SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2167/96 af Per Gahrton (V) til Kommissionen (2. august 1996)

Om: Slutdeponering af nukleart affald i et andet EU-land

Ifoelge en undersoegelse, der for nylig blev foretaget af et konsulentfirma i Bruxelles (EuroGreen Services: »Kan EU-landene eksportere deres nukleare affald til slutdeponering?« - 23.5.1996), findes der hverken direktiver eller praejudicielle afgoerelser, der regulerer eksporten af nukleart affald til slutdeponering mellem EU's medlemsstater. Ifoelge rapporten betyder det, at »Sverige kan blive til et land, der importerer nukleart affald«. Under henvisning til forespoergsler til ansvarlige tjenestemaend i Kommissionen (Yvon Slingenberg fra GD XI, C7, Taylor fra GD XI, C3 og Karl Horst Schaller fra GD XI, C3) haevdes det ogsaa, at »Kommissionen tror, at i fremtiden vil et meget lille antal lande i Europa faa ansvaret for slutdeponeringen, og den ser derfor ikke noget negativt i et saadant scenarie«. Paa den baggrund vil jeg gerne spoerge Kommissionen:

Er det Kommissionens maalsaetning, at slutdeponering af nukleart affald skal koncentreres i et lille antal lande? Mener Kommissionen, at slutdeponering af nukleart affald kan og boer ske i EU-lande, som ikke selv har foraarsaget affaldet? Vil et EU-land, som selv har kernekraft og derfor sit eget affald at tage vare paa, kunne naegte at modtage affald fra et andet EU-land udelukkende paa grundlag af en politisk beslutning om ikke at tillade import af nukleart affald til slutdeponering? Eller vil en saadan optraeden blive betragtet som en kraenkelse af det indre markeds principper og resultere i indgriben fra Kommissionens side?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (10. oktober 1996)

Der findes ingen EF-bestemmelser om »eksport af radioaktivt affald til slutdeponering mellem medlemsstaterne indbyrdes«, men direktivet om »overvaagning af og kontrol med overfoersel af radioaktivt affald mellem medlemsstaterne samt ind i og ud af Faellesskabet« (92/3/Euratom af 3. februar 1992) ((EFT L 35 af 12.2.1994, s. 24. )) finder anvendelse paa alle overfoersler af radioaktivt affald til et hvilketsomhelst formaal. Heri kraeves det, at transport af radioaktivt affald fra én medlemsstat til en anden paa forhaand godkendes af oprindelsesmedlemsstaten. Denne godkendelse kan foerst udstedes, efter at bestemmelsesmedlemsstaten har givet sin tilladelse hertil.

Kommissionens meddelelse til Raadet, Europa-Parlamentet samt Det OEkonomiske og Sociale Udvalg af 3. marts 1994 med titlen »En EF-strategi for haandtering af radioaktivt affald« ((KOM(94) 66 endelig udg. )) fastslaar, at »behandlings- og oplagringsfaciliteter samt slutdeponeringssteder for radioaktivt affald noedvendigvis i mange tilfaelde skal centraliseres af oekonomiske, sikkerhedsmaessige og miljoebeskyttelsesmaessige grunde, ligesom antallet af disse skal forblive yderst beskedent«. Kommissionen er af den opfattelse, at medlemsstaterne fortsat frit boer have mulighed for at begraense antallet af deponeringssteder gennem frivilligt samarbejde.

Mens det kun er de medlemsstater, der selv har kernekraftprogrammer, som virkelig producerer »nukleart affald«, fremstilles der i samtlige medlemsstater radioaktivt affald. Dette kan hidroere fra medicinske, forskningsmaessige, industrielle eller andre former for aktiviteter. Raadets resolution af 19. december 1994 ((EFT C 379 af 31.12.1994, s. 1. )) om haandtering af radioaktivt affald indeholder en bestemmelse om, at »hver enkelt medlemsstat er ansvarlig for, at det radio-aktive affald, der er produceret paa dens territorium, bliver haandteret paa fuldt forsvarlig vis«, men det bemaerkes dog hertil samtidig, at »der i denne forbindelse er mulighed for et gensidigt aftalt samarbejde mellem medlemsstaterne«.

Faellesskabet har hidtil aldrig forpligtet nogen medlemsstat til at acceptere overfoersel af radioaktivt affald fra en anden medlemsstat. Kommissionen er af den opfattelse, at man ogsaa boer foelge denne praksis fremover.