DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/220

(2004/C 88 E/0225)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0784/04

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(11. marts 2004)

Om: Familiesammenføring

Holder Kommissionen øje med følgerne af den irske regerings nylige beslutning om ikke længere rutinemæssigt at bevilge familiesammenføring til forældre til børn, der er statsborgere i Irland/EU, og som ønsker at blive forenede med andre familiemedlemmer i Irland?

Har Kommissionen været i kontakt med den irske regering angående nødvendigheden af at skabe et konsekvent system for ansøgninger om familiesammenføring fra forældre til statsborgere i Irland/EU og statsborgere fra tredjelande, som ikke er flygtninge, og som er lovligt bosat i Irland? Er Kommissionen enig i, at ved at forhindre statsborgere fra tredjelande, som er lovligt bosiddende i EU, i at blive genforenede med deres familier udvises der mangel på respekt for internationale menneskerettighedsstandarder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(22. april 2004)

Det ærede medlems spørgsmål vedrører familiesammenføring af både tredjelandsstatsborgere i Irland, unionsborgere og nationale statsborgere.

Familiesammenføring af tredjelandsstatsborgere behandles i det nye direktiv om ret til familiesammenføring, som blev vedtaget den 22. september 2003, hvori der fastsættes fælles regler for familiemedlemmernes indrejse. Direktivet skal inden udgangen af 2005 være gennemført i alle medlemsstaterne med undtagelse af Danmark, Irland og Det Forenede Kongerige, som i medfør af deres respektive protokoller ikke deltager i den fælles indvandringspolitik.

Hvad angår unionsborgeres familiemedlemmer, som er tredjelandsstatsborgere, fastsættes det i den afledte fællesskabslovgivning om opholdsret, at de kan familiesammenføres med unionsborgeren, når denne enten er arbejdstager eller har tilstrækkelige midler til, at han ikke under opholdet bliver en byrde for værtsmedlemsstatens sociale system, og er omfattet af en fuldstændig sygeforsikring. Der kan kun ske familiesammenføring med slægtninge i opstigende linje, hvis unionsborgeren har forsørgerpligt over for dem; man må antage, at forældrene til mindreårige barn som hovedregel ikke forsørges af disse.

Domstolen bekræftede dog i sin dom af 17. september 2002 i sagen C-413/99, Baumbast og R, det princip, som den havde fastslået i sin dom af 11. juli 2002 i sagen C-60/00, Carpenter, om, at fællesskabsrettens bestemmelser om fri bevægelighed for personer skal fortolkes på baggrund af kravet om respekt for familielivet ifølge artikel 8 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK), idet denne respekt er en del af de grundlæggende rettigheder, som er anerkendt i fællesskabsretten.

I medfør af dette princip fastslår Domstolen, at såfremt børn har ret til at opholde sig i en medlemsstat for at følge almindelig undervisning dér i henhold til artikel 12 i forordning (EØF) nr. 1612/68 (1), skal denne bestemmelse for ikke at fratages sin effektive virkning fortolkes således, at den berettiger den af forældrene, der faktisk passer børnene, uanset den pågældendes nationalitet, til at opholde sig sammen med dem for at lette udøvelsen af den nævnte ret, selv om forældrene i mellemtiden er blevet skilt, eller den forælder, der er EU-borger, ikke længere er vandrende arbejdstager i værtsmedlemsstaten.

Det følger af denne retspraksis, at den af forældrene, der passer børnene, uanset den pågældendes nationalitet, selv om han ikke udøver nogen erhvervsvirksomhed i værtsmedlemsstaten, har ret til at opholde sig i medlemsstaten, uden at han kan forpligtes til at bevise, at han råder over tilstrækkelige midler og er omfattet af en sygeforsikring, fordi hans opholdsret hviler på artikel 12 i forordning 1612/68, som ikke indeholder sådanne betingelser.

Domstolen er i gang med at behandle en anden sag vedrørende spørgsmålet om den opholdsret, som kan tilkomme forældrene som følge af deres børns situation (sag C-200/02, Chen). Sagen vedrører opholdsret for den kinesiske mor til et irsk barn. Den kinesiske mor fødte i Irland et barn, som fik irsk statsborgerskab. Efter at være taget til Det Forenede Kongerige gjorde hun med henvisning til fællesskabs- retten gældende, at hun havde ret til ophold i denne medlemsstat. Domstolen skal udtale sig om, hvorvidt det mindreårige barn har ret til ophold i Det Forenede Kongerige i henhold til fællesskabsretten, og hvorvidt moderen på grund af barnet kan få ret til ophold i Det Forenede Kongerige, selv om hun ikke forsørges af barnet.

Endelig er indrejse for udenlandske familiemedlemmer til statsborgere, som ikke har udøvet deres ret til fri bevægelighed for personer, underlagt den enkelte medlemsstats nationale lovgivning og er på nuværende tidspunkt ikke omfattet af nogen fællesskabsregler.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, EFT L 257 af 19.10.1968.