra april 2003, samt på de møder der med regelmæssige mellemrum afholdes mellem Kommissionen og Kroatiens regering.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/99

(2004/C 78 E/0099)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2251/03

af Joaquim Miranda (GUE/NGL) til Kommissionen

(7. juli 2003)

Om: Charter om børn indlagt på hospital

I 1988 blev der i Leiden udarbejdet et »charter om børn indlagt på hospital«, hvis sigte var en mere menneskelig pleje af barnet.

De europæiske lande, som har tilsluttet sig charteret, for øjeblikket 19, heriblandt Portugal, Frankrig, Italien, Belgien, Nederlandene, Tyskland, Schweiz, Det Forenede Kongerige, Sverige, Norge, Danmark, Finland og Island, har i fællesskab oprettet en »European Association of Children in Hospital«, som på sin syvende internationale konference i Bruxelles i 2002 vedtog at orientere EU om sine drøftelser. Selv om der ikke er tale om et område, som henhører under Fællesskabets beføjelser, bedes Kommissionen oplyse, om den har til hensigt at tage spørgsmålet op, bl.a. ved at foreslå Rådet at vedtage foranstaltninger, som er i overensstemmelse med henstillingerne i charteret.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(7. august 2003)

Som det ærede medlem anfører, falder spørgsmålet om børn indlagt på hospital ikke ind under Fællesskabets beføjelser.

Sundhedspleje falder ind under medlemsstaternes ansvarsområde. Kommissionen kan ikke gribe ind på dette område og vil derfor ikke fremsætte forslag om, at Rådet skal vedtage foranstaltninger, som er i overensstemmelse med de henstillinger, der er indeholdt i charteret om børn indlagt på hospital.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/430

(2004/C 78 E/0450)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2792/03

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(19. september 2003)

Om: Muligheder for aggressiv spekulation i forbindelse med emissionshandel

Den nationale AAU (BSA)-mængde justeres fra 2008 med hensyn til overførsel af de grænseoverskridende emissionskvoter således, at sælgerlandets AAU (BSA) reduceres, og at køberlandets mængde forhøjes med den overførte mængde.

Hvis en grænseoverskridende overførsel af emissionskvoter i 2008 imidlertid skyldes, at disse emissions-kvoter oprindelig kun var opsparet (banked) i det pågældende land, modrager emissionskvoternes oprindelsesland det dobbelte antal af de opsparede emissionskvoter. Det er navnlig vanskeligt at forvente i større målestok, at medlemstaterne på regeringers initiativ indleder sig på sådanne spekulative overførsler, men et tredjeland, der samtidig er en bilag I-part (som tilslutter sig Kyoto-aftalen og EU's ordning for handel med emissioner inden 2007) eller en virksomhed i landet kunne tænkes at gøre dette for at opnå en dobbelt så stor kvote, som kan sælges. Herudover gives der mulighed for at bruge en vis form for markedsstyrke (market power), hvis opsparingen er foretaget i et land, som konkurrerer om at sælge emissionskvoter (f.eks. fra Ukraine til Forbundsrepublikken Tyskland). På denne måde svækkes sælgerens markedsstilling, samtidig med at landet selv opnår en dobbelt fordel.

En anden form for aggressiv spekulation er mulig, hvis den spekulation, der fandt sted for nogle år siden på valutamarkederne, overføres til markedet for emissionskvoter. En aktør uden for EU kan således i teorien også genere en konkurrent inden for EU (og inden for emissionshandel).

Er Kommissionen forberedt på denne form for aggressiv spekulation inden for emissionshandel? I bekræftende fald, hvordan?

Mener Kommissionen stadig, at det er unødvendigt at anvende markedsinterventioner (f.eks. på initiativ af EU's centralregister) for at stabilisere markedet for emissionshandel?
4.

Kommissionen finansierer et integreret program for udvikling af turismen og landdistrikterne omkring Bemahara-parken, som bl.a. tager sigte på at styrke den lokale kapacitet med hensyn til turistguider og turistprodukter. Hvad angår beskæftigelsen afhænger oprettelsen af arbejdspladser af den samlede økonomiske vækst, som alle programmerne for udviklingsbistand under 9. EUF tager sigte på at fremme. I forbindelse med EUF's programmer og projekter fremsætter Madagaskars regering detaljerede finansieringsforslag for Kommissionen inden for de ovennævnte aftalte sektorer, der indgår i EUF's landestrategi. Såvel Madagaskar som andre stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-stater) vil blive omfattet af den investeringsfacilitet på 2,4 mia. EUR, som Den Europæiske Investeringsbank (EIB) oprettede for nylig. Gennem denne facilitet vil EIB fremme den private sektor og bekæmpe fattigdommen i modtagerlandene.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/400

(2004/C 88 E/0406)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2310/03

af Baroness Sarah Ludford (ELDR) til Kommissionen

(8. juli 2003)

Om: Fængslede EU-borgere i Japan

Kan Kommissionen, eftersom den har ret til at deltage i de månedlige møder, medarbejderne i EU's diplomatiske repræsentationer holder, oplyse, hvor mange EU-borgere – opdelt i antal for hver enkelt medlemsstat – der i øjeblikket sidder i fængsel i Japan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(24. juli 2003)

Kommissionens delegation i Tokyo deltager i EU-koordineringsmøder vedrørende konsulære anliggender, men kun i det omfang Kommissionen har specifik kompetence på det pågældende område. Fængselsbesøg og konsulær bistand til nødstedte EU-borgere henhører ikke under kommissionsdelegationernes opgaver. Det kan dog anføres at det under konsulatsmøderne på det seneste er kommet frem at der alene i Tokyo er fængslet 100 personer fra vesten. Præcise oplysninger er imidlertid vanskelige at fremskaffe, ikke mindst i de tilfælde hvor arrestation og fængsling af EU-borgere er sket i lokale præfekturer. (I nogle tilfælde kan dette ændre fortolkningen af nationalitetsbegrebet: f.eks. accepterer den britiske ambassade ikke at de japanske myndigheder betragter indbyggere fra Hongkong som kinesiske statsborgere). De fleste sager vedrører overtrædelser af narkotikalovgivningen. Kommissionen er således ikke i stand til at give en mere detaljeret redegørelse eller specificere antallet af fængslede fra de enkelte medlemsstater. Disse oplysninger må indhentes hos de pågældende medlemsstater.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/562

(2004/C 78 E/0597)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3482/03

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(24. november 2003)

Om: Retsbeskyttelse af fortroligheden (»legal privilege«) af dokumenter fremsendt mellem virksomheder og deres advokatfirmaer

Anser Kommissionen korrespondance mellem virksomheder og deres advokatfirmaer for at være omfattet af »legal privilege« i kartelsager?

Hvad kan der i bekræftende fald gøres for at forhindre, at virksomheder danner karteller via deres advokatfirmaer for at undgå at blive opdaget?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(8. januar 2004)

Kommissionen anerkender fuldt ud, at korrespondance mellem virksomheder og deres advokatfirmaer kan være fortrolig. Dette sker i overensstemmelse med Domstolens og Førsteinstansrettens retspraksis. I denne retspraksis fastsættes betingelserne for at opnå fortrolighed. Således er skriftlig kommunikation mellem advokat og klient beskyttet i henhold til retspraksis, hvis denne kommunikation på den ene side foregår med henblik på klientens ret til forsvar og er gavnlig herfor, og på den anden side udgår fra uafhængige advokater, dvs. advokater, som ikke er tilknyttet klienten gennem et ansættelsesforhold.

Den anden halvdel af det ærede medlems spørgsmål ligger Kommissionen meget på sinde i forbindelse med en effektiv håndhævelse af EF-traktatens artikel 81. Med henblik herpå udstikker ovennævnte retspraksis betingelser for at undgå, at virksomheder skal misbruge fortrolighedsretten. Dokumenter er kun beskyttet, hvis der er tale om skriftlig kommunikation med det ene formål at anmode om advokatens råd i forbindelse med retten til forsvar.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/316

(2004/C 78 E/0317)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3764/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. december 2003)

Om: Den spanske vandforsyningsplan — prisen på omledning af vand og dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser

Som det vil være Kommissionen bekendt, afsætter den spanske regering en betydelig del af de fællesskabsmidler, som den modtager, til samfinansiering af anlæg i forbindelse med vandforsyning. Ifølge spansk lov skal modtagerne af støtte til sådanne anlæg overholde et regelsæt med henblik på godtgørelse af de offentlige investeringer (artikel 114 i kongeligt lovdekret 1/2001 af 20. juli 2001 om godkendelse af den ændrede lov om vandforsyning, den spanske statstidende, BOE af 24.7.2002). Forleden slog formanden for vandforsyningsselskabet for Júcar-floden, José María González Ortea, til lyd for, at brugerne af de nye infrastrukturer for vandforsyning ikke skal pålægges at bidrage til afskrivningen af de EF-midler, som bevilges til vandforsyningsanlæg af interesse for Fællesskabet (Las Provincias, den 13. november 2003).

På baggrund af Fællesskabsretten og især kravet om gennemsigtighed i forvaltningen og anvendelsen af fællesskabsmidlerne (betragtning 26 og 57, artikel 17-19, 34, 36 og 46 i forordning 1260/1999 (1)), forbuddet mod fordrejning af konkurrencevilkårene med statsstøtte (EF-traktatens artikel 87), beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser (EF-traktatens artikel 280) samt pligten til dækning af omkostningerne ved forsyningspligtydelser (artikel 9 i direktiv 2000/60/EF (2)), når den spanske regering anmoder om fællesskabsfinansiering til et projekt vedrørende anlæg til vandforsyning, mener Kommissionen da ikke, at regeringen klart og tydeligt på følgende punkter bør præcisere:

— hvem modtagerne og aftagerne af vandforsyningen vil være?

— hvordan disse modtagere vil bidrage til dækningen af omkostningerne ved de offentlige investeringer?

— om der vil være tale om en ensartet behandling ved dækningen af omkostningerne alt efter, om de hidrører fra staten eller fra Fællesskabet?

— om den på nogen måde vil fritage modtagerne fra at bidrage til dækningen af Fællesskabets omkostninger?

Mener Kommissionen i forbindelse med omledningen af vand fra Júcar-Vinalopó, at den har modtaget tilstrækkelige oplysninger til at fastslå, til hvis fordel arbejderne udføres, på hvilken måde de vil bidrage til dækning af omkostningerne, og om modtagerne eller en enkelt gruppe af modtagere vil blive fritaget for at deltage i dækningen af omkostningerne?

Har den spanske regering meddelt, at den har til hensigt at træffe nogen foranstaltning, som skal gælde alle eller nogle af støttemodtagerne i forbindelse med deres bidrag til dækning af omkostningerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(3. februar 2004)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999, s. 1.

(2) EFT L 327 af 22.12.2000, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/164

(2004/C 78 E/0169)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2770/03

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(16. september 2003)

Om: Erstatninger for personskader

Kommissionen har sikkert kendskab til de betydelige forskelle, som findes mellem erstatninger for personskader ved identiske tilfælde mellem EU's medlemsstater.

Kan Kommissionen oplyse om de foranstaltninger, som den eventuelt har tænkt sig at træffe for at rette op på dette problem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(10. oktober 2003)

Kommissionen har i forbindelse med oprettelsen af et europæisk retligt område truffet en række foranstaltninger, der vil forbedre mulighederne for erstatning for personskader.

Kommissionen har fremsat et forslag til Rådets direktiv om erstatning til ofre for forbrydelser (1), der fokuserer på statslig erstatning. Formålet med det fremsatte direktivforslag er at fastsætte en mindstestandard for alle ofre for forbrydelser i EU og forbedre mulighederne for erstatning i grænseoverskridende situationer. Forslaget er for øjeblikket til debat i Rådet og i Parlamentet.

Kommissionen har for nylig fremsat et forslag til Rådets forordning om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontraktforhold (2). En sådan forordning vil harmonisere medlemsstaternes lovvalgsregler for grænseoverskridende tvister og gøre erstatning sansøgerens retlige situation mere forudsigelig og gennemskuelig i grænseoverskridende tvister.

Kommissionen støtter ligeledes projekter, der gennemføres på dette område, og som kan øge debatten om de yderligere foranstaltninger, der kan træffes på europæisk niveau, og som også kan gøre information om de nationale love om personskade mere tilgængelig for advokater såvel som for borgere i almindelighed.

Kommissionen har dog ingen planer om at træffe foranstaltninger til generelt at harmonisere de nationale love om personskade. Resultatet af sådanne foranstaltninger er tvivlsomt, og tilstedeværelsen af et retsgrundlag i EF-traktaten er usikker. Derudover synes den egentlige forskel mellem medlemsstaterne at være den måde, hvorpå de nationale domstole vurderer og erstatter forskellige typer tab, især hvad angår ikke-økonomiske tab. Dette forhold afspejler bla. de socio-økonomiske forskelle mellem medlemsstaterne. Det er derfor ikke tænkeligt at nå frem til ensartede europæiske takster for at udjævne disse forskelle.

(1) EFT C 45 E af 25.2.2003.

(2) KOM(2003) 427 endelig udg.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/143

(2004/C 88 E/0151)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3399/03

af Olle Schmidt (ELDR) til Kommissionen

(17. november 2003)

Om: Aserbajdsjan

I Aserbajdsjan har der for nylig været præsidentvalg, der efterfulgtes af ballade og politisk uro. Den nye præsident, Ilham Alijev, søn af den tidligere præsident, har allerede slået ned på enhver form for opposition. Aserbajdsjan er et land med store problemer, masser af flygtninge, et ødelagt miljø og konflikter med nabolandene. Samtidig er der store rigdomme i form af olie, hvilket medfører, at regionen er interessant for mange, blandt andet for USA og for EU. Men denne økonomiske interesse må ikke føre til, at man fra vor side lukker øjnene for de interne problemer i Aserbajdsjan. Landet har et stort behov for reformer og opbygning, hvilket er fuldt ud muligt med de forventede indtægter fra olien. Det, der sker i øjeblikket, peger dog snarere på, at landet bliver Alijev-klanens territorium, hvor en udvikling i retning af demokrati og bedre levevilkår ikke står øverst på dagsordenen. Kommissionen bedes derfor oplyse følgende:

Hvad gøres der for at sikre en demokratisk udvikling i Aserbajdsjan samtidig med, at det økonomiske samarbejde intensiveres? Stilles der fra EU's side krav i forbindelse med investeringer m.m.? Skal disse f.eks. kombineres med fremskridt i forbindelse med demokrati, menneskerettigheder, flygtningenes situation, og at landets indkomster fra olien skal komme befolkningen som helhed til gode?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(17. december 2003)

Kommissionen har siden 1992 med faglig bistand og andre bistandsprogrammer hjulpet Aserbajdsjan med en omstilling til et demokratisk samfund med en fri markedsøkonomi. I øjeblikket er hovedfokus i bistandsprogrammerne fattigdomslempelse og statsreform. Aserbajdsjans regering er for nylig gået i gang med gennemførelsen af sit statsprogram for fattigdomslempelse og økonomisk udvikling. Programmet er blevet vel modtaget af de internationale finansieringsinstitutioner og donorsamfundet som helhed. Det danner ramme om al donorbistand til Aserbajdsjan. Kun hvis der gribes ind over for de grundlæggende problemer, kan der sikres fremskridt i retning af demokrati og fri markedsøkonomi.

Kommissionen fører sammen med medlemsstaterne en meget aktiv dialog om et bredt udvalg af spørgsmål, som f.eks. fremskridt med demokratisering, menneskerettigheder og anvendelse af olieindtægterne til befolkningens vel i almindelighed. Kommissionen er en af de største donorer, som støtter flygtninge og internt fordrevne personer i Aserbajdsjan med sit program for rehabilitering af krigsskadede områder.

Aserbajdsjans regering er begyndt at bruge olieindtægter til at hjælpe flygtninge, der er blevet etableret i forskellige regioner i Aserbajdsjan.
Generelt

De humanitære bistands- og fødevarebistandsaktiviteter er afsluttet, men der er aktiviteter, der finansieres separat gennem UNHCR med 6 mio. EUR til østtimoriske flygtninge i Vesttimor, og de vil fortsætte til midten af 2003.

Fællesskabets rehabiliterings- og konsolideringsstøtte til UNTAET og TFET pågår stadig, ligesom den i 2002 bevilgede støtte til kapacitetsopbygning, et etårigt program, der implementeres gennem UNDP.

Støtten til længerevarende projekter inden for sundhedssektoren fortsætter sandsynligvis indtil 2006.

Der blev i 2001 gennemført en evaluering af Fællesskabets humanitære bistand til Østtimor, hvis konklusioner var yderst positive hvad angår bistandens relevans, effektivitet, koordinering og resultater.

Den resterende del af Fællesskabets bistand er blevet kanaliseret gennem TFET. Det er sket på baggrund af rapporter udarbejdet af Verdensbanken og Den Asiatiske Udviklingsbank, som er blevet fremlagt på møderne i donorrådet for trustfonden for Østtimor. Konklusionerne i disse rapporter er generelt af donorerne blevet betragtet som yderst positive, og på grundlag af disse rapporter er der blevet bevilget yderligere midler til fonden.

Kommissionen mener, at resultaterne af bistanden til Østtimor siden 1999 har været utroligt opmuntrende. Bistanden er blevet ydet på en systematisk og gennemført måde. Den kan opdeles i fire forskellige kategorier, nemlig: (a) i første omgang humanitær nødhjælp (b) støtte på mellemlang sigt til administrativ kapacitetsopbygning og rehabilitering (c) støtte til den demokratiske proces, og (d) langsigtet udviklingsbistand. Disse områder er blevet sammenkædet, således at f.eks. humanitær bistand inden for sundhedssektoren har ført til udarbejdelse af en langsigtet politik og finansiering af udviklingssamarbejdet med fællesskabsmidler inden for denne sektor. På samme måde vil kapacitetsopbygningen under UNDP-projektet i landbrugsministeriet komme til at udgøre de administrative rammer for gennemførelsen af Fællesskabets og andre donorers fremtidige langsigtede tiltag inden for denne sektor.

Fællesskabets bistand må, i og med den har hjulpet Østtimor med at opnå landets nyvundne selvstændighed og med at forberede sig på udviklingen på længere sigt, betragtes som yderst vellykket.

En oversigt over Fællesskabets bistand til Østtimor findes på Europa-webstedet på: (http:// europa.eu.int/comm/external_relations/east_timor/index.htm).

Der blev som nævnt ovenfor udvalgt to ngo-projekter for Østtimor som resultat af indkaldelsen af forslag i 2001 inden for rammerne af Det Europæiske Initiativ til Støtte for Demokrati og Menneskerettigheder. Nærmere oplysninger herom fremsendes direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat.