SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3097/00

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(4. oktober 2000)

Om: Olieprisstigningen

Der har i år 2000 atter været ustabilitet i oliepriserne, og de alvorlige følger heraf viser EU's store energimæssige afhængighed af olien. Europa tegner sig for 19,6 % af verdensmarkedet for olie. Den gennemsnitlige afhængighed af energi udefra vil på vort kontinent vokse fra 50 % til 70 %, efter hvad der fremgår af Kommissionens undersøgelse om Europa 2020. Vi har oplevet den tredje stigning i produktionen af råolie i år, med en indsprøjtning på 800 000 tønder olie mere om dagen i håbet om, at olieprisen vil blive afpasset efter den globale vækst. Stik imod hvad der blev forudsagt om denne energikilde, befinder olien sig atter i en ustabil situation, som har indflydelse på dette marked.

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe i forbindelse med denne situation for at styre energiefterspørgselen og energibesparelserne samt for at udvikle egne ressourcer, således at der definitivt satses på vedvarende energikilder?

Hvilke kriterier anbefaler Kommissionen medlemsstaterne til forvaltning af strategiske ressourcer?

Ifølge de økonomiske overslag, som Kommissionen forelagde i april 2000, skulle inflationen holde sig på 1,8 % i år og på 1,7 % i 2001 under forudsætning af, at prisen pr. tønde olie ville holde sig mere eller mindre stabil omkring 24,5 dollars. Denne forudsætning svarer ikke længere til virkeligheden. Vil Kommissionen så revidere sine beregninger, når den forelægger de økonomiske overslag for det kommende år? Tager Kommissionen den mulighed i betragtning, at olieselskaberne måske er ved at nå frem til visse konkurrenceforvridende aftaler om prisfastsættelse i strid med de i artikel 81 og 82 i traktaten nævnte principper?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(24. november 2000)

Den nye situation med en høj oliepris, som forbrugerlandenes politiske beslutningstagere ikke kan påvirke ret meget på udbudssiden, gør det endnu mere nødvendigt at fortsætte med at udvikle en ny efterspørgselsstrategi, hvor der satses på gradvis at substituere olie med andre energikilder, at gøre øget brug af vedvarende og alternative energikilder, at styre efterspørgslen, at opnå en bedre energieffektivitet og at fremme energibesparelser, især i bygninger. Som anført i den seneste meddelelse om EU's olieforsyning(1), vil Kommissionen på Det Europæiske Råds møde i Gøteborg fremlægge en energibesparelses- og -diversificeringsplan, som både vil omhandle øget

energieffektivitet især i bygninger og støtte til udvikling af en ny generation køretøjer. Desuden behandles fremtiden for, og de forskellige energikilders rolle (olie, kul, gas, atomkraft, vedvarende energi) i en grønbog om forsyningssikkerhed, som Kommissionen vil vedtage inden udgangen af 2000.

Hvad angår anvendelsen af de strategiske reserver, vil Kommissionen undersøge, hvordan man kan styrke de strategiske overskudslagre ved at bringe deres anvendelse ind under fællesskabsregi. Det må undersøges, om man kan bruge lignende interventionsteknikker som på pengemarkederne for at begrænse prissvingningerne og forhindre spekulationsbetonede udsving.

Med hensyn til indvirkningen på de økonomiske overslag, vil prisstigningens negative effekt på væksten udgøre 0,3 % i 2000 og 0,5 % i 2001, hvis oliepriserne forbliver på omkring 30 USD pr. tønde frem til årets udgang. Prisstigningen vil øge inflationen med 1 %.

Om konkurrenceaspektet mener Kommissionen, at selv om der kan være visse omkostningsmæssige forskelle mellem medlemsstaterne, kan de store forskelle i medlemsstaternes forbrugerpriser på olieprodukter, eksklusive skatter og afgifter kun forklares ud fra en oligopolistisk opførsel og manglende konkurrence inden for distributionen. På grundlag af en sådan analyse er det naturligt at spørge, om der sker overtrædelser af konkurrenceretten, og især om der findes karteller (prisaftaler). De nationale myndigheder i en række medlemsstater har iværksat undersøgelser heraf. I Italien og Sverige er konkurrencemyndighederne skredet ind over for nogle olieselskaber. Generelt sagt er det absolut påkrævet at fremme en mere åben struktur med større konkurrence inden for distributionen af brændstoffer. Det springende punkt består i at få gjort det indre marked for raffinerede produkter (i en gros-leddet) til en realitet, så at alle distributører kan få nem adgang til forsyninger, også fra andre end de nationale raffinaderier, på et marked med fri konkurrence.

(1) KOM(2000) 631 endelig udg.