SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2383/99

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Forordning om eksklusive købsaftaler

En ny EU-forordning skal umuliggøre eksklusive købsaftaler for producenter og tjenesteydere, når de pågældende leverandører har en markedsandel på over 30 %. Med den foreslåede forordning er der imidlertid risiko for, at eksklusive aftaler bliver den almindelige og for alt gældende norm. Kun meget få leverandører har en markedsandel på over 30 %. På den måde vil caféindehavere fremover med hensyn til ikke blot drikkevarer, men også alle andre varer og ydelser, de anser for nødvendige, være bundet til én enkelt leverandør.

1. Hvilke økonomiske argumenter resulterede i ovennævnte forordningsforslag? Hvilke bevæggrunde har Kommissionen haft til at udarbejde en sådan forordning?

2. Råder Kommissionen over en (detaljeret) oversigt over eksklusive købsaftaler i de 15 EU-medlemsstater? Hvilke eksklusive aftaler og hvilke markedsandele (%) er der i bekræftende fald tale om? Risikerer forordningen ikke i benægtende fald at få den modsatte virkning i betragtning af den høje 30 %-tærskel, der praktiseres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(6. januar 2000)

Det ærede medlem henviser i sin forespørgsel til det forordningsudkast om gruppefritagelse, som Kommissionen har offentliggjort sammen med et udkast til retningslinjer(1). Udkastene er sidste skridt i en revision og reform af Fællesskabets konkurrencepolitik vedrørende vertikale aftaler.

Det første skridt var offentliggørelsen af en grønbog(2) efterfulgt af en høring af alle berørte parter og offentliggørelse af en meddelelse fra Kommissionen(3). Disse dokumenter indeholder en indgående begrundelse for revisionen og reformen.

Kort sagt betyder den politik, der foreslås for fremtiden, at der anlægges en mere økonomisk synsvinkel. Det er der bred tilslutning til, og det nødvendiggøres af en række strukturelle svagheder ved de eksisterende gruppefritagelsesforordninger, bl.a. den, der vedrører visse ølleveranceaftaler. De tre eksisterende gruppefritagelsesforordninger om eneforhandlingsaftaler, eksklusive købsaftaler og franchiseaftaler har i de seneste år været stærkt kritiserede for at have et for snævert dækningsområde, være overformalistiske i deres fremgangsmåde og lægge industrien i en spændetrøje, der er uforenelig med udviklingen inden for produktion og distribution. Derudover kan vertikale begrænsninger i tilfælde, hvor virksomheder har en stærk markedsstilling, anvendes til både konkurrencefremmende og -hæmmende formål, for eksempel til at forhindre adgang til markedet.

Den foreslåede nye politik vil i vid udstrækning forenkle reglerne for vertikale begrænsninger og mindske reguleringsbyrden, ligesom den vil gøre det muligt for virksomheder uden betydelig markedsindflydelse (hvilket gælder størstedelen af virksomheder) at nyde godt af en safe harbour-ordning, inden for hvilken de ikke længere behøver at vurdere gyldigheden af de aftaler, de har indgået under Fællesskabets konkurrenceregler. I overensstemmelse med den nye politik gælder den foreslåede gruppefritagelsesforordning for alle vertikale begrænsninger op til en markedsandel, der foreslås fastsat til 30 %, hvad enten det drejer sig om halvfabrikata, færdigvarer eller tjenesteydelser med undtagelse af et lille antal hard core-begrænsninger og -vilkår. Eksempelvis kan det i forbindelse med de ølleveranceaftaler, det ærede medlem omtaler, nævnes, at man normalt ikke vil forvente, at et bryggeri med en markedsandel på mindre end 30 %, alene vil være i stand til at udelukke konkurrenter fra markedet ved at pålægge de beværtninger, det leverer til, klausuler om eksklusivitet.

Virksomheder med en markedsandel på over 30 % vil ikke nyde godt af safe harbour-ordningen. Det er imidlertid ikke givet, at deres vertikale aftaler er ulovlige, men de vil måske blive gjort til genstand for en individuel undersøgelse i henhold til EF-traktatens artikel 81 (tidligere artikel 85). De tilknyttede retningslinjer er udfærdiget med henblik på at hjælpe virksomheder med at foretage sådanne undersøgelser og derved øge konkurrencereglernes effektivitet.

Det er ikke muligt at sikre sig overblik over alle klausuler om eksklusivitet i EU, da det vil omfatte tusinder af aftaler i mange sektorer. Der er flere grunde til, at Kommissionen dog hverken frygter eller forventer, at klausuler om eksklusivitet vil blive normen.

For det første betyder de nye bestemmelser om gruppefritagelse, at varigheden af klausuler om eksklusivitet nedsættes til 5 år, hvorimod distributører i dag i visse sektorer som f.eks. ølsektoren kan være bundet i 10 år eller ubegrænset. Det vil give distributørerne mulighed for at lægge pres på deres leverandører ved at true med at skifte leverandør, hvilket har større effekt end detaljerede regler om de kontraherende parters rettigheder og forpligtelser.

For det andet vil de fremtidige gruppefritagelser i modsætning til i dag ikke gælde virksomheder med en markedsandel på over 30 %.

For det tredje omfatter forordningsforslaget for første gang sammenslutninger af små og mellemstore detailvirksomheder (SMV), hvilket skulle gøre det muligt for disse at styrke deres position over for deres leverandører og hævde sig bedre i konkurrencen med store integrerede distributionskoncerner.

For det fjerde indeholder den nye rammelovgivning en tilbagekaldelsesmekanisme, som gør det muligt for konkurrencemyndigheder at gribe ind over for virksomheder med en markedsandel på under 30 %, såfremt de vertikale begrænsninger øver en negativt indflydelse på konkurrencen.

Kommissionen ønsker at skabe en konkurrencepolitik, der grundlæggende baseres på økonomiske kriterier og fokuserer på analyser af virkningerne af vertikale aftaler på markedet. Kommissionen ønsker ikke at regulere de kontraktlige forhold mellem parterne ved hjælp af Fællesskabets konkurrencelovgivning med det formål at skabe balance i deres respektive forhandlingspositioner. Antitrustlovgivningen skal beskytte konkurrencen og sikre, at vertikale begrænsninger ikke hæmmer konkurrencen på markedet, navnlig i de tilfælde, hvor leverandører har en stærk markedsstilling. Den nye politik vil ligeledes gavne små og mellemstore virksomheder.

(1) EFT C 270 af 24.9.1999.

(2) Grønbog om vertikale begrænsninger i EF's konkurrencepolitik, KOM(1996) 721 endelig udg.

(3) Meddelelse om anvendelse af EF' s konkurrenceregler på vertikale begrænsninger, KOM(1998) 544 endelig udg.