SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0690/00

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(9. marts 2000)

Om: Etablering af et køreteknisk anlæg i Storhertugdømmet Luxembourg

Den frie etableringsret, der er fastsat i EF-traktatens artikel 43, indebærer et forbud mod restriktioner, som hindrer statsborgere i en medlemsstat i frit at etablere sig på en anden medlemsstats område, og er en af grundpillerne i den europæiske opbygning.

Etableringsretten indebærer også forbud mod enhver hindring rettet mod agenturer, filialer eller datterselskaber, som statsborgere i en EU-medlemsstat ønsker at åbne i en anden medlemsstat. Følgelig er det muligt for sådanne personer at oprette og lede virksomheder og selskaber på de vilkår, der ifølge lovgivningen i etableringsstaten gælder for denne stats egne borgere.

Har Storhertugdømmet Luxembourg ret til at nægte en unionsborger, der ikke er luxembourgsk statsborger, den frie etableringsret på grundlag af en formodning om manglende rentabilitet af den virksomhed, som den pågældende ønsker at oprette? Er Kommissionen bekendt med, at dette er, hvad der er hændt en italiensk statsborger, som på grundlag af Transportministeriets bestemmelser af 19. juni 1995 ønskede at åbne et køreteknisk anlæg i Storhertugdømmet, hvilket blev nægtet med den begrundelse, at økonomiske beregninger viste, at et enkelt center så rigeligt dækkede landets behov?

Er et så skønsmæssigt afslag ikke i strid med konkurrence- og markedsreglerne og til skade for de luxembourgske borgeres ret til valgfrihed?

Er Kommissionen desuden bekendt med, at det luxembourgske Transportministerium den 8. maj 1999 udstedte nogle nye bestemmelser til revision af bestemmelserne af 19. juni 1995 om oprettelsen af køretekniske anlæg i Storhertugdømmet, der stiller nye tekniske krav for reelt af fastholde den monopolstilling, som det eneste eksisterende anlæg i Colmar-Berg, der er ejet af Goodyear, nyder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. april 2000)

Princippet om fri etableringsret, som er fastlagt i EF-traktatens artikel 43 (tidligere artikel 52), gælder, som det ærede parlamentsmedlem påpeger, både for fysiske og juridiske personer. Er der tale om en juridisk person kan der bl.a. etableres agenturer, filialer eller datterselskaber i andre medlemsstater end den, hvor hovedvirksomheden har hjemsted.

Kommissionen ønsker dog at gøre det klart, at der i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 43 kan indrømmes begrænsninger i den frie etableringsret, når disse er tvingende nødvendige af almene hensyn og ikke er mere vidtrækkende end nødvendigt for at nå det tilsigtede mål. En sådan interesse kan dog ikke være af økonomisk karakter.

Det særlige tilfælde, som det ærede parlamentsmedlem nævner, er blevet forelagt for Kommissionen. På baggrund af de oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, ser det ud til, at de luxembourgske myndigheders økonomisk begrundede afslag ikke er foreneligt med princippet om fri etableringsret i EF-traktatens artikel 43. Denne beslutning, som er baseret på en forordning, som ikke længere var gældende i Luxembourg, da Kommissionen modtog oplysningerne, kan ikke danne grundlag for en traktatbrudssag i henhold til EF-traktatens artikel 226 (tidligere artikel 169), men kan af den pågældende indbringes for de nationale

instanser.

Kommissionen har ligeledes fået oplyst, at transportministeriets forordning af 19. juni 1995 er blevet ophævet og erstattet af en forordning af 8. maj 1999. Det fremgår af en nærmere gennemgang, at denne forordning indeholder detaljerede bestemmelser om godkendelse af de nødvendige strukturer til uddannelse på et køreteknisk anlæg og om tilrettelæggelse af undervisningen. I den forbindelse er Kommissionen ikke i besiddelse af oplysninger, der viser, at disse kriterier fører til opretholdelse af en monopolstilling for centret i Colmar-Berg.