SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1055/00

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(4. april 2000)

Om: Cypern

Kan Kommissionen be- eller afkræfte, at cypriotiske statsborgere vil blive nægtet retten til fri bevægelighed, når Cypern tiltræder EU, medmindre Tyrkiet bliver medlem samtidig?

Den 15. februar 2000 fremsatte den britiske minister for udenrigs- og Commonwealth-anliggender og medlem af parlamentet, Robin Cook, i House of Commons følgende udtalelse om Cyperns tiltrædelse af EU (Hansard, spalte 781):

Princippet om fri bevægelighed mellem Republikken Cypern og den besatte nordlige del vil kun finde anvendelse, hvis Tyrkiet tiltræder EU på samme tid.

Afspejler denne udtalelse Kommissionens holdning? Kan Kommissionen oplyse, om alle statsborgere i Republikken Cypern vil blive nægtet retten til fri bevægelighed, når Cypern tiltræder EU?

Kan Kommissionen i bekræftende fald begrunde, hvorfor cypriotiske statsborgere (på ubestemt tid) vil blive nægtet en af de traktatfæstede, grundlæggende rettigheder? Kan Kommissionen endvidere begrunde afgørelsen om på denne måde af diskriminere cypriotiske statsborgere?

Kan Kommissionen endelig gøre rede for, hvorfor afgørelserne om Cyperns tiltrædelse kædes sammen med EU's relationer til et tredjeland, som fortsat har stationeret en ulovlig besættelsesstyrke i Republikken Cypern, hvilket strider mod den erklærede holdning FN, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd og det overvældende flertal i det internationale samfund gør sig til talsmænd for?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(4. maj 2000)

Det Europæiske Råd konkluderede på sit møde i Helsingfors i december 1999, at en politisk løsning vil lette Cyperns tiltrædelse af Den Europæiske Union. Hvis der ikke senest ved afslutningen af tiltrædelsesforhandlingerne er fundet en løsning, vil Rådets afgørelse om tiltrædelsen blive truffet, uden at ovenstående er en forhåndsbetingelse. I denne afgørelse vil Rådet tage hensyn til alle relevante faktorer.

Som det ærede medlem ved, er resultatet af de facto-delingen af øen i to skarpt adskilte dele, at de grundlæggende frihedsrettigheder, der er fastsat i traktaterne, og navnlig retten til fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital, retten til etablering samt de universelt anerkendte politiske, økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, i dag ikke kan udøves på hele øens område. Disse friheder og rettigheder vil skulle garanteres som led i en samlet løsning, som genskaber forfatningsmæssige ordninger for hele Republikken Cypern.

Uden at dette berører en vurdering fra sag til sag af overgangsforanstaltninger, er Kommissionen af den opfattelse, at man kan forhandle sig frem til overgangsordninger, forudsat at de er nødvendige, hensigtsmæssige og ikke anfægter de nye medlemsstaters accept af Fællesskabets regelværk. I nogle tilfælde skal de ledsages af en plan med klart fastlagte faser for anvendelsen af regelværket, herunder investeringer.

Kommissionen finder, at udvidelsesforhandlingerne og de igangværende forsøg i FN på at finde en politisk løsning på Cypern-problemet er processer, der gensidigt styrker hinanden, og at sammenhængen mellem disse processer bør sikres. Skønt en politisk løsning på Cypern-spørgsmålet ikke er en forudsætning for tiltrædelse, er det Unionens mål, at et forenet Cypern tiltræder Unionen. Kommissionen minder om den cypriotiske regerings opfordring til de tyrkiske cyprioter om at deltage i tiltrædelsesprocessen.