SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2898/97 af Bartho Pronk (PPE) til Kommissionen (17. september 1997)

Om: Sygesikring i Den Europaeiske Union

Privatforsikrede i Nederlandene har ved flytning inden for Den Europaeiske Union i henhold til bilag VI i forordning 1408/71 ((EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2. )) (anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet) ikke ret til en E 111-formular for akut laegehjaelp i en anden EU-medlemsstat.

1. Er det rigtigt, at der i Sverige, som har en offentlig sygesikringsordning, ved ydelse af laegehjaelp til EU-borgere kraeves forevist en E 111-formular, uanset om man i den paagaeldendes hjemland er privatforsikret eller falder ind under den offentlige ordning?

2. I hvilke andre EU-medlemsstater med en offentlig sygesikringsordning kraeves der forevist en E 111-formular ved ydelse af laegehjaelp?

3. I hvilket omfang skal de, der ikke har en E 111-formular, f.eks. fordi de ikke kan faa en saadan, betale en pris for laegehjaelp, der er hoejere end kostprisen?

4. a) Beroeves privatforsikrede nederlandske statsborgere ikke deres ret til fri bevaegelighed i henhold til Unionstraktatens artikel 7A, 8A og 51 ved, at de ikke har ret til godtgoerelse af udgifterne til akut laegehjaelp, naar de opholder sig i en anden medlemsstat med en offentlig sygesikringsordning?

b) Er Unionens socialsikringsbestemmelser paa dette omraade ikke mangelfulde?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Padraig Flynn (10. november 1997)

Kommissionen skal for det foerste henlede det aerede parlamentsmedlems opmaerksomhed paa, at E 111-formularen i henhold til bestemmelserne i forordning (EOEF) 1408/71 og forordning (EOEF) 574/72 ((Forordningerne er ajourfoert ved forordning (EF) 118/97 af 2.12.1996 om aendring og ajourfoering af forordning (EOEF) 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og af forordning (EOEF) 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) 1408/71 - EFT L 28 af 30.1.1997. )) udleveres til personer, som er forsikret mod sygdom i henhold til en medlemsstats lovgivning. Formularen er et bevis for denne forsikring og ihaendehavers ret bl.a. til naturalydelser, der for den medlemsstats regning, hvor vedkommende er forsikret, ydes af den medlemsstat, paa hvis omraade vedkommende opholder sig midlertidigt, i henhold til den lovgivning, sidstnaevnte medlemsstat anvender (artikel 22 og 22a i forordning 1408/71). Den medlemsstat, som har udredet naturalydelserne, kan anmode den medlemsstat, hvor vedkommende er forsikret, om refusion af de faktiske udgifter (artikel 93 i forordning (EOEF) 574/72). Denne ordning gaelder kun for lovpligtige forsikringer og ikke for private forsikringer.

Med udgangspunkt i disse oplysninger kan Kommissionen nu besvare de forskellige spoergsmaal, som det aerede parlamentsmedlem har stillet.

1. Ifoelge Kommissionens oplysninger kraever de svenske institutioner E 111-formularen af enhver, som oensker at blive behandlet i Sverige, hvor vedkommende opholder sig midlertidigt, og som er forsikret i en af de oevrige medlemsstater. Men det er kun de personer, der er forsikret i henhold til en lovpligtig ordning, der kan fremlaegge den paagaeldende formular og henholde sig til ovennaevnte bestemmelser i faellesskabslovgivningen.

2. Kommissionen skal minde om, at en medlemsstat har ret til at kraeve E 111-formularen af en person, som opholder sig midlertidigt paa dens omraade, ogsaa selvom den paagaeldende medlemsstat har en offentlig sygesikringsordning. Nogle medlemsstater kraever ganske vist ikke formularen i bestemte situationer, men det betyder, at de foretraekker at lade vaere med at anvende den refusionsordning mellem medlemsstater, som er omhandlet i forordning (EOEF) 574/72.

3. Kommissionen raader ikke over praecise oplysninger over de udgifter til laegebehandling, som faktureres personer uden en E 111-formular.

4. Kommissionen mener, at spoergsmaalet om, inden for hvilket omraade en privatforsikret faar daekket sine udgifter til laegebehandling, afhaenger af kontrakten mellem den private forsikring og den forsikrede.

Kommissionen er dog ved at undersoege, om de private forsikringsordninger i Nederlandene ikke kan betragtes som lovpligtige efter de seneste aendringer i den paagaeldende medlemsstats lovgivning. Hvis det er tilfaeldet, falder ordningerne ind under ovennaevnte bestemmelsers anvendelsesomraade.