SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0848/00

af Marie-Arlette Carlotti (PSE) til Rådet

(20. marts 2000)

Om: Den Europæiske Unions aktion mod miner

Den Europæiske Union er gået i spidsen for bekæmpelsen af personelminer ved at vedtage to fælles aktioner (1995 og 1997). Parlamentet er også resolut gået ind i kampen med adskillige beslutninger herom og en offentlig høring i 1995.

Nu da alle medlemsstaterne (undtagen Finland) har underskrevet Ottawa-konventionen, og hvor Rådet og Europa-Parlamentet skal udtale sig om det forslag til forordning, der er vedtaget af Kommissionen, bør den Europæiske Union bekræfte sit engagement til fordel for en reel gennemførelse af denne konvention og dens udbredelse.

1. Hvad er Rådets vurdering af den fælles aktion i 1997? Hvad er Rådets holdning til en ny revision af den fælles aktion som et politisk tegn på Unionens engagement?

2. Hvor langt er de nationale lovgivninger med hensyn til medlemsstaternes implementering af konventionens bestemmelser? Har medlemsstaterne udfærdiget de rapporter, der kræves? Er de blevet offentliggjort?

3. Hvilken plads har personelminerne haft i den politiske dialog med Unionens partnere, og især med ansøgerlandene (hvoraf de fem ikke har underskrevet konventionen)?

Svar

(10. juli 2000)

1. Umiddelbart inden Ottawa-konferencen i 1997 vedtog Den Europæiske Union en ny fælles aktion vedrørende personelminer, hvori den på ny gav udtryk for, at den havde sat sig som mål at eliminere personelminer fuldstændigt overalt i verden. EU noterede sig derfor med tilfredshed, at konventionen blev åbnet for undertegnelse i Ottawa, og glædede sig over de bestræbelser, som signatarstaterne udfoldede for at tilskynde til global tiltrædelse af konventionen.

I forbindelse med den første konference mellem de stater, der var parter i Ottawa-konferencen, (3.-7. maj 1999) opfordrede EU alle stater til at samarbejde om at opnå fuldstændig afskaffelse af personelminer i hele verden. De associerede lande Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Estland, Ungarn, Letland, Litauen, Rumænien, Slovakiet, Slovenien og Cypern (ikke Polen) tilsluttede sig denne erklæring. For at støtte en fuldstændig og hurtig gennemførelse af konventionen foretog EU en række demarcher, som viste, at der var bred støtte til konventionens målsætninger. Det er i denne ånd, medlemsstaterne i den fælles aktion også har givet tilsagn om at deltage aktivt i konferencerne efter undertegnelsen af konventionen og i alle relevante fora at søge at fremme enhver bestræbelse, som formodes at kunne bidrage til opfyldelsen af den fælles aktions målsætninger.

2. I den fælles aktion er der fastlagt en ramme for specifikke EU-foranstaltninger og finansielle EU-bidrag til minerydningsaktiviteter. I perioden 1993-1997 bidrog EU med 140 mio. US-dollar til minerydningsaktiviteter og hjælp til ofre. Dette beløb omfatter ikke individuelle bidrag fra EU-medlemsstaterne. I 1998 beløb de samlede midler fra Det Europæiske Fællesskab og medlemsstaterne sig til ca. 95 mio. US-dollar. Det gør EU til verdens største donor på disse områder.

EU-Rådet vedtog den 28. november 1997 en afgørelse om iværksættelse af fælles aktion 96/588/FUSP af 1. oktober 1996 vedrørende personelminer med henblik på ydelse af bidrag til finansiering af bestemte SADC-programmer (2,07 mio. ECU) og IRKK's Mine Awareness Programme i det tidligere Jugoslavien samt rehabiliteringsprogrammet for ofre, der er blevet handicappet af miner i Irak (1,43 mio. ECU). Rådet vedtog samme dag en afgørelse om iværksættelse af fælles aktion 96/588/FUSP vedrørende personelminer med henblik på samfinansiering af IRKK's særlige opgaver (maksimumbidrag på 8 mio. ECU).

3. EU bemærkede i sin erklæring på den første konference mellem de stater, der var parter i Ottawa-konventionen, at alle deltagerstater havde forpligtet sig til aldrig under nogen omstændigheder at anvende personelminer. EU forventer desuden, at alle signatarstater fuldt og helt holder sig til Ottawa-konventionens målsætning, hensigt og ånd. EU lader sig især lede af humanitære hensyn og vil koncentrere sin indsats om deltagerstater og signatarstater, der i praksis fuldt ud følger de principper og målsætninger, der er fastlagt i konventionen. Der har i den senere tid været mange civile ofre for udlagte miner, og dette viser klart, at det er meget vigtigt at få dette dødbringende våben afskaffet, og at målsætningerne i den fælles EU-aktion er højst relevante: fuldstændig afskaffelse af personelminer og bidrag til løsning af problemer, der allerede er opstået på grund af disse våben. Da den fælles aktions målsætninger fortsat har gyldighed, agter EU ikke at ændre på dem.

4. På det første møde i Det Stående Ekspertudvalg vedrørende Ottawa-konventionens Generelle Status og Anvendelse, som fandt sted den 10. og 11. januar 2000, blev det med tilfredshed noteret, at konventionen udbredes mere og mere og nu omfatter 137 lande, der har undertegnet eller tiltrådt konventionen, og at 90 lande har ratificeret den. Det blev oplyst, at 31 stater allerede havde indsendt deres rapport om gennemførelse af konventionen til De Forenede Nationers generalsekretær (konventionens artikel 7), og at 34 stater var forsinket i fremsendelsen af deres rapport. Sydafrika og Canada meddelte på mødet, at de som formænd for Det Stående Ekspertudvalg vedrørende Ottawa-konventionens Generelle Status og Anvendelse sammen med interesserede stater foretog demarcher over for de berørte stater for at tilskynde dem til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at vise, at de fortsat fuldt ud støtter forbuddet mod personelminer. Selv om Ottawa-konventionen ikke indeholder noget krav om offentliggørelse af rapporter, indeholder den dog i artikel 7 bestemmelse om, at De Forenede Nationers generalsekretær skal fremsende alle de modtagne rapporter til deltagerstaterne, som så drøfter de spørgsmål, rapporterne giver anledning til, på mødet mellem deltagerstaterne. Rapporterne er desuden tilgængelige på FN's nedrustningsafdelings websted:

http://domino.un.org/ottawa.nsf.

5. Den Europæiske Union ser positivt på signatarstaternes bestræbelser på at fremme den verdensomspændende tiltrædelse af Ottawa-konventionen og inddrager spørgsmålet om dens gennemførelse i forbindelse med de politiske dialogmøder om global nedrustning og våbenkontrol med alle de associerede lande, de EFTA-lande, der er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, Canada, USA og andre lande (Australien) eller regionale grupper (SADC).

For så vidt angår forhandlingerne om tiltrædelse af Den Europæiske Union, forventes ansøgerlandene at tilslutte sig gældende fællesskabsret fuldt ud, herunder de fælles holdninger og fælles aktioner inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.