SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1656/00

af Cristiana Muscardini (UEN) og Gianfranco Fini (UEN) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Nuklear forurening i Severodvinsk (Rusland)

Omkring 1 300 km nord for Moskva og 100 km fra den nordlige polarkreds ligger en by, som er lukket for udlændinge og næsten umulig for russerne selv at få adgang til, idet disse indtil for nylig skulle have et særligt pas for at komme ind: Severodvinsk. Byen blev efter ordre fra Stalin bygget i 1936 af ca. 60 000 fanger 35 km vest for Arkhangelsk ved Hvidehavets bred, og i 12 af årets måneder hjemsøges den af polarvinde og vintertemperaturer på 30-40o under nul. Der opstod således en tvangsarbejdslejr, hvortil

ofrene for Stalins terror deporteredes for at blive skudt eller blot overladt til at dø af udmattelse eller kulde. I perioden 1936-1953 døde 25 000 mennesker. I dag har byen 210 000 indbyggere, og dens gulag består af to skibsværfter, hvor der i det ene (Sevmash) bygges atomundervandsbåde (officielt monteres sneplove). Slutproduktet er undervandsbåde af typen typhoon (hajer kalder russerne dem), som er den største og mest ødelæggende krigsmaskine, mennesket nogensinde har skabt, 175 m lang og udstyret med 20 interkontinentale missiler med nukleare sprængladninger.

I denne afskærmede by findes en specialklinik, hvor der er indlagt hundreder af misdannede børn, som er ramt af mærkelige immundefektsyndromer, der medfører døvhed. I 1994-1995 medvirkede en tidligere kaptajn i den russiske flåde ved udarbejdelsen af en rapport om den katastrofale situation i området, der risikerer at blive et af de mest forurenede områder i Rusland, et Tjernobyl i langsom gengivelse. På værfterne er der siloer indeholdende 12 530 m3 fast radioaktivt materiale, i alt 4 620 t. Indtil 1991 udledtes størstedelen af affaldet i de nærliggende Karahavet og Barentshavet, mens andet indgik i det kommunale affald. Ingen vil nogensiden vide, hvor meget nukleart affald der ligger i jorden omkring byen. Under reparation af bådene og genopladning af reaktorerne udleder værfterne 10 000 m3 radioaktivt gas. Der kunne opremses langt flere lignende data.

Kan Kommissionen på baggrund af denne skrækkelige tragedie for indbyggerne i Severodvinsk og for deres børn samt risikoen for et nyt Tjernobyl med uberegnelige følger ikke blot for russerne, men for hele verden og især Europa oplyse,

1. om ikke den mener, det absolut er på høje tid at drøfte alt dette med de russiske myndigheder som led i de bilaterale forbindelser og Phare- og Tacis-programmerne?

2. om ikke den mener, at EU-støtten af humanitære grunde og ud fra ønsket om kollektiv sikkerhed bør betinges af en konkret forpligtelse til at afklare den farlige situation for den plagede by?

3. om ikke den mener, at beskyttelse af miljøet mod radioaktiv forurening er et prioriteret spørgsmål under udvidelsesforhandlingerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(4. juli 2000)

Kommissionen er særdeles bevidst om den katastrofale miljøsituation ikke blot i Severodvinsk-området, men også i flere andre regioner i Den Russiske Føderation (for eksempel i områderne omkring Oziorsk i de sydlige Uralbjerge, Tomsk og Krasnoyarsk). Kommissionen støtter allerede adskillige projekter i det nordvestlige område med et budget på cirka 20 mio. og er villig til at give støtte til at rette op på miljøproblemer, der skyldes radioaktivt affald og brugt brændsel, hvis det kan ske inden for rammerne af et samordnet internationalt program. Blandt igangværende programmer i det nordvestlige Rusland, som er helt eller delvis finansieret af Fællesskabet, kan nævnes dem, som støttes af TACIS, herunder Det Internationale Videnskabs- og Teknologicenter (ISTC) og Den Internationale Sammenslutning for Fremme af Samarbejde med Forskere i De Nye Uafhængige Stater i Det Tidligere Sovjetunionen (INTAS) og andre budgetposter, for eksempel miljø. Der er allerede offentliggjort en række rapporter om tilstandene i dette område.

Hvad angår Severodvinsk, gives der p.t. støtte til en projekt med det formål at vurdere de miljømæssige og radiologiske konsekvenser af fejlbehandling af radioaktivt affald i de to skibsværfter og af udledningen af flydende radioaktivt affald i det kommunale kloaksystem. Entreprenører, som medvirker ved projektet, har allerede besøgt byen og melder om godt samarbejde med de lokale institutioner. Resultaterne af dette projekt vil blive offentliggjort i slutningen af 2001.

På grund af problemets omfang er der generel enighed i internationale samfund om, at fælles bestræbelser kommer til at spille en central rolle, når der skal gøres noget ved situationen. Det er målet med diskussionerne om det multilaterale atom- og miljøprogram i Rusland (MNEPR), som har stået på i over et år.

Fællesskabet har i samarbejde med De Forenede Stater og Norge gjort en del fremskridt i denne aftale med Den Russiske Føderation, men der er stadig vigtige emner, som skal afgøres (nukleart ansvar, skatte- og afgiftsfritagelse samt adgang til de relevante områder). Det er Kommissionens ønske, at disse problemer bliver løst, og at MNEPR bliver underskrevet af Den Russiske Føderation, før den tildeler flere større støttebeløb til investeringsprojekter. Russerne er bekendt med denne stillingtagen. På grund af den kritiske situation fortsætter Kommissionen dog sit samarbejde med visse medlemsstater og tredjelande, herunder De Forenede Stater og Norge om fælles projekter i det nordvestlige Rusland sideløbende med forhandlingerne inden for MNEPR.

Med hensyn til udvidelsesprocessen skal Kommissionen gøre opmærksom på, at miljøet er et af de punkter, der indgår i tiltrædelsesforhandlingerne. Da Den Russiske Føderation ikke er blandt ansøgerlandene, har situationen i Severodvinsk ikke nogen direkte indflydelse på disse forhandlinger.