ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/431

(2004/C 84 E/0502)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0569/04

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(26. februar 2004)

Om: Leonardo da Vinci-programmet

Kommissionens Leonardo da Vinci-program skal bidrage til gennemførelsen af EU's erhvervsuddannelses-politik. EU skal forberede borgerne bedre til adgangen til arbejdsmarkedet og således nedbringe arbejdsløsheden. Desuden får virksomhederne kvalificeret arbejdskraft, så de kan følge med i den hurtige videnskabelige og teknologiske udvikling. Således fungerer Leonardo da Vinci-programmet som Kommissionens europæiske laboratorium for nyskabelse, hvad angår livslang læring.

Kan Kommissionen forelægge en liste over de projekter, der er omfattet af Leonardo da Vinci-programmet, og som i løbet af de seneste tre år har modtaget bevillinger, med nærmere angivelse af projektledere og omfanget af både den udbetalte og den endnu ikke udbetalte støtte?

Er der forskelle mellem lande og projektledere, hvad angår påfaldende asymmetri i forbindelse med forskellige kriterier som f.eks. budgetgrænser, støtteandele og de egentlige resultater?

Hvordan sørger Kommissionen for en hurtig og ubureaukratisk endelig vurdering af de støttede projekter, og hvor lang tid går der gennemsnitligt fra projektet er gennemført til den endelige vurdering foretages?

I hvilke lande opstår der ofte problemer i forbindelse med den endelige vurdering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(1. april 2004)

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at Leonardo da Vinci-programmet har stor betydning inden for erhvervsuddannelse og livslang læring.

Kommissionen ønsker at minde om, at Europa-Parlamentet allerede har en liste over de Leonardo da Vinci-projekter, der inden for de seneste tre år er blevet udvalgt på EU-plan. Disse lister er rent faktisk blevet tilsendt Europa-Parlamentet med henblik på kontrol efter udtalelse fra udvalget for programmet og i overensstemmelse med komitologibestemmelserne. Listerne indeholder bl.a. projekttitlerne, projektledernes navne, projekternes varighed samt de forventede økonomiske støttebeløb pr. projekt.

De fleste af de finansierede projekter har en maksimal løbetid på tre år, og de første betydningsfulde resultater har derfor først været tilgængelige i slutningen af 2003. Kommissionen udarbejder en analyse af de evalueringer, der hidtil er foretaget vedrørende de endelige rapporter og projektresultater, herunder den endelige tildeling af EU-støtten og betalingsfristerne. Kommissionen vil holde det ærede medlem underrettet om resultaterne af denne analyse.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/724

(2004/C 88 E/0744)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1125/04

af Daniela Raschhofer (NI) til Kommissionen

(6. april 2004)

Om: EU-programmer med Tyrkiet – Mulige følger af et fuldt medlemskab

Inden Det Europæiske Råd i december 2004 træffer sin beslutning i spørgsmålet om indledning af tiltrædelsesforhandlinger med Tyrkiet, bør følgende spørgsmål besvares.

— Inden for hvilke programmer har Tyrkiet allerede haft rådighed over EU-midler?

— Hvor mange andrager de EU-midler, som Tyrkiet hidtil har haft rådighed over?

— Hvilke økonomiske virkninger og forpligtelser kan EU regne med i tilfælde af Tyrkiets fulde medlemskab?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(29. april 2004)

Indtil 2002 modtog Tyrkiet støtte i henhold til MEDA-programmet og gennem to forordninger om støtte til fremme af henholdsvis toldunionen (1) og økonomisk og social udvikling (2). Den 17. december 2001 vedtog Rådet en forordning om finansiel førtiltrædelsesstøtte til Tyrkiet. Den trådte i kraft i januar 2002 og udgør fortsat retsgrundlaget for vores finansielle samarbejde med Tyrkiet.

I perioden 2000-2003 modtog Tyrkiet hvert år en finansiel støtte på gennemsnitligt 177 mio. EUR. I april 2003 blev Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen enige om at inkludere Tyrkiet i posten for førtiltrædelsesudgifter i de finansielle overslag og forøge den finansielle bistand for perioden 2004-2006 betydeligt, nemlig til 1 050 mio. EUR over tre år (250 mio. EUR i 2004, 300 mio. EUR i 2005 og 500 mio. EUR i 2006).

Det bør erindres, at den afgørelse, der skal træffes af Det Europæiske Råd i december 2004, vil være baseret på en vurdering af, om Tyrkiet opfylder de politiske Københavnskriterier. Det er klart, at hvis et land af Tyrkiets størrelse og befolkning tiltræder, vil det få stor betydning for EU, dens politikker og institutioner. De konkrete finansielle konsekvenser og/eller forpligtelser for EU afhænger af udfaldet af forhandlingerne.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 764/2000 af 10. april 2000 om iværksættelse af foranstaltninger til udbygning af toldunionen EF-Tyrkiet, EFT L 94 af 14.4.2000.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 257/2001 af 22. januar 2001 om iværksættelse af foranstaltninger til økonomisk og social udvikling i Tyrkiet, EFT L 39 af 9.2.2001.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/182

(2004/C 84 E/0222)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0250/04

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(3. februar 2004)

Om: Pensionsalder for fodbolddommere

Pierluigi Collina er den bedste fodbolddommer i verden og er blevet valgt som sådan seks gange. I 2005 vil han imidlertid ikke længere kunne dømme fodboldkampe, fordi 45 år er den officielle pensionsalder for hans erhverv i Italien. Andre medlemsstater har også en pensionsalder på 45 for fodbolddommere.

Er Kommissionen enig i, at denne regel er aldersdiskrimination i henhold til EU-ret?

Er Kommissionen også enig i, at denne regel er i modstrid med EU's beskæftigelseslove?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(4. marts 2004)

Kommissionen kan ikke på baggrund af det ærede medlems oplysninger udtale sig om denne konkrete sag, da:

— reglen synes at finde anvendelse på alle kategorier af dommere, og det er nødvendigt at fastslå, om der er tale om en reel sportsregel. Der skal være tale om en økonomisk betydning for at retfærdiggøre anvendelse af fællesskabsreglerne (1)

— der findes ikke dokumentation for eventuelle argumenter, som anvendes af sportsorganisationer for at retfærdiggøre fastlæggelse af et sådant alderskrav.

Kommissionen kan derfor kun minde om, at Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (2) forbyder forskelsbehandling inden for beskæftigelse på grundlag af bl.a. alder og skal være gennemført i national lovgivning senest den 2. december 2003. Derudover kan medlemsstaterne om nødvendigt få yderligere tre år fra den 2. december 2003 til at gennemføre direktivets bestemmelser om forskelsbehandling på grundlag af alder og handicap. Belgien, Tyskland, Nederlandene, Sverige og Det Forenede Kongerige har meddelt Kommissionen, at de ønsker at udnytte disse tre år yderligere, og Danmark ønsker et år ekstra. Italien har gennemført direktiv 2000/78/EF ved lov nr. 216 af 13. august 2003, som trådte i kraft den 28. august 2003. Da Italien har gennemført direktivet, skal individuelle klager vedrørende forskelsbehandling indbringes for de nationale domstole i henhold til den nationale lovgivning.

Ydermere minder Kommissionen om, at direktivets artikel 6 tillader forskelsbehandling på grundlag af alder, hvis den er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt formål, og hvis midlerne til at opfylde det pågældende formål er hensigtsmæssige og nødvendige. Alderskrav kan kun anvendes, hvis de er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt formål.

(1) Forenede sager »Deliège«, C-51/96 og C-191/97.

(2) EFT L 303 af 2.12.2000.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/659

(2004/C 84 E/0743)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0703/04

af Helena Torres Marques (PSE) til Kommissionen

(4. marts 2004)

Om: Medlemsstaternes bidrag til EU-budgettet

De enkelte medlemsstaters bidrag til EU-budgettet er under eller lidt over 1 % af deres respektive nationalindkomst.

Eftersom EU-budgettet har betydning for en afbalanceret udvikling og samhørigheden i EU og for gennemførelse af målsætningerne fra Lissabon og Gøteborg, bedes Kommissionen oplyse, hvorfor disse bidrag behøver indgå i de enkelte landes underskud.

Hvis ikke de gjorde det, ville det ikke længere være muligt at bruge bekæmpelse af budgetunderskud ved at reducere bidraget til EU-budgettet som et påskud til at forhindre en forøgelse af indtægterne i EU's finansielle overslag for 2007-2013.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(24. marts 2004)

EF-traktaten pålægger medlemsstaterne at undgå uforholdsmæssigt store underskud (defineret som det offentlige underskud under en referenceværdi på 3 % af bruttonationalproduktet (BNP)). Begrebet »offentlig« defineres i Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 af 25. juni 1996 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem (1) i Det Europæiske Fællesskab (ESA95) (2), og de tilsvarende krav om statistiske oplysninger findes i ESA95. Alle udgifter, der indgår i definitionen »offentlig«, har relation til det uforholdsmæssigt store underskud. Medlemsstaternes bidrag til EU-budgettet er en del af de offentliges udgifter.

Kommissionen støtter ikke nogen forslag om at udelukke bestemte udgiftsposter fra beregningen af de offentlige udgifter. For at virkeliggøre målsætningerne fra Lissabon og Göteborg er det imidlertid vigtigt at øge kvaliteten af udgifterne i den offentlige sektor, så de giver øget vækst og omkostningseffektivitet. I de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik har Kommissionen med jævne mellemrum henstillet, at de offentlige udgifter omlægges på denne måde, og denne holdning er altid blevet støttet af Europa-Parlamentet og Rådet. En omlægning af de offentlige udgifter vil derfor øge såvel medlemsstaternes som EU-budgettets bidrag til virkeliggørelsen af målsætningerne fra Lissabon og Göteborg.

(1) SEK 95.

(2) EFT L 310 af 30.11.1996.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/194

(2004/C 84 E/0235)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0294/04

af Herman Vermeer (ELDR) til Kommissionen

(2. februar 2004)

Om: Offentlig takststruktur for rørledningssystemet i Centraleuropa (Central European Pipeline System)

Har Kommissionen kendskab til eksistensen af CEPS (Central European Pipeline System)? Dette system blev etableret under den kolde krig mellem 1950 og 1989 af de NATO-allierede for at transportere brændstof i krigstid. Dette militære infrastruktursystem anvendes nu kommercielt for at dække de løbende udgifter til vedligeholdelse af systemet. De takster, som NATO anvender, er dog for de forskellige brugere af systemet langtfra gennemskuelige. Er Kommissionen af den opfattelse, at disse løbende udgifter til vedligeholdelse af CEPS burde offentliggøres, og at der burde kædes en gennemskuelig transporttakststruktur sammen hermed? I sidste ende præsterer dette system en tjeneste på vort interne europæiske transportmarked, og systemets konkurrenter ville gerne have indsigt i de takster, som dette transportsystem, der er finansieret af offentlige midler, anvender på det europæiske transportmarked. Vil Kommissionen på kort sigt indgå aftaler med den logistiske tjeneste i NATO for at nå frem til et gennemskueligt takstsystem? Jeg går selv ind for en ordning med en årlig indrapportering af de løbende udgifter til vedligeholdelse af CEPS og en minimums- og maksimumstakst, som man anvender for i så vid udstrækning som muligt at dække disse udgifter. Desuden er ikke alle strækninger i systemet lige interessante, når det gælder kommerciel udnyttelse. Medregnes udgifterne til vedligeholdelse af disse strækninger også i taksterne? Jeg imødeser svarene på mine spørgsmål.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(4. marts 2004)

Kommissionen er bekendt med eksistensen af NPS (NATO Pipeline System). Det består af ni særskilte militære lager- og distributionssystemer for brændstof og smøremidler. Det største af disse net, CEPS (Central European Pipeline System), dækker Belgien, Tyskland, Frankrig, Luxemburg og Nederlandene. Systemet forbinder lageranlæg, flybaser, civile lufthavne, pumpestationer og tilførselspunkter. Det har til formål at sikre, at NATO's behov for olieprodukter og distribution heraf til enhver tid kan opfyldes. Ifølge tal fra NATO tegner CEPS sig for omkring 2-3 % af de olieprodukter, der transporteres i disse medlemsstater.

Systemet tjener hovedsagelig militære formål, men er delvist åbent for kommercielle transaktioner. Taksterne offentliggøres, som i Frankrig, eller forhandles fra sag til sag under tilsyn fra et udvalg, hvor alle medlemmer af systemet er repræsenteret.

Der er ingen specifik fællesskabslovgivning om takster i forbindelse med tredjepartsadgang til olierørledninger. Kommissionen har derfor ikke til hensigt at indlede forhandlinger med NATO som international organisation for at fastsætte sådanne regler for dette særlige tilfælde.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/842

(2004/C 84 E/0935)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0689/04

af Harald Ettl (PSE) til Kommissionen

(9. marts 2004)

Om: Gennemførelse af direktiv 2003/41/EF — medlemsstaternes kompetencer i forbindelse med definitionen af arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser

Efter mit skøn er direktivet ikke entydigt, hvad angår definitionen af ydelserne og spørgsmålet om dækning af biometriske risici.

I artikel 9, stk. 2, i direktiv 2003/41/EF (1) fastsættes det, at medlemsstaterne kan bestemme, om de vil tilbyde dækning for biometriske risici og tilbagebetale indbetalte bidrag, såfremt arbejdsgiveren og arbejdstageren eller deres respektive repræsentanter tilslutter sig dette.

I artikel 20 (grænseoverskridende virksomhed) i samme direktiv fastsættes det, at værtslandets pensionskasser skal overholde social- og arbejdsmarkedslovgivningen.

Når det i en medlemsstats gældende social- og arbejdsmarkedslovgivning bestemmes, at de arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser skal betale livslange pensioner og dække biometriske risici, betyder det så, at dette skal gælde for alle de tilbudte pensionskasser i det pågældende (værts)land og dermed også for pensionskasser fra andre medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(23. april 2004)

Det hedder i artikel 9, stk. 2, i direktiv 2003/41/EF (2): »medlemsstaterne kan i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og under hensyntagen til de pensionsydelser, der tilbydes af de sociale sikringsordninger, bestemme, at pensionskassemedlemmerne som supplerende ydelser tilbydes dækning af risikoen for høj alder og af tab af erhvervsevne samt efterladtepension og garanti for tilbagebetaling af indbetalte bidrag, såfremt arbejdstagerne og arbejdsgiverne eller deres respektive repræsentanter tilslutter sig dette.«

I tilfælde af at en medlemsstat kræver, at disse ydelser tilbydes i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og under hensyntagen til de pensionsydelser, der tilbydes af de sociale sikringsordninger, kan en markedsrelateret pensionskasse tilbyde ydelser i den pågældende medlemsstat i overensstemmelse med artikel 20 i direktiv 2003/41/EF, hvis denne bestemmelse overholdes.

(1) EUT L 235 af 23.9.2003, s. 10.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/41/EF af 3. juni 2003 om arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, aktiviteter og tilsynet hermed, EUT L 235 af 23.9.2003.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/400

(2004/C 84 E/0466)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0440/04

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(18. februar 2004)

Om: Emissionsgrænseværdier for partikler

I svaret på mine skriftlige forespørgsler E-3639/03 (1) og E-3502/03 (1) om belastning med skadelige stoffer i Wipp- og Eisacktal og om luftkvalitetsstandarder i trafikbelastede områder blev der henvist til direktiv 1999/96/EF (2), med hvilket der indføres strengere emissionsgrænseværdier for nye tunge køretøjer. Med første trin — EURO 4 — sænkes partikeludledningen fra 2006 med 80 % i forhold til de nuværende udledninger.

Ville det ikke i betragtning af sundhedsrisiciene for beboere på trafikbelastede strækninger være hensigtsmæssigt at fremskynde dette trin, f.eks. til 2005, og helt at eliminere udledningerne af partikler?

Vil Kommissionen venligst tage stilling til dette?

(1) EUT C 78 E af 27.3.2004.

(2) EFT L 44 af 16.2.2000, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/356

(2004/C 84 E/0414)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0298/04

af Bob van den Bos (ELDR) til Kommissionen

(6. februar 2004)

Om: Forbindelserne mellem EU og Libyen og menneskerettighederne i Libyen

Libyen gør alt, hvad der står i dets magt for at blive reintegreret i det internationale fællesskab. I september 2003 blev FN's sanktioner over for Libyen ophævet. Der er i nogle år sket en tilnærmelse mellem EU og præsident Gaddafi. Kommissionens formand Prodi lader i sine drøftelser med præsidenten forstå, at han ønsker at forbedre disse forbindelser. Den 30. december 2003 indbød han Libyen til at tilslutte sig Barcelona-processen, hvorpå oberst Gaddafi erklærede, at han er rede til at overveje en uindskrænket deltagelse i processen. Det overvejes ligeledes på indeværende tidspunkt at indgå en fiskeriaftale med Libyen.

I hvilken udstrækning spiller menneskerettighedssituationen en rolle i Den Europæiske Unions holdning til Libyen? Er menneskerettighederne et samtaleemne i forbindelserne mellem Kommissionen og regeringen i Tripoli?

Hvorledes vurderer Kommissionen menneskerettighedssituationen i Libyen? Er der efter dens opfattelse sket forbedringer på dette område?

Er Kommissionen rede til at intervenere, således at en ansøgning fra en delegation fra uafhængige menneskerettighedsorganisationer imødekommes, som ønsker at aflægge besøg i Libyen for at undersøge menneskerettighedssituationen i landet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(15. marts 2004)

Der eksisterer i øjeblikket ingen formelle forbindelser mellem EU og Libyen. Libyen har siden 1999 været passiv observatør i Barcelona-processen.

EU håber, at Libyen kan blive fuldgyldigt medlem af Barcelona-processen, som landet kun kan blive deltage i, hvis det uden betingelser accepterer alt det, der hidtil er vedtaget under denne proces.

På den måde vil det være muligt at indlede en dialog med Libyen om alle emner af interesse, herunder menneskerettighederne.

I den nuværende situation, hvor der ikke findes nogen formelle rammer for forbindelserne, drøftes menneskerettighederne på ad hoc-basis med Libyen.

Amnesty International har for ganske nylig været i Libyen. Denne organisation havde siden 1988 ikke haft adgang til landet. Kommissionen skønner, at der her er tale om en positiv udvikling.
2.

Mener Kommissionen ikke, at der er tale om en overtrædelse af artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet de afviste asylansøgere er blevet udvist fra tidspunktet for den første meddelelse om afvisning af deres ansøgninger (og at der derefter burde være truffet foranstaltninger med henblik på at prøve afgørelserne), imens de burde kunne appellere denne afgørelse? Det lader til, at en stor del af disse asylansøgeres sager ikke har været behandlet gennem en retfærdig procedure i perioden 1993-1998 (på grund af den nederlandske såkaldte AC-procedure, der varer 48 timer, og som ikke giver ansøgerne mulighed for at fremføre senere indhentede beviser).
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/188

(2004/C 84 E/0228)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0261/04

af Baroness Sarah Ludford (ELDR) til Kommissionen

(3. februar 2004)

Om: Forlydender om spansk forbud mod påhængskøretøjer til motorcykler

Kan Kommissionen bekræfte, at der i Spanien er et forbud mod påhængskøretøjer til motorcykler? Er et sådant forbud tilladt ifølge EU-lovgivningen bl.a. om transport og fri bevægelighed, og hvilke foranstaltninger foreslår Kommissionen at træffe, hvis dette rent faktisk er tilfældet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(11. marts 2004)

Kommissionen kan meddele det ærede parlamentsmedlem, at indførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/24/EF af 17. juni 1997 om dele af og kendetegn ved to- og trehjulede motordrevne køretøjer (1) i spansk lovgivning har muliggjort godkendelse og indregistrering af to- og trehjulede motorkøretøjer (motorcykler) med tilkoblingsanordninger for påhængskøretøjer i denne medlemsstat. Dog findes der stadigvæk et forbud mod at køre med motorcykler med påhængskøretøjer i den generelle bekendtgørelse for motorkøretøjer.

Idet den vurderede, at et totalt forbud mod at køre med en motorcykel med et påhængskøretøj kunne udgøre en hindring for den fri bevægelighed, indledte Kommissionen i 1998 en overtrædelsesprocedure mod Spanien på grundlag af artikel 226 i EF-traktaten for overtrædelse af artikel 18, 28 og 49 med hensyn til fri bevægelighed for personer og varer og fri udveksling af tjenesteydelser. Denne procedure behandles i øjeblikket ved De Europæiske Fællesskabers Domstol (sag C-197/02).

For nylig har de spanske myndigheder vedtaget kongelig forordning 1428/2003 af 21. november 2003, som godkender en generel bekendtgørelse om færdsel, der gennemfører loven om færdsel, motorkøretøjer og færdselssikkerhed af 2. marts 1990. Denne nye generelle bekendtgørelse om færdsel trådte i kraft den 23. januar 2004, og den ophæver det totale forbud mod kørsel med motorcykler med påhængskøretøjer i Spanien.

Kommissionen understreger, at artikel 12 i den nye bekendtgørelse giver motorcykler lov til at trække påhængskøretøjer, hvis disse ikke overstiger 50 % af det trækkende køretøjs vægt. Kørsel med påhængskøretøjer er underlagt visse restriktioner: den skal foregå om dagen og under forhold med god sigtbarhed, motorcyklens hastighed skal nedsættes med 10 % i forhold til fartgrænserne, og der må under ingen omstændigheder transporteres personer i påhængskøretøjerne.

Den generelle bekendtgørelse for køretøjer, der er under revidering, skal dog også ophæve dette forbud.

(1) EFT L 226 af 18.8.1997.
2.

Kan disse arbejdstagere, der til trods for dette, og idet de er underlagt et pres, accepterer at blive indkaldt til at yde assistance, og det ikke kun i særlige nødstilfælde (mindst fire gange om måneden), hvilket forhindrer dem i at tage beskæftigelse hos en anden arbejdsgiver, hævde, at de udfylder faste og varige funktioner inden for brandvæsenet?
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/687

(2004/C 78 E/0733)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0417/04

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(9. februar 2004)

Om: Afskedigelser på fabrik under Finex-gruppen

Den finske gruppe Finex, som i Nogueira i Maia (Portugal) ejer en tekstilfabrik, der har haft omkring 1 000 ansatte, presser nu disse til at acceptere aftaler om afskedigelse. På nuværende tidspunkt, hvor der er kun er 430 ansatte, lægger Finex pres på hen ved 300 af disse, for at de skal gå ind på uantagelige aftaler med henblik på afskedigelse ved udgangen af denne måned. Det kan konstateres, at virksomheden har modtaget forskellige former for støtte.

Kommissionen bedes oplyse følgende:

1. I hvilket omfang er der blevet udbetalt fællesskabsstøtte til Finex-gruppen, i Portugal og i andre EU-lande?

2. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen og den portugisiske regering træffe for at opretholde beskæftigelsen og beskytte de hovedsagelig kvindelige arbejdstageres rettigheder?

3. Vil Kommissionen være indstillet på at kræve tilbagebetaling af den støtte, som er blevet ydet til Finex, dersom gruppen vedblivende lægger pres på arbejdstagerne med henblik på at kunne afskedige dem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Diamantopoulou

(19. februar 2004)

Kommissionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.