SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3617/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. december 2002)

Om: Fremme på europæisk plan af alternativer til dårlig integration mellem befolkningsgrupper og dannelse af adskilte verdener

1. Er Kommissionen bekendt med, at der, navnlig i byområderne i medlemsstaterne Tyskland, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Belgien, i de seneste årtier som følge af afkoloniseringen og behovet for arbejdskraft har bosat sig mange mennesker, der stammer fra områder uden for Europa, at disse tilflyttere er opvokset med et sprog, en kultur og religion, der afviger fra, hvad der ved deres ankomst var almindeligt i deres nye bolig- og arbejdsmiljø, og at man længe ikke har været tilstrækkeligt opmærksom på integrationen af disse tilflyttere, idet myndigheder, virksomheder, undervisningsinstitutioner og udlejere af boliger formodede, at deres tilstedeværelse kun var midlertidig.

2. Er Kommissionen ligeledes bekendt med, at det i spørgsmål 1 anførte forhold nu har medført, at der er opstået skoler og boligkvarterer, hvor der er en meget høj procentdel af disse nye borgere ved siden af skoler og boligkvarterer, hvor der næsten ingen nye borgere er, til at den første generation af tilflyttere har et utilstrækkeligt kendskab

til sprog og adfærdsmønster i deres boligområde, til ringere muligheder på arbejdsmarkedet for de nye borgere, der er født og uddannet i bopælslandet, til høj arbejdsløshed blandt de berørte grupper af nye borgere i perioder med tilbagegang i økonomien, til at der sideløbende findes særskilte befolkningsgrupper uden meget kontakt til hinanden, til konflikter og til bevægelser, der vil udelukke de nye borgere fra samfundet?

3. Er Kommissionen bekendt med, at der nu blandt de nye borgeres børn og børnebørn er opstået bevægelser, der på baggrund af den oplevede diskriminering og den påtvungne isolering er kommet til den konklusion, at de ikke kan eller vil lade sig integrere, men selv må forsvare sig gennem egne politiske partier, interesseorganisationer, sprogrettigheder, boligområder og skoler, og at dette fører til den arabisk-europæiske ligas udadrettede aktiviteter fra den belgiske by Antwerpen mod andre europæiske byer, hvor forholdene indtil nu har været mindre polariserede og forbitrede?

4. Hvilke muligheder ser Kommissionen for at bidrage til fjernelse af årsagerne til dannelsen af særlige boligområder, en diskrimineret stilling i samfundet, et opsplittet arbejdsmarked og etniske konflikter? Hvordan kan Kommissionen bidrage til udveksling af ideer og erfaringer i forbindelse med vellykket eller mislykket integration mellem forskellige befolkningsgrupper i de forskellige medlemsstater?

5. I hvilken grad kan projekter, der er finansieret eller skal finansieres med Urban-midler i større udstrækning bidrage til at fjerne næringsgrundlaget for alt, hvad der hindrer, at de oprindelige befolkningsgrupper kan leve i lighed, fred og harmoni med de nye borgere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(19. februar 2003)

Ansvaret for integration af indvandrere er hovedsagelig medlemsstaternes og indebærer sædvanligvis et samarbejde mellem de nationale, regionale og lokale myndigheder, ofte sammen med andre organer. På Det Europæiske Råds møde i Tammerfors blev der opfordret til vedtagelse af mere energiske integrationspolitikker for tredjelandsborgere som et af de vigtigste elementer i den fælles indvandringspolitik, der nu er ved at blive indført, og det blev understreget, at det var nødvendigt at give dem rettigheder og forpligtelser, der kan sammenlignes med unionsborgernes. Medlemsstaterne har udfoldet store bestræbelser for at forbedre og udvikle deres nationale politikker. Kommissionens rolle er begrænset til en indsats på en række områder, hvor Unionen har beføjelser, herunder også ydelse af finansiel bistand til integrationsforanstaltninger og til fremme af udveksling af erfaringer samt -i henhold til Amsterdam-traktaten -fastsættelse af fælles retlige rammer for tredjelandsborgeres indrejse og ophold, som vil give dem et minimalt niveau af rettigheder. Kommissionen har i den forbindelse fremsat direktivforslag om familiesammenføring, status for tredjelandsborgere med langtidsvisa, indrejse for arbejdstagere, studerende og volontører, hvor der i alle tilfælde ydes grundlæggende sociale og økonomiske rettigheder. Disse direktiver er imidlertid fortsat til behandling i Rådet.

Med hensyn til støtteforanstaltninger finansierer Kommissionen allerede nu projekter i medlemsstaterne til integration af flygtninge inden for rammerne af Den Europæiske Flygtningefond, og den vil snart lancere et program med forberedende foranstaltninger til fremme af udveksling af erfaringer og god praksis med hensyn til integration af indvandrere. Kommissionen arbejder også på en meddelelse, som vil komme ind på en række spørgsmål vedrørende integrationsprocessen, herunder spørgsmål, der specifikt vedrører anden og tredje generation, og foreslå andre fællesskabsforanstaltninger til fremme af en vellykket integration af indvandrere både på arbejdsmarkedet og i samfundet som helhed. I betragtning af indvandrernes stadig stigende bidrag til beskæftigelsen og den økonomiske vækst vil der i retningslinjerne for beskæftigelsen for 2003 blive taget hensyn til behovet for at sikre deres integration på arbejdsmarkedet.

I øvrigt tager Fællesskabets handlingsplan til bekæmpelse af social udstødelse, der trådte i kraft i januar 2002, eksplicit sigte på indvandreres og etniske minoriteters sociale situation og politikker til integration af dem. Politikker til bekæmpelse af diskrimination, racisme og fremmedhad er også vigtige elementer i den alsidige fremgangsmåde, der er nødvendig for at behandle de dybereliggende årsager til konflikt mellem befolkningsgrupper. I den forbindelse vedtog Rådet i 2000 to direktiver fremsat af Kommissionen på basis af EF-traktatens artikel 13,

der forbyder forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering (det første direktiv(1) om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse inden for beskæftigelse, uddannelse, social beskyttelse, social sikring og adgang til levering af varer og tjenesteydelser, som skal være gennemført i den nationale lovgivning inden juli 2003, og det andet(2) om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, der skulle træde i kraft i december 2003). Nogle projekter, der støttes af det ledsagende handlingsprogram, vedrører specifikt indvandrere.

Inden for de områder, URBAN-programmerne vedrører, kan de ansvarlige myndigheder fremme den sociale og økonomiske integration af indvandrere og flygtninge, når dette anses for en prioritet, forudsat at dette er foreneligt med programmernes tekst og den supplerende programlægning i tilknytning hertil, og at det bidrager til en varig økonomisk og social revitalisering af de pågældende områder. Det fremgår af Kommissionens retningslinjer for gennemførelse af URBAN II-fællesskabsinitiativet, at en af prioriteterne for URBAN II-programmerne kunne være udvikling af en strategi til bekæmpelse af udstødelse og diskrimination gennem foranstaltninger til fremme af lige muligheder, og som særlig vedrører grupper såsom kvinder, indvandrere og flygtninge. Det fremgik af den oprindelige vurdering af EU's URBAN-initiativ, som der i detaljer blev gjort rede for i meddelelsen af 14. juni 2002 fra Kommissionen til Rådet, Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget(3), at etniske minoriteter, indvandrere og flygtninge udgør ca. 14 % af URBAN-områdernes befolkning svarende til fire gange tallet for Unionen som helhed. Det oplyses endvidere i meddelelsen, at den sociale integration tegner sig for 21 % af de planlagte udgifter for URBAN II-programmerne.

(1) Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000, EFT L 180 af 19.7.2000.

(2) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000, EFT L 303 af 2.12.2000.

(3) KOM(2002) 308 endelig udg.