ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1689/00

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Svensk statsstøtte til Bengtsfors i Sverige

Er den svenske statslige beskæftigelsesstøtte på 60 millioner kroner til Bengtsfors i forbindelse med virksomheden Lears flytning blevet godkendt af Kommissionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. juli 2000)

I 1999 besluttede virksomheden Lear Corporation at forlade byen Bengtsfors i Dalsland i Sverige. Da virksomheden var en stor arbejdsgiver i området, tilbød den svenske regering i en pressemeddelelse af 29. marts 1999 beskæftigelsesstøtte på op til 60 mio. SEK (ca. 7,2 mio. EUR). Støtten blev givet under Förordning 1998:996 om sysselsättningsbidrag, som Kommissionen godkendte den 18. juni 1997(1).

Den potentielle støttemodtager, Nisch Produkter, fremstiller specialmotorkøretøjer til passagertransport. I henhold til punkt 2.2 i EF-rammebestemmelser for statsstøtte til motorkøretøjsindustrien(2) skal al støtte under en godkendt støtteordning anmeldes særskilt, hvis investeringsprojektets nominelle beløb (samlede projektomkostninger) er over 50 mio. EUR, eller den samlede bruttostøtte er på over 5 mio. EUR. Hvis Nisch Produkter tilhører motorkøretøjssektoren, skal en støtte på ca. 7,2 mio. EUR dermed anmeldes til Kommissionen.

De svenske myndigheder har oplyst, at virksomheden pr. 5. juni 2000 ikke har anmodet om støtte. De forventer, at anmodningen vil være på et beløb, der er lavere end det, der er nævnt i pressemeddelelsen. Hvis ovenstående lofter stadig overskrides, og hvis det konkluderes, at støttemodtageren tilhører motorkøretøjssektoren, skal støtten anmeldes til Kommissionen.

(1) Statsstøtte E23/95, brev til medlemsstaterne SG(97) D/4397.

(2) EFT C 279 af 15.9.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2175/00

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(7. juli 2000)

Om: Europæisk social husmoderstatut

De forskellige regler for husmødres status i de forskellige medlemsstater understreger princippet om, at rollen som husmoder på en eller anden måde skal reguleres for at imødekomme de berettigede forventninger hos denne store gruppe i Fællesskabet.

I Frankrig findes der en social husmoderstatut, i Italien har regeringen indført en forsikring mod ulykker i hjemmet, i Spanien diskuterer man særbehandling af opsparing til forbedring af de fremtidige husmoderpensioner, medens et andet land uden for EU, nemlig Schweiz, giver husmødre alderspension og tilskud til børnepasning.

Mener Kommissionen, at der for at få ensartede regler for husmødre i de forskellige medlemsstater bør stilles forslag om en europæisk social husmoderstatut, som omfatter alle de aspekter, der skal reguleres for at konsolidere husmødrenes sociale dimension i samfundsøkonomien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(13. september 2000)

Det ærede parlamentsmedlems spørgsmål vedrører husmødres nuværende situation i medlemsstaterne. Det ærede parlamentsmedlem overvejer faktisk, om det ville være hensigtsmæssigt at fremsætte forslag om en europæisk social husmoderstatut for at sikre ensartede forhold, da den nuværende situation er meget forskellig fra medlemsstat til medlemsstat.

Kommissionen erkender, at husmødre varetager vigtige opgaver til fordel for deres familier og for samfundet i sin helhed, men skal dog præcisere, at Fællesskabet kun har meget begrænsede beføjelser på det familieretlige område.

I forbindelse med husmoderstatutten skal Kommissionen minde om, at den i 1987 fremsatte et forslag til direktiv(1), som skulle fjerne manglerne med hensyn til ligebehandling af kvinder og mænd på socialsikringsområdet. Forslaget omhandlede, som alternativ til afledte rettigheder, selvstændige rettigheder i forbindelse med socialsikring, herunder også for husmødre.

Forslaget blev dog i sidste ende ikke vedtaget af Rådet, selvom Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg fremsatte positive udtalelser.

Kommissionen regner med at tage dette spørgsmål op til nærmere overvejelse i forbindelse med den nye strategi for modernisering og forbedring af den sociale beskyttelse i Europa.

(1) EFT C 309 af 19.11.1987.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2161/00

af Marco Cappato (TDI) til Rådet

(22. juni 2000)

Om: Trosfrihed i Grækenland

Chara Kalomiri, der er græsk statsborger, er hovedperson i en retssag, der rejser betydelig tvivl om respekten for trosfriheden i Grækenland. Efter at være blevet anklaget af myndighederne i Mt. Athos for fra september 1994 til marts 1995 at have ledet et center for praktisk psykologisk filosofi på denne halvø i Chalkidiki, blev hun først dømt af de græske domstole i 1997, og efter at den græske højesteret havde annulleret dommen, dømtes hun på ny, da retssagen gik om. Dommerne begrundede deres holdning med, at dette buddhistiske kultsted, hvor der praktiseres meditation ikke havde fået den fornødne tilladelse fra det græske kirkeministerium, der udstedes efter høring af den græske ortodokse kirke.

Mener Rådet ikke, at der straks bør træffes foranstaltning i medfør af EU-traktatens art. 6 og 7 eller EF-traktatens art. 13 for at undgå enhver overtrædelse af menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder samt enhver diskriminering på grundlag af tro, og som især bør være rettet mod situationen i Grækenland, eftersom respekten for trosfriheden er en grundlæggende frihedsrettighed og et fælles princip for medlemsstaterne?

Svar

(23. oktober 2000)

Det spørgsmål, som det ærede medlem rejser, drejer sig om forhold, afgørelser og domme af rent national karakter og hører derfor ikke under Den Europæiske Unions kompetence.

Retten til frit at kunne udøve sin religion eller tro, der er indeholdt i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og fremgår af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, indgår i de generelle principper for fællesskabsretten (artikel 6 i TEU)(1). Denne bestemmelse i traktaten gælder imidlertid kun i situationer, der er omfattet af EF- eller EU-retten.

(1) Dom af 27. oktober 1976, Sag 130/75, Prais, Sml. 1976 s. 1589.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1855/00

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(9. juni 2000)

Om: Luftfartsselskabers differentierede prisfastsættelse

Det forlyder, at det er billigere at flyve fra visse EU-medlemsstater via Heathrow til USA end at flyve direkte fra Heathrow til USA med samme luftfartsselskab.

Differentieret prisfastsættelse finder sædvanligvis anvendelse ved beregning af billetpriserne for de enkelte dele af en returrejse. Ovennævnte er imidlertid et eksempel på differentieret prisfastsættelse for samme enkeltstrækning.

Finder Kommissionen, at dette er en acceptabel brug af differentieret prisfastsættelse? Hvilke foranstaltninger vil den i benægtende fald foreslå iværksat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(20. juli 2000)

Efter Kommissionens opfattelse udgør London-New York et andet marked end f.eks. Bruxelles-New York, og selskaber er derfor berettiget til, også i tilfælde hvor flyvningen går via Heathrow, at fastsætte forskellige priser for billetter til de to destinationer. Almindeligvis er direkte flyvninger fra alle lufthavne i EU til USA dyrere end indirekte flyvninger. Der kan imidlertid være tale om en overtrædelse af konkurrencelovgivningen, hvis et selskab begrænser muligheden for at købe og bruge billigere billetter fra andre udrejsesteder i EU for forbrugere i London. Dette gælder især, hvis sådanne begrænsninger bygger på aftaler eller samordnet praksis mellem flere luftfartsselskaber. Kommissionen overvejer i øjeblikket, om der er behov for indgreb på området.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1380/00

af Michl Ebner (PPE-DE) til Rådet

(5. maj 2000)

Om: Undertegnelse og ratificering af CEDAW og den fakultative protokol

Tillægsprotokollen til FN-konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder (CEDAW) var i december 1999 undertegnet af 23 stater, heraf 11 EU-medlemsstater. Irland, Portugal, Spanien og Det Forenede Kongerige har endnu ikke undertegnet protokollen. Vil Rådet søge også at få disse stater til hurtigst muligt at undertegne denne tillægsprotokol, således at der ikke mere står noget i vejen for dens ratificering?

Vil Rådet gøre en indsats for at sikre, at også alle ansøgerlande forud for deres tiltrædelse undertegner og ratificerer denne konvention og den dertil knyttede tillægsprotokol?

Svar

(26. september 2000)

Rådet har ikke kompetence til at lægge pres på Den Europæiske Unions medlemsstater, for at de hurtigt skal undertegne De Forenede Nationers instrumenter. Det konstaterer imidlertid, at det forhold, at elleve medlemsstater allerede har ratificeret en meget ny protokol, er bevis på EU-medlemsstaternes engagement på dette område.

Hvad angår EU-ansøgerlandenes undertegnelse af De Forenede Nationers instrumenter, kan Den Europæiske Union ikke, hvis de pågældende tekster ikke indgår i gældende fællesskabsret, stille undertegnelse af CEDAW-konventionen og tillægsprotokollen hertil som betingelse for disse landes tiltrædelse af Unionen.

Desuden skal Rådet erindre det ærede parlamentsmedlem om, at det i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, artikel 13 (tidl. artikel 6 A), hedder, at Rådet inden for rammerne af sine beføjelser efter høring af Europa-Parlamentet kan træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling navnlig på grund af køn. Denne traktatbestemmelse hører pr. definition til den del af fællesskabsretten, som hvert ansøgerland skal optage i sin lovgivning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2015/00

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Rådet

(22. juni 2000)

Om: Nødvendigheden af at vedtage kravene om elektroniske egendiagnosesystemer i LPG-drevne køretøjer

Siden den 1. januar 2000 har alle køretøjer, der sælges i Europa, skullet opfylde kravene i direktiv 70/220(1) som ændret ved direktiv 98/69/EF(2), som især indførte nødvendigheden af at udstyre køretøjer med et egendiagnosestystem.

Med direktiv 98/77/EF(3), som også ændrede direktiv 70/220, indførtes bestemmelser om opnåelse af typegodkendelse af LPG-køretøjer.

Resultatet af disse to direktiver er, at fra den 1. januar 2000, for så vidt angår nye typer, og fra den 1. januar 2001, for så vidt angår eksisterende typer, skal LPG-køretøjer opfylde kravene om elektroniske egendiagnosesystemer.

Siden sommeren 1999 har det været enstemmigt anerkendt af Europa-Kommissionen og industrien, at egendiagnosesystemer skulle monteres i LPG-køretøjer efter den for dieselkøretøjer gældende tidsplan (eller senere), således at industrien fik tid nok til at udvikle og implementere denne teknologi i alternativt drevne køretøjer.

I denne forbindelse forelagde Kommissionen et forslag, der blev behandlet af Rådet. Indtil i dag er en afgørelse om dette kommissionsforslag blevet hindret af proceduremæssige problemer, med det resultat at det nu behandles i Rådet og Europa-Parlamentet.

1. Kan Rådet forklare arten af disse proceduremæssige problemer?

2. Hvilken opfattelse har Rådet af de problemer, denne forsinkelse forårsager for LPG-industrien, især i betragtning af en eventuel hindring af den frie handel med LPG-køretøjer i Europa?

3. Hvilke skridt kan og vil Rådet tage for at fremskynde proceduren vedrørende dette spørgsmål?

(1) EFT L 76 af 6.4.1970, s. 1.

(2) EFT L 350 af 28.12.1998, s. 1.

(3) EFT L 286 af 23.10.1998, s. 34.

Svar

(23. oktober 2000)

Som anført i det ærede parlamentsmedlems forespørgsel har Kommissionen den 14. februar 2000 forelagt et forslag for Europa-Parlamentet og Rådet om fastsættelse af datoer, fra hvilke køretøjer, som drives helt eller delvis med enten LPG eller naturgas, skal udstyres med et egendiagnosesystem (OBD).

Kommissionsforslaget behandles i øjeblikket i Rådet.

Rådet kan på nuværende stadium i proceduren med fælles beslutningstagning enten vedtage forslaget til retsakt, hvis det godkender alle ændringerne i Europa-Parlamentets udtalelse, eller hvis Europa-Parlamentet ikke foreslår nogen ændringer, eller i alle andre tilfælde vedtage en fælles holdning, der sendes til Europa-Parlamentet til behandling (art. 251 TEF).

Med hensyn til det ærede parlamentsmedlems spørgsmål om en eventuel hindring af den frie handel med LPG-køretøjer, kan Rådet oplyse, at de foreslåede foranstaltninger indgår i det europæiske system for typegodkendelse af køretøjer. Denne lovgivningsmæssige tilgang støttes fuldt ud af det indre markeds aktører og udelukker derfor hindringer af den frie handel med LPG-køretøjer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2204/00

af Johan Van Hecke (PPE-DE) til Kommissionen

(3. juli 2000)

Om: PCB- og dioxinindhold i fisk

Undersøgelser viser, at der sommetider forefindes høje koncentrationer af PCB og dioxin i fisk, koncentrationer, som er af samme omfang som dem, der fandtes i forurenede kyllinger under den belgiske dioxinkrise. Både EU og medlemsstaterne tøver med at anvende lige så strenge normer for fisk som for kød.

Dette spørgsmål blev i efteråret 1999 ifølge den belgiske sundhedsminister taget op på europæisk plan. Men ifølge den belgiske minister lod der ikke til at være vilje til at gøre noget ved det.

Er et højt PCB- og dioxinindhold i fisk lige så skadelig for mennesket som det samme indhold i kød? Agter Kommissionen at indføre en særskilt PCB- og dioxinnorm for fisk og for kød?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(15. september 2000)

Dioxin- og PCB-forurening af fødevarer og foderstoffer udgør en fare for folkesundheden. Derfor har Kommissionen til hensigt at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at reducere dioxin- og PCB-indholdet i foderstoffer og fødevarer, herunder fisk og fiskefoder, for at beskytte folkesundheden. I hvidbogen om fødevaresikkerhed(1) konstaterede Kommissionen også, at det er nødvendigt at fastsætte normer for kontaminanter hele vejen fra foderstoffer til fødevarer. Det er nødvendigt at prioritere at tage det videnskabelige grundlag for fastsættelse af disse grænseværdier op til behandling.

Kommissionen har derfor anmodet Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler og Den Videnskabelige Komité for Foder om at vurdere de risici for folkesundheden, som kan henføres til tilstedeværelsen af dioxin og PCB i fødevarer og foderstoffer. Der bliver bl.a. tale om en vurdering af, hvor meget dioxin og PCB fællesskabsbefolkningen indtager gennem kosten, og en nærmere fastlæggelse af hovedkilderne. Da det drejer sig om et meget kompliceret spørgsmål, med problemer som skyldes baggrundsniveauet for dioxin i miljøet, kan udtalelserne ikke forventes at foreligge før engang i efteråret 2000.

Afhængig af udfaldet af disse videnskabelige risikovurderinger vil Kommissionen fremsætte forslag om foranstaltninger til begrænsning af tilstedeværelsen af dioxin og PCB hele vejen fra foderstoffer til fødevarer.

(1) KOM(1999) 719, endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1651/00 af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen. De savnede fra Cyperns tragedie.



EF-Tidende nr. 081 E af 13/03/2001 s. 0066 - 0066



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1651/00 af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen (29. maj 2000) Om: De savnede fra Cyperns tragedie På baggrund af, at det ca. 26 år efter invasionen af Cypern endnu ikke officielt og uden for enhver tvivl er blevet fastslået, hvad der er sket med de savnede fra tragedien på Cypern, og under henvisning til bestemmelserne indeholdt i den aftale, der den 31. juli 1997 blev indgået mellem de to mindretal om dette særlige spørgsmål, bedes Kommissionen oplyse følgende: Agter Kommissionen som led i tiltrædelsesproceduren, som omfatter såvel Cypern som Tyrkiet, at træffe foranstaltninger, som kan bidrage til definitivt at løse dette nu først og fremmest humanitære problem? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen (28. juni 2000) Kommissionen mener, at fremskridt vedrørende Cyperns tiltrædelse af Unionen og bestræbelserne på at opnå en retfærdig og varig løsning på dette politiske problem, er gensidigt styrkende processer. Endvidere mener Kommissionen, at Cyperns tiltrædelse af Unionen vil være til fordel for begge befolkningsgrupper og føre til borgerfred og forsoning på øen. Kommissionen beklager, at det ikke var muligt at finde frem til en politisk løsning inden tiltrædelsesforhandlingerne blev påbegyndt. Kommissionen har stadig et oprigtigt håb om, at repræsentanter for det tyrkisk-cypriotiske samfund vil deltage i tiltrædelsesforhandlingerne. De indirekte forhandlinger under De Forenede Nationers auspicier vil blive genoptaget i Genève i juli 2000. Naturligvis skal spørgsmålet om de savnede behandles definitivt inden for rammerne af disse forhandlinger, inden der kan findes en varig løsning på det politiske problem.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1462/00

af Jillian Evans (Verts/ALE) til Kommissionen

(10. maj 2000)

Om: Sundhedsmæssige virkninger af calciumsulfat

Hvilke oplysninger har Kommissionen om de sundhedsmæssige langtidsvirkninger for mennesker ved udsættelse for calciumsulfat, og hvilke foranstaltninger er der i givet fald blevet truffet med henblik på at formindske risikoen for udsættelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(19. juli 2000)

Calciumsulfat er en kemisk forbindelse med mange forskellige anvendelsesområder. Det bruges hovedsageligt til fremstillingen af cement og som byggemateriale. Stoffet virker irriterende på luftvejene og øjnene. Man ved ikke meget om dets skadelige virkning på langt sigt. Farlige kemikaliers påvirkning af arbejdstagerne dækkes af Rådets direktiv 98/24/EF af 7. april 1998 om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse med kemiske agenser(1), som indeholder bestemmelser om specifikke forebyggelsesforanstaltninger baseret på en risikovurdering.

Det er tilladt at bruge calciumsulfat som tilsætningsstof til levnedsmidler (EF-nummer E 516). På grundlag af udtalelsen fra Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler har man for stoffet ikke angivet nogen specifik acceptabel daglig indtagelse (ADI). Det betyder, at det ikke er nødvendigt at fastsætte maksimumsindholdet for at opnå en sikker brug af stoffet i levnedsmidler. Derfor er der på dette anvendelsesområde ikke behov for yderligere foranstaltninger.

Det bruges også i implantater, f.eks. i knogleimplantater, og er i så fald omfattet af Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinske anordninger(2). Urenheder kan forårsage problemer i forbindelse med anvendelsen af calciumsulfat, men der findes velkendte procedurer til rensning af materialerne og anerkendte retningslinjer (farmakologiske standarder) fra USP (USA's farmakopè) og NF (National Formulary). Den skadelige virkning af brugen af stoffet i knogleimplantater på langt sigt kendes ikke.

(1) EFT L 131 af 5.5.1998.

(2) EFT L 169 af 12.7.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1605/00

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Kloakering i Pendeli

I den vestlige del af bebyggelsen Pendeli (Mikri Kallithea), der ligger på et af de tre bjerge, der omgiver Athen-området, er der ikke anlagt kloakker til spildevandet, og beboernes kloakeringsbehov dækkes af sivebrønde, som på grund af det skrånende terræn udleder spildevandet i naturen og de nærliggende vandløb med alle de negative følger, dette indebærer.

Da dette skaber alvorlige problemer for beboernes sundhed og fare for en mere omfattende forurening af undergrunden, og da der i de tidligere EF-støtterammer var opført bevillinger til foranstaltninger af denne art, bedes Kommissionen give følgende oplysninger:

1. Vil Kommissionen fremsætte konkrete forslag om bygning af et kloaknet i området?

2. Har Kommissionen til hensigt, for så vidt der stilles forslag, at støtte en sådan foranstaltning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. juli 2000)

Med hensyn til fællesskabslovgivningen kræves der i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand(1), at medlemsstaterne skal sørge for, at alle byområder med over 2000 personækvivalenter (PE: er en enhed til måling af den organiske forurening, der i gennemsnit frembringes pr. person pr. dag) skal udstyres med et kloaknet og rensningssystem for byspildevand. Fristen for indførelse af dette udstyr er den 31. december 1998, den 31. december 2000 eller den 31. december 2005 alt efter byområdets størrelse og modtagevandets sårbarhed.

Bebyggelsen Mikri Kallithea i Pendeli ser ud til at ligge uden for Athens område og være på mindre end 2000 PE. I så tilfælde gælder fællesskabslovgivningen ikke for det pågældende sted. Foranstaltningerne til at udbedre miljøforringelsen forårsaget af spildevandsudledninger henhører under de græske myndigheders kompetenceområde.

Kommissionen skønner, at den type arbejder, som det ærede medlem henviser til, kunne komme i betragtning til samfinansiering i forbindelse med fællesskabsstøtten til Grækenland under strukturfondenes programperiode for 2000-2006. Ifølge subsidiaritetsprincippet er valget af de projekter, der vil modtage støtte, overgivet til den pågældende medlemsstats myndigheder.

(1) EFT L 135 af 30.5.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0972/00

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(31. marts 2000)

Om: Fællesskabsstøtte

Mere end 150 arbejdstagere fra Lisnave Estaleiros Navais de Lisboa, Sarl, har i mere end 15 år ventet på genansættelse i virksomheden efter ufrivilligt at være blevet afskediget.

Ifølge forlydender har imidlertid hverken Lisnave eller Gestnave Serviços Industriais, SA, virksomhedens efterfølger, modtaget fællesskabsstøtte.

På baggrund af ovennævnte bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Hvilke virksomheder har modtaget fællesskabsstøtte, og i bekræftende fald hvilken form for støtte?

2. Blev tildelingen af fællesskabsstøtte gjort betinget af nødvendigheden af at bevare arbejdspladser?

Supplerende svar afgivet på Kommissionen vegne af Anna Diamantopoulou

(27. juli 2000)

I henhold til oplysninger fra de portugisiske myndigheder har virksomhederne Lisnave Estaleiros Navais S.A. og Gestenave Prestação de Serviços Industriais S.A. (som begge er opstået efter en omstrukturering af virksomheden Lisnave Estaleiros Navais de Lisboa S.A.) i perioden 1994-1999 modtaget støtte fra Den Europæiske Socialfond (ESF) til erhvervsuddannelsesaktioner.

Til Gestenave Prestação de Serviços Industriais S.A er der under det operationelle program Formação Profissional e Emprego ydet støtte fra ESF på 5 041 072 EUR til i alt 842 000 undervisningstimer og 1 542 modtagere. Disse modtagere var ansatte og arbejdsløse (tidligere ansatte hos SODIA). Vedrørende de arbejdsløse har omstillingsaktioner gjort det muligt for dem at blive integreret i Gestenave eller andre virksomheder og samtidig at gennemføre projekter med selvstændigt virke.

Til Lisnave Estaleiros Navais S.A. er der under det operationelle program Modernização do Tecido Económico, underprogrammmet Industrie (PEDIP II), ydet samfinansiering på 3 711 295 EUR til i alt 501 000 undervisningstimer og 1 907 modtagere. Disse modtagere var ansatte og unge uden faglig uddannelse, som blev ansat i stedet for dem, der var gået på førtidspension som følge af omstruktureringsplanen. På grund af ordrenedgangen er det ikke lykkedes for Lisnave at ansætte alle de unge, men Lisnave har søgt at få dem ansat i andre virksomheder i sektoren eller regionen. Der er derfor oprettet et beskæftigelsescenter hos Lisnave, hvor man følger disse unges beskæftigelsesevne. Der foreligger allerede nu om end begrænsede oplysninger, som skaber håb om positive resultater.