SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3847/00

af Riitta Myller (PSE) til Kommissionen

(7. december 2000)

Om: Fremme af offentlig transport

Fremme af den offentlige personbefordring er en central faktor i forbindelse med bestræbelserne for at gennemføre en transportpolitik i overensstemmelse med en bæredygtig udvikling. Den kollektive transport mindsker miljøbelastningen og skaber samfundsmæssig ligestilling, og derfor bør den betragtes som en offentlig tjeneste, som det er rimeligt at støtte også med offentlige midler. Kommissionens forslag til forordning om principperne for kontrakter om offentlig trafikbetjening inden for personbefordring med jernbane og ad vej og indre vandveje har skabt frygt for, at mulighederne for den kollektive transport svækkes. Åbningen af markedet for transport med jernbane ville svække niveauet for tjenesterne i et land med lange afstande som f.eks. Finland. Samtidig vil en begrænsning af den offentlige støtte til visse passagergrupper true den offentlige transports konkurrenceevne i forbindelse med transport til og fra arbejde og tilsvarende øge brugen af egen bil. Hvordan vil Kommissionen sikre, at Unionens transportpolitik fremmer principperne for en bæredygtig udvikling, miljøvenlighed samt regional og social ligestilling?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(9. marts 2001)

Kommissionen er fuldstændig enig i det synspunkt, at større udnyttelse af den kollektive trafik er en afgørende faktor for en bæredygtig udvikling, beskyttelse af miljøet og social og regional samhørighed som nævnt i EF-traktatens artikel 161 (tidl. artikel 130d).

Den er også enig i, at det ikke er nogen velegnet løsning at vælge et fuldt åbent marked. Udover andre problemer ville denne løsning ganske givet indebære en risiko for, at operatørerne ville foretage en nedskæring i vigtige tjenester set ud fra et socialt og miljømæssigt synspunkt.

I Kommissionens forslag til en forordning om offentlig tjeneste inden for offentlig transport(1) anføres en helt anderledes løsning, der er baseret på princippet om kontrolleret konkurrence snarere end et helt åbent marked.

Erfaringerne fra de medlemsstater, der har indført kontrolleret konkurrence viser, at hvis det styres rigtigt, er det en effektiv måde at gøre tjenesterne mere attraktive og effektive på. Det er rigtigt, at nogle operatører, som ikke udsættes for konkurrence, alligevel yder vældig gode tjenester. Men der er andre, som ikke gør det, og omkostningerne er generelt høje. Ordninger med lukkede markeder synes at gøre det vanskeligt at foretage ændringer de steder, hvor der er mest brug for det.

Det grundlæggende formål med Kommissionens forslag er at fremme kvaliteten og effektiviteten inden for den kollektive trafik. Udgangspunktet er, at der i bred udstrækning er behov for finansiel støtte fra det offentlige.

Ved denne fremgangsmåde får de offentlige myndigheder udstrakte beføjelser til at fastsætte de nødvendige serviceniveauer og kvalitetsstandarder og udvælge den operatør, som i videst udstrækning er i stand til at opfylde disse standarder optimalt i forhold til udgifterne. I en særlig bestemmelse i forslaget til forordning tilskyndes myndighederne til fortsat at garantere, at der ydes støtte til socialt nødvendige tjenester i tyndtbefolkede områder.

Kommissionen erkender, at hvis den kollektive trafik skal gøres mere attraktiv og tilgængelig for alle, er det vigtigt, at taksterne holdes på et rimeligt niveau. Der er intet i forslaget til forordning, der udelukker dette. Hvis en myndighed beslutter at nedsætte taksterne for alle passagerer, foreslås det blot i forordningen, at denne takstnedsættelse indføjes i en kontrakt om offentlig tjeneste. På denne måde kan myndighederne sikre, at tjenesterne ydes på et rimeligt kvalitetsniveau og at driften er pålidelig.

Det er også vigtigt, at spørgsmålet om den juridiske usikkerhed bliver rejst. I løbet af de sidste ti år er der for første gang fremkommet operatører, der yder offentlig transport i mere end en medlemsstat. Det har skabt en stærk fællesskabsdimension i forhold til spørgsmålet om ydelse af statsstøtte og enerettigheder i denne sektor og har ført til juridisk usikkerhed. Den foreslåede forordning vil være en effektiv løsning, idet den fastsætter klare bestemmelser, samtidig med at der sikres fuld respekt for transportpolitiske målsætninger og operatørerne inden for den kollektive trafik kan konkurrere med privatbilisterne.

Af denne grund finder Kommissionen, at forslaget til forordning er et vigtigt bidrag til opgaven med at udvikle lokale og regionale transportsystemer, som er i stand til effektivt at møde de udfordringer, de står overfor i dag. Men lovbestemmelser er kun en del af Kommissionens aktiviteter på dette område. Kommissionen har samtidig indført praktiske værktøjer til støtte for den indsats, som de lokale og regionale myndigheder og operatørerne gør. Der er tale om en computerdatabase om god praksis, et program, der sætter lokaliteter i stand til at benchmarke deres transportsystemers kvalitet samt omfattende forsknings- og udviklingsprogrammer. Alle har en rolle at spille i forbindelse med at mindske de miljømæssige virkninger af transport og at fremme den regionale og sociale samhørighed.

Med henblik på at udvikle strategier til fremme af en miljøvenlig integration og bæredygtig udvikling i kølvandet på Det Europæiske Råd i Cardiff i 1998 har Kommissionen nedsat en ekspertgruppe, der omfatter medlemmer fra medlemsstaternes transport- og miljøministerier. Gruppen har udarbejdet en rapport til Kommissionen med en række forslag til tiltag inden for bæredygtig transport med henblik på at støtte Kommissionens bidrag til revisionen af Rådets (transportministrene) integrationsstrategi. Rapporten findes på internettet på følgende adresse: http://europa.eu.int/comm/environment/trans.

(1) EFT C 365 E af 19.12.2000.