SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0251/98

af Marco Cellai (NI) til Kommissionen

(13. februar 1998)

Om: Afgift paa virksomheders nettoaktiver

Artikel 1 i Raadets direktiv nr. 69/335/EOEF(1) af 17. juli 1969 omhandler under hensyn til princippet om, at anvendelse af kapitaltilfoerselsafgiften kun kan finde sted én gang i EU, saaledes at der ikke stilles hindringer i vejen for frie kapitalbevaegelser, en harmoniseret afgift paa kapitaltilfoersel til kapitalselskaber. Med henblik herpaa forpligter ovennaevnte direktiv medlemsstaterne til i forbindelse med transaktioner vedroerende kapitalindskud, der er foretaget af de paagaeldende selskaber, ikke at anvende andre afgifter end kapitaltilfoerselsafgiften, hvis sats i henhold til den aendring, som indfoertes med artikel 1 i direktiv 73/80/EOEF(2) af 18. april 1973, ikke maa overstige 1 % (artikel 10 i direktiv 69/335/EOEF).

Kapitaltilfoerselsafgiften (som er den eneste form for afgift, der er tilladt i henhold til den omtalte EU-retsakt), repraesenteres i den italienske retsorden af stempelafgiften paa andre kapitaltilfoersler end tilfoersler af tinglige rettigheder i forbindelse med fast ejendom: og satsen for denne afgift svarer til 1 %. Afgiften paa virksomheders nettoaktiver kommer derfor ud over den lige omtalte stempelafgift og belaster aar efter aar uden at have karakter af en undtagelsesforanstaltning eller en midlertidig foranstaltning den eksisterende aktiekapital ved regnskabsaarets afslutning med en sats paa over 0,75 %.

Anvendt paa denne maade har den paagaeldende afgift en virkning svarende til den almindelige kapitaltilfoerselsafgifts og er som saadan i modstrid med forbuddet i artikel 10 i direktiv 69/335/EOEF af 17. juli 1969.

Paa baggrund af denne uoverensstemmelse kraever baade national retspraksis og EU-retspraksis, at man straks og med tilbagevirkende kraft, uden at der er behov for en saerlig indgriben fra den lovgivende myndigheds side, ophoerer med at anvende den bestemmelse, hvori er fastsat denne afgift paa virksomheders nettoaktiver. Mange italienske selskaber har allerede med ovennaevnte begrundelser indgivet anmodning til finansministeren om tilbagebetaling af de ikke skyldige beloeb, som de har indbetalt i forbindelse med afgiften paa virksomheders nettoaktiver med paaloebne renter.

Finder Kommissionen det ikke paakraevet, at den italienske regering bliver gjort opmaerksom paa sin forpligtelse til at tilpasse sin egen lovgivning paa dette omraade og til i loebet af kort tid at indfoere nye bestemmelser?

Supplerende svar

afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(16. december 1998)

Spoergsmaalet om, hvorvidt den italienske afgift paa virksomheders nettoformue er i overensstemmelse med direktiv 69/335/EOEF af 17. juli 1969 om kapitaltilfoerselsafgifter med senere aendringer, har af en italiensk domstol vaeret indbragt for EF-Domstolen som praejudicielt spoergsmaal.

I sin dom af 27. oktober 1998 (sag C-4/97 Manifattura italiana Nonwoven SpA) fastslog Domstolen, at afgiften paa virksomheders nettoformue ikke udgoer en kapitaltilfoerselsafgift eller en afgift med samme kendetegn som en saadan afgift, og at ovennaevnte direktiv ikke er til hinder for, at kapitalselskaber paalaegges en afgift som f.eks. den italienske afgift paa virksomheders nettoformue.

Endelig goer Kommissionen det aerede medlem opmaerksom paa, at afgiften nu er ophaevet.

(1) EFT L 249 af 3.10.1969 - den danske specialudgave 69 (II), s. 405.

(2) EFT L 103 af 18.4.1973, s. 25.