SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2823/02

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(8. oktober 2002)

Om: Supplerende finansiel støtte til udviklingslandene til gennemførelse af klimakonventionen

I sine konklusioner af 11. november 1999 anerkendte Rådet, at EF-udviklingssamarbejde har flere komparative fordele, som kunne anvendes til at støtte initiativer på klimaændringsområdet, og at denne hjælp spiller en rolle i forbindelse med fremme af klimakonventionens målsætninger. Rådet opfordrede Kommissionen til at overveje dette nærmere.

I forbindelse med partkonferencens godkendelse af Bonn-aftalen afgav det daværende belgiske rådsformandskab, for EF og dettes medlemsstater og for Canada, New Zeeland, Norge, Island og Schweiz, den 23. juli 2001 en politisk erklæring om supplerende støtte til udviklingslandene til gennemførelse af klimakonventionen. I denne erklæring lovede EU og de øvrige stater indtil 2005 årligt at stille 450 mio. EUR i supplerende bevillinger til rådighed via forskellige kanaler, navnlig via Den Globale Miljøfacilitet (GEF), via supplerende bilateral og multilateral bistand, via finansielle bidrag til de tre nye fonde, der oprettes med henblik på

gennemførelse af Bonn-aftalen (fonden for de mindst udviklede lande, særfonden for klimaændringer og Kyoto-protokollens tilpasningsfond) og endelig via opkrævningen af den afgift på CDM-projekter, der indføres med Kyoto-protokollen.

På COP-8 i New Delhi vil udviklingslandene utvivlsomt minde EU om disse løfter. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen siden Bonn taget for at gennemføre Rådets anmodning af 11. november 1999 om inden for rammerne af EU's udviklingspolitik at stille supplerende midler til rådighed for støtte til udviklingslandene med henblik på gennemførelse af klimakonventionen.

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-2823/02 og E-2826/02

(26. november 2002)

Kommissionen har siden 1999 været meget aktiv på klimaændringsfronten. Den har i særdeleshed ført en høj profil i forhandlingsprocessen i partnerskab med successive formandskaber i Rådet og med medlemsstaterne. Det mest fremtrædende resultat er Fællesskabets nylige ratifikation af Kyoto-protokollen. Der er lanceret mange implementeringsaktiviteter med berøring til både intern og ekstern politik.

Med hensyn til den politiske erklæring af 2001 er Kommissionen efter godkendelsen af Bonn-aftalerne helt involveret i drøftelserne i Rådet om afpudsningen af den fælles forståelse om fordelingen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne af EU-andelen af tilsagnet på 410 mio. USD. I betragtning af, at det på daværende tidspunkt blev foreslået, at fordelingen skulle beregnes på grundlag af landenes CO2-emissioner i 1990, dvs. efter princippet om, at forureneren betaler, mener Kommissionen, at EU-andelen af tilsagnet skal dækkes af medlemsstaterne, da Fællesskabet ikke har egne CO2-emissioner. Kommissionen vil sandsynligvis stadig yde et bidrag, selvom der pr. definition ikke egentlig er yderligere midler til rådighed inden for de nuværende finansielle overslag.

Umiddelbart efter indgåelsen af Marrakesh-aftalerne i november 2001 påbegyndte Kommissionen arbejdet med en meddelelse, som skal tjene som grundlag for drøftelser med medlemsstaterne og civilsamfundet om en EU-strategi og handlingsplan for klimaændring inden for rammerne af udviklingssamarbejdet. Kommissionen agter at vedtage meddelelsen senest i begyndelsen af næste år.