SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0311/01

af Luigi Cesaro (PPE-DE) til Kommissionen

(13. februar 2001)

Om: Alvorlige affaldsproblemer i Napoli-provinsen

I flere dage har nu 81 kommuner i Napoli-provinsen med omkring en million indbyggere været ramt af affaldskatastrofen. Grunden til denne situation, der betegnes som en virkelig miljøkatastrofe er, at en losseplads i Tufino ved Nola, som var det eneste anlæg, der kunne modtage 2500 tons affald dagligt, er blevet lukket af sikkerhedsgrunde. Affaldsposer, som er smidt på gaden, overfyldte affaldscontainere og de lugtgener, som dette medfører, vidner om rækkevidden af denne alvorlige situation.

Behandlingen af affaldet i Campanien, som nu befinder sig i alarmtilstand, har ikke hidtil ført til positive resultater. De anlæg til bortskaffelse af affald, som skulle have været opført, er aldrig blevet til noget, og hermed har Campanien fået bekræftet sit ry som Italiens skraldespand.

1. Eftersom denne miljøkatastrofe i alvorlig grad bringer borgernes ret til sundhed og beskyttelsen af miljøet i fare, kan Kommissionen da give en generel vurdering af denne sag?

2. Kan Kommissionen i betragtning af, at Fællesskabets indsats på affaldsområdet overvejende har haft form af lovgivning, ikke jævnsides hermed gennemføre oplysningskampagner og foranledige udveksling af oplysninger om god praksis for at forbedre affaldssituationen i Napoli-provinsen?

3. Affaldssorteringen fungerer overhovedet ikke i flertallet af kommunerne i provinsen eller i selve Napoli. Mener Kommissionen ikke, at denne mangel er i strid med EF-direktiverne om indsamling og genanvendelse af affald?

4. I medfør af indenrigsministeriets anordning nr. 3100, som offentliggjordes i det italienske statstidende den 4. januar 2001, overføres forvaltningen af husholdningsaffald fra borgmestrene til regeringskommissæren, og det har derfor i nogle tilfælde været nødvendigt at udpege en ad hoc-kommissær. Er det ikke Kommissionens opfattelse, at denne bestemmelse åbenlyst er i strid med nærhedsprincippet?

5. Kan Kommissionen i betragtning af, at næsten 50 % af affaldsmængden i regionen Campanien som i det øvrige Italien hvert år forsvinder ud af det lovlige system og indgår i det parallelle system, der styres af affaldsmafiaen, foreslå en mere hensigtsmæssig strategi til løsning af problemet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(4. april 2001)

I henhold til Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975(1) som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 om affald(2) er medlemsstaterne forpligtet til at sørge for, at affald bortskaffes eller nyttiggøres, uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at miljøet skades. Endvidere er medlemsstaterne forpligtet til at etablere et integreret og tilstrækkeligt net af bortskaffelsesfaciliteter. For at opfylde

disse mål skal der udarbejdes affaldshåndteringsplaner under hensyn til affaldets art, mængde og oprindelse, de almindelige tekniske forskrifter, alle særlige bestemmelser vedrørende specielt affald samt egnede lokaliteter eller anlæg til bortskaffelse heraf.

Ifølge de oplysninger, Kommissionen har til sin rådighed, vedtog Campania-regionen en ny affaldshåndteringsplan i 1997. Der blev heri som mål fastsat 35 % selektiv indsamling, hvilket skulle være nået senest i 1999, men man er øjensynligt ikke nået så vidt. Kommissionen er meget bekymret over denne situation.

Bortset fra at foreslå lovgivningsmæssige foranstaltninger har Kommissionen truffet en række forskellige forholdsregler med henblik på at øge bevidstheden om disse problemer samt udveksle oplysninger om god praksis. Inden for rammerne af LIFE-programmet kan der finansieres innovative projekter til forbedring af selektiv indsamling og nyttiggørelse af affald. Der er blevet afholdt særlige workshopper med henblik på udveksling af informationer om den bedst mulige praksis, herunder en workshop i Sorrento i 1996, som hovedsagelig gjaldt situationen i Campania. Kommissionen har udsendt en håndbog om god praksis på området selektiv indsamling og kompostering(3), som specielt henvender sig til det sydlige Europa, hvor der findes et meget stort potentiale for kompostering. I den forbindelse er der ligeledes blevet udsendt en yderst nyttig håndbog af den italienske miljøstyrelse(4).

Selektiv indsamling er nu obligatorisk for spildolie i henhold til Rådets direktiv 75/439/EØF af 16. juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald(5), for emballageaffald i det omfang, målene i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballager og emballageaffald(6) skal opfyldes, og for batterier som fastsat i Rådets direktiv 91/157/EØF af 18. marts 1991 om batterier og akkumulatorer, der indeholder farlige stoffer(7). Selektiv indsamling er tillige et af målene i Kommissionens forslag med hensyn til affald hidrørende fra elektrisk og elektronisk udstyr(8) samt i det lovgivningsinitiativ, som Kommissionen har under forberedelse med hensyn til biologisk nedbrydeligt affald.

Mangel på selektive indsamlingsordninger for emballage, olier og batterier kan derfor betyde, at visse forpligtelser i henhold til fællesskabslovgivningen ikke opfyldes.

I henhold til fællesskabslovgivningen kræves det af medlemsstaterne, at de udpeger ansvarlige myndigheder for gennemførelsen af bestemmelserne. Det er dog op til medlemsstaterne selv at bestemme, hvordan dette organiseres. Derfor er Kommissionen ikke kompetent til at tage stilling til kompetencefordelingen i de enkelte medlemsstater.

Fællesskabslovgivningen giver medlemsstaterne de nødvendige instrumenter til at løse problemet med ulovlig affaldsbortskaffelse. Det er dog nødvendigt, at medlemsstaterne ikke blot gennemfører lovgivningen ved at omsætte den til national lovgivning, men også ved strengt at tilse, at den overholdes i praksis.

(1) EFT L 194 af 25.7.1975.

(2) EFT L 78 af 26.3.1991.

(3) Commissione europea, Esempi di successo sul compostaggio e la raccolta differenziata, 2000.

(4) ANPA: La raccolta differenziata, aspetti progettuali e gestionali, 1999.

(5) EFT L 194 af 25.7.1975.

(6) EFT L 365 af 31.12.1994.

(7) EFT L 78 af 26.3.1991.

(8) EFT C 365 E af 19.12.2000.