SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1816/00

af Mauro Nobilia (UEN) til Kommissionen

(9. juni 2000)

Om: Refusion af beløb indbetalt i henhold til artikel 29a i lov 427/1993 om råpolyethylen

Med lovdekret nr. 331 af 1993, som efterfølgende er blevet til lov nr. 427/1993, indførte den italienske regering en afgift på 10 % på råpolyethylen. Imidlertid har denne bestemmelse givet anledning til alvorlig tvivl med hensyn til legitimitet. På fællesskabsplan agter Europa-Kommissionen at indlede en dobbelt krænkelsesprocedure (94/4232 i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 199) under henvisning til, at der er sket en åbenlys fordrejning af fællesskabsmarkedet på grund af forskelligt beregningsgrundlag for nationale materialer (afgift baseret på råvarens værdi) og fællesskabsmaterialer (bidrag baseret på værdien af færdigvaren) samt statsstøtte, såfremt dette beløb blev genanvendt.

Italien kunne samtidig undgå en dom ved i sit forsvar at henvise til bidragets midlertidige karakter, manglende anvendelse af indtægten herfra samt til en forpligtelse om at råde bod på skævheder i beregningsgrundlaget. I mellemtiden afskaffedes med vedtagelsen af D.Igs 22/1997 om affald bidraget, uden at der imidlertid blev fundet en løsning på problemet vedrørende anvendelsen af de hidtidige opkrævne beløb, som aldrig er blevet brugt på grund af Europa-Kommissionens veto.

Den italienske skatteminister, som fik forelagt sagen, anførte, at på grund af administrative hindringer, som i øvrigt skyldes Kommissionens veto, kunne de indtægter, der allerede var bogført i de foregående år, ikke anvendes til de foreslåede formål (umiddelbar og fuldstændig godtgørelse til de, som rent faktisk havde indbetalt dem, nemlig konsortiet POLIECO, det obligatoriske konsortium, der var fastlagt i artikel 48 i D.Igs 22/1997 og naturlig modtager af disse midler i overensstemmelse med de institutionelle forpligtelser, der var pålagt det: indsamling og genanvendelse af affald fra polyethylen-genstande).

I betragtning af, at en lov, der ikke er kompatibel med fællesskabsretten, bør ophæves med tilbagevirkende kraft (jf. Domstolens samling af 12.7.1973, sag 70/72) bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

1. Hvilke foranstaltninger agter den at vedtage og hvilke andre foranstaltninger agter den at anmode den italienske stat om at træffe med henblik på godtgørelse af de beløb, der er indbetalt i overensstemmelse med artikel 29a i lov nr. 427/1993?

2. Mener den desuden ikke, at det ville være passende at fastsætte en godtgørelse, om end indirekte, til de landbrugsproducenter, der er ramt af afgiften på polyethylen (jf. Domstolens samling af 7.2.1993, sag 39/72)?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein på skriftlige forespørgsler E-1816/00 og P-1989/00

(13. juli 2000)

Kommissionen bekræfter, at den overtrædelsesprocedure, der i henhold til artikel 226 (tidl. artikel 169) i EF-traktaten er indledt mod Italien som følge af indførsel af en særlig afgift på 10 % på råpolyethylen, er blevet afsluttet efter ophævelsen af den pågældende lov.

Ifølge Domstolens gældende retspraksis skal indbetaling af afgifter, der er blevet opkrævet i strid med fællesskabsretten, godtgøres. Godtgørelsen af det uretmæssigt modtagne beløb skal imidlertid ske i henhold til nationale lovbestemmelser, der i sådanne tilfælde ikke må være strengere end dem, som anvendes i tilfælde, der ikke berører fællesskabsretten, eller gør en sådan godtgørelse yderst vanskelig, om ikke umulig.

Endvidere har Domstolens retspraksis på ny bekræftet, at den medlemsstat, der er ansvarlig for pålæggelsen af afgifter, som er uforenelige med fællesskabsretten, skal yde erstatning til de personer, der har lidt tab som følge af afgifterne. I denne sammenhæng skal en eventuel skadeserstatning gennemføres i henhold til national lovgivning.

Kommissionen vil tage kontakt med de italienske myndigheder for at få klarlagt situationen.