ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2642/99

af Andrew Duff (ELDR) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Fordeling af midler til medlemsstaterne til udvikling af landdistrikter

Hvilke kriterier blev der anvendt ved den nylige fordeling af midler til medlemsstaterne til udvikling af landdistrikter, og hvor stor vægt blev der lagt på de enkelte kriterier?

Hvorfor valgte man disse kriterier? Og ikke mindst: Indgik fordelingen af midler under forældede forordninger som en faktor under fordelingen, og i så fald hvorfor?

Hvordan blev landbefolkningen definereti de enkelte medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(24. februar 2000)

Ifølge artikel 46, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(1), har Kommissionen tildelt medlemsstaterne foreløbige bevillinger som Fællesskabet yder til udvikling af landdistrikterne via EUGFL, Garantisektionen, på grundlag af objektive kriterier under hensyn til særlige forhold og behov samt særlige initiativer til fordel for miljø, jobskabelse og landskabsbevaring.

Analysen af medlemsstaternes særlige forhold og behov er baseret på de finansielle tildelinger for perioden 1994-1999, idet der som reference benyttes den gennemsnitlige tildeling pr. medlemsstat i den nævnte periode. Den samlede rammebevilling for den nye periode er forhøjet med knap 20 %, og de yderligere bevillinger sammenholdt med den foregående rammebevilling fordeles mellem medlemsstaterne i forhold til disses behov.

Dette er især sket ved at anvende statistiske kriterier for landdistrikternes betydning i medlemsstaterne (samlet areal, landdistrikternes areal, befolkningen i landdistrikterne) og for landbrugets betydning (udnyttet landbrugsareal, antal bedrifter, beskæftigelsen i landbruget). Kriteriet for et områdes karakter af landdistrikt (landdistriktets areal og befolkning) er fastsat under hensyntagen til en grænse for befolkningstætheden på 100 indbyggere pr. km2 på det kommunale NUTS-niveau 5 (nomenklaturen for statistiske territoriale enheder).

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2036/99

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(3. november 1999)

Om: Knorr Bremse og europæisk støtte

Virksomheden Knorr Bremse har bekendtgjort, at den vil nedlægge flere hundrede arbejdspladser i Kingswood, Bristol (UK), for at forlægge arbejdet til sine fabrikker i Frankrig, Italien, Tyskland eller Ungarn.

Kan Kommissionen oplyse, om virksomheden har anmodet om eller modtaget økonomisk støtte af nogen art til jobskabelse i Frankrig, Italien eller Tyskland eller, gennem Tacis- og Phare-programmerne, i Ungarn?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(3. maj 2000)

På grundlag af oplysninger fra Den Europæiske Socialfonds kontor i Frankrig har virksomheden Knorr Dahl Freinage's filial i Lisieux (Basse-Normandie) i 1997 og 1998 under mål 4 modtaget en uddannelsesstøtte (forbedring af kvalifikationer på forskellige områder) på 909 000 FF. Der er ikke tale om en støtte til jobskabelse således som omtalt af det ærede medlem.

I Tyskland er der udbetalt 533 000 DEM til virksomheden Hasse & Wrede GmbH i Berlin, en filial af Knorr Bremse AG, til investeringer i maskiner og udstyr, hovedsagelig for at bevare beskæftigelsen i virksomheden.

Der har ikke været indgået aftale om medfinansiering med den nævnte virksomhed i Italien.

Efter Kommissionens vidende har Knorr Bremse aldrig hverken ansøgt om eller modtaget tilskud fra EU under PHARE i Ungarn, og dette land kan ikke komme i betragtning med hensyn til TACIS.

Endelig har Knorr Bremse ikke modtaget finansiering under fællesskabsinitiativerne ADAPT eller EMPLOI.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1787/99

af Phillip Whitehead (PSE) til Kommissionen

(11. oktober 1999)

Om: EU-forordning om harmonisering af tekniske krav inden for civil luftfart

Visse medlemsstater har ikke gennemført De Fælles Luftfartsmyndigheders fælles standarder, i henhold til hvilke personer, der er i besiddelse af et pilotcertifikat med henblik på lufttransport, kan fortsætte med at flyve, indtil den pågældende fylder 65 år. Mener Kommissionen ikke, at man i overensstemmelse med princippet om fri bevægelighed for personer burde vedtage disse standarder som en del af Rådets forordning (EØF) nr. 3922/91(1), der tager sigte på at harmonisere krav og procedurer inden for civil luftfart?

Kan Kommissionen tillige redegøre for udviklingen af drøftelserne om den foreslåede myndighed for luftfartssikkerhed i Europa, der skal erstatte De Fælles Luftfartsmyndigheder, og hvornår en sådan myndighed forventes at indlede sit arbejde?

(1) EFT L 373 af 31.12.1991, s. 4.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. februar 2000)

Hvad angår gennemførelsen af De Fælles Luftfartsmyndigheders forslag til fælles standarder for aldersgrænser for piloter, kan Kommissionen oplyse det Ærede Medlem om, at den er ved at udarbejde et forslag om harmonisering af standarder og krav til flybesætninger i hele Fællesskabet.

Kommissionen kan imidlertid ikke i øjeblikket sige, om forslaget vedtages, og i så fald om det vil indgå i Rådets forordning (EØF) nr. 3922/91 af 16. december 1991 om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart(1) eller om det vil fremstå som et uafhængigt forslag.

Hvad angår en europæisk luftfartssikkerhedsmyndighed bemyndigede Rådet den 16. juli 1998 Kommissionen til at indlede forhandlinger om et sådant organs oprettelse. Kommissionen har opnået et konventionsudkast, som opfylder alle mandatets aspekter, men det ser ud til, at det er vanskeligt at oprette et sådant organ med overnationale beføjelser som følge af forfatningsmæssige begrænsninger.

(1) EFT L 373 af 31.12.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2729/99

af Pervenche Berès (PSE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Anerkendelse af en EØS-tjenestemands anciennitet

Anerkendelse af eksamensbeviser og erhvervserfaring på EU-plan kan forekomme særlig kompleks, når man overvejer tredjelandsstatsborgeres tilfælde.

Man kan således tage eksemplet med en norsk statsborger, som i Frankrig udøver erhvervet som underviser, og som ikke kan få sin erhvervsmæssige anciennitet godkendt, i betragtning af et notat (notat nr. FP/3 nr. 3916 af 5. maj 1995) fra det franske ministerium for offentligt ansatte. Det er i dette notat fastsat, at kun tjenester udført for de franske offentlige myndigheder kan tages i betragtning med henblik på opnormering. Men den erhvervsmæssige anciennitet, der er erhvervet i hjemlandet, tages i betragtning i forbindelse med interne udvælgelsesprøver til stillinger i den franske offentlige administration.

1. Vil Kommissionen klarlægge EU's juridiske holdning med hensyn til anerkendelse af den erhvervserfaring, som en statsborger fra det europæiske økonomiske samarbejdsområde, der arbejder på en medlemsstats territorium, har optjent?

2. Vil Kommissionen mere præcist oplyse, om en juridisk bestemmelse, som fastsætter, at en tjenestemands anciennitet kun dækker tjenester udført for den pågældende stat, er i overensstemmelse med ånd og retspraksis i EF-Domstolens domme i sager vedrørende offentlig tjeneste?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. februar 2000)

Personer fra medlemsstaterne og personer fra det europæiske økonomiske samarbejdsområdes (EØS) medlemsstater kan have dette problem.

Kommissionen er bekendt med de problemer, som personer, der har arbejdet i en årrække i én medlemsstats offentlige sektor, har, når de ansættes i en anden medlemsstats offentlige sektor, fordi den erfaring, de har opnået, ikke tages i betragtning, når man tager stilling til deres lønmæssige indplacering og anciennitet. Derfor mister sådanne personer de års anciennitet, de har erhvervet, og må begynde forfra på deres karriere, når de ansættes.

Domstolen har udtalt, at sammenlignelig beskæftigelse, som er udført i den offentlige sektor i en anden medlemsstat, skal tages i betragtning ved fastlæggelsen af anciennitet(1).

Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedurer mod adskillige medlemsstater, herunder Frankrig, på grundlag af artikel 226 (tidligere artikel 169) i EF-traktaten.

Arbejdskraftens fri bevægelighed inden for Fællesskabet, som er fastlagt ved artikel 39 (tidligere artikel 48) i EF-traktaten er ved artikel 28 i EØS-aftalen udvidet til at omfatte statsborgere fra Island, Liechtenstein og Norge. I stk. 2 gøres det klart, at den fri bevægelighed betyder afskaffelse af enhver form for diskriminering på grundlag af nationalitet med hensyn til arbejdsbetingelser og beskæftigelse.

(1) Dom af 15.1.1998 i sag C-15/96 Kalliope Schöning-Kougebetopoulou mod Freie und Hansestadt Hamburg, Sml. 1998-I, s. 47; og dom af 12.3.1998 i sag C-187/96 Kommissionen mod Grækenland, Sml. 1998-I, s. 1095].
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2616/99

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Bevillinger til miljøvenligt landbrug

Hvilken procentandel af bevillingerne til den fælles landbrugspolitik er afsat til ordninger for miljøvenligt landbrug (der har til formål at sikre, at landbrugets aktiviteter er forenelige med bevarelse af landskaber, arter og levesteder) i hver af de 15 medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. februar 2000)

Beskyttelse og forbedring af miljøet er et af de store mål i den fælles landbrugspolitik. Denne rolle havde den fælles landbrugspolitik også før reformen i 1999, men som følge af Agenda 2000 er rollen blevet endnu større. For eksempel er foranstaltningerne til støtte af landbrugerne i ugunstigt stillede områder og de bestemmelser, der gør det muligt at yde direkte støtte til landbrugere, der overholder visse miljøbestemmelser, af stor betydning for miljøet. Budgetudgifterne til sådanne foranstaltninger registreres dog ikke som miljøudgifter, fordi miljøbeskyttelsen blot er ét af målene blandt mange i denne type foranstaltninger. Hvad angår rene miljøforanstaltninger som fastsat i miljøbestemmelserne, der finansieres udelukkende via Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, var udgifterne for regnskabsåret 1999 på 1 951 mio. EUR. Dette beløb svarer til 4,93 % af de samlede udgifter for regnskabsåret, som var på 39 524 mio. EUR, og der er således tale om en stigning på over 25 % i forhold til gennemsnittet i perioden 1996-1999. På baggrund af ovenstående vil det imidlertid være forkert at konkludere, at det kun er denne procentdel af udgifterne til den fælles landbrugspolitik, der går til at beskytte og forbedre miljøet.

Kommissionen gør det ærede medlem opmærksom på, at EUGFL's finansiering af miljøforanstaltninger i landbruget medfinansieres af medlemsstaterne på lige fod i områder uden for mål 1. I mål 1-områder udgør EU-finansieringen 75 % og medlemsstatsfinansieringen 25 %. De samlede udgifter til miljøforanstaltninger i landbruget er således højere end EUGFL-udgifterne vist nedenfor.

Hvad angår udgiftsfordelingen for rene miljøforanstaltninger i de enkelte medlemsstater, er gennemsnittet for regnskabsårene 1996-1999 således:

>TABELPOSITION>
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1516/99

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Støjforurening i Malpensa 2000

1. Kan Kommissionen oplyse, om den i forbindelse med sagen mod de italienske myndigheder, der har ansvar for forvaltningen af Malpensa lufthavn, også har medtaget spørgsmålet om støjforureningen fra fly, der letter og lander på en række baner, og som i lav højde overflyver beboelsesområder?

2. I bekræftende fald har Kommissionen da mulighed for at måle forringelsen af livskvaliteten i de berørte boligkvarterer?

3. I bekræftende fald, er der blevet fremsat forslag om at løse disse alvorlige problemer og sikre de berørte befolkninger et minimum af livskvalitet om dagen og i endnu højere grad om natten?

4. I forbindelse med problemet vedrørende overflytningen af de resterende flyvninger fra Linate lufthavnen ville det da ikke være hensigtsmæssigt også at tage højde for den sandsynlige stigning i støjforureningen som følge af det øgede antal flyvninger?

5. Har EU i henhold til den europæiske lovgivning vedrørende miljøbeskyttelse beføjelser vedrørende støjforurening?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. oktober 1999)

De italienske myndigheder har indbragt en klage for Domstolen mod Kommissionens beslutning af 16. september 1998 om ikke at godkende det italienske dekret af 5. juli 1996 og 13. oktober 1997, i henhold til hvilket al trafik overføres fra Linate til Malpensa pr. 28. oktober 1998 med undtagelse af ruten mellem Milano og Rom. Denne beslutning skønnedes at være i modstrid med fællesskabsretten, idet der var tale om en overtrædelse af princippet om ikke-forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet. De italienske myndigheder erstattede det omstridte dekret med et nyt, der tillader, at 34 % af de europæiske flyvninger midlertidigt forbliver i Linate, indtil infrastrukturerne er blevet forbedret.

Medlemsstaterne skal ved vedtagelsen af sådanne foranstaltninger overholde alle bestemmelser i fællesskabsretten, herunder bestemmelserne på miljøområdet. For så vidt angår flystøj, har Fællesskabet vedtaget en række direktiver, hvoraf det seneste er Rådets direktiv 92/14/EØF af 2. marts 1992 om begrænsning af operationen af flyvemaskiner, der henhører under bind 1, del II, kapitel 2, i bilag 16 til konventionen om international civil luftfart, anden udgave (1988)(1). Dette direktiv foreskriver, at medlemsstaterne ikke længere må acceptere såkaldte kapitel 2-fly efter 1. april 2002. Den nugældende fællesskabslovgivning giver medlemsstaterne mulighed for at vedtage særlige operationsbestemmelser for Fællesskabets lufthavne af hensyn til miljøet. Kommissionen har ikke kendskab til, at de italienske myndigheder skulle have vedtaget sådanne bestemmelser for Milanos lufthavnssystem.

Kommissionen er imidlertid i gang med at undersøge, om det vil være hensigtsmæssigt med en fællesskabsramme for operationerne i lufthavnene med særlig sigte på den miljømæssige indvirkning. Den vil forelægge resultaterne heraf, når tiden er inde.

(1) EFT L 76 af 23.3.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2492/99

af Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Fremstilling af piratprodukter i de central- og østeuropæiske lande

Ifølge undersøgelser fra FN's Økonomiske Kommission for Europa (ECE) er Central- og Østeuropa ud over Asien blevet et nyt vigtigt marked for produktefterligninger og piratprodukterne kommer ad denne vej ind i EU's indre marked. Piratprodukterne er også en afgørende hindring for øgede EU-investeringer i Østeuropa, da virksomhederne mener, at de ikke har den fornødne retlige beskyttelse i disse lande.

Hvordan agter Kommissionen at intensivere sin bekæmpelse af den fremstilling og distribution af piratprodukter, der finder sted i Østeuropa? Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at forbedre samarbejdet på dette område med myndighederne i de østeuropæiske lande? Har Kommissionen mulighed for at inddrage bekæmpelsen af produktefterligninger i partnerskabsprogrammerne forud for EU's udvidelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(28. januar 2000)

Kommissionen henviser til sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-3958/98(1), hvori det hedder, at Kommissionen følger nøje med i, hvordan situationen udvikler sig i Central- og Østeuropa med hensyn til beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret.

Efter Kommissionens opfattelse er der i langt størsteparten af de central- og østeuropæiske lande gjort betydelige fremskridt med hensyn til harmoniseringen af landenes lovgivning med gældende fællesskabsret. Men der er dog stadig visse mangler i forbindelse med etableringen af passende lovrammer. Det er også nødvendigt, at man forbedrer administrationens kapacitet til at håndhæve intellektuelle ejendomsrettigheder betydeligt og skaber et bedre administrativt samarbejde mellem myndighederne.

De fleste central- og østeuropæiske lande er på vej i den rigtige retning og omfanget af piratkopiering er faldende, selv om det stadig er stort.

Man kan nævne Bulgarien som et land, der har opnået betydelige resultater i kampen mod piratkopiering i 1999.

Kommissionen vil fortsat prioritere kampen mod piratkopiering meget højt i udvidelsesforhandlingerne.

(1) EFT C 207 af 21.7.1999, s. 151.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2320/99

af Freddy Blak (PSE) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Museskader

Museskader ser ud til at blive fremtidens store skadedyr på arbejdspladserne. Skader som følge af musearbejde er af forskere udråbt som fremtidens nye store arbejdsmiljøproblem. En dansk undersøgelse af generne ved skærmarbejde foretaget af Århus Amt viser, at bare fire timer om dagen er nok til at give skader i håndleddene, albue, nakke og skulder (HANS-skader). Men det er ikke kun intensive edb-brugere, der er i risikogruppen. Mere end halvdelen af alle de undersøgte skærmarbejdere havde gener. Sammenligner man med andre grupper, som normalt melder om flest HANS-skader, så viser det sig, at skærmarbejde er fysisk lige så hårdt.

Vil Kommissionen venligst oplyse, om den har kendskab til lignende europæiske undersøgelser vedrørende omfanget af museskader?

Den danske undersøgelse viser også, at der desværre er langt endnu, før EU's direktiv om skærmarbejde bliver opfyldt. Kun 36 % af arbejdsbordene kunne højdereguleres, og kun 30 % af medarbejderne havde mulighed for at hvile underarmen under taste- eller musearbejdet.

Har Kommissionen overblik over gennemførelsen af skærmdirektivet i andre medlemslande?

Vil Kommissionen tage initiativ til en opdatering af skærmdirektivet, så det tager højde for eventuel ny viden om skader som følge af musearbejde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(17. januar 2000)

Rådets direktiv 90/270/EF af 29. maj 1990 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejde ved skærmterminaler(1) er blevet omsat i alle medlemsstaternes nationale lovgivning.

I henhold til direktivets artikel 11, stk. 3, skal medlemsstaterne hvert fjerde år forelægge Kommissionen en rapport om den praktiske gennemførelse af bestemmelserne i dette direktiv med anførelse af de af arbejdsmarkedets parter fremførte synspunkter. Rapporterne har givet Kommissionen mulighed for at danne sig et samlet billede af den praktiske gennemførelse af direktivet.

I øvrigt udførte Kommissionen i 1997 en evaluering af videnskabelige undersøgelser og udtalelser afgivet af interesserede parter, navnlig med hensyn til musearbejde. Ifølge resultaterne af denne evaluering er direktiv 90/270/EF fuldt ud dækkende, især bilagets punkt 1d), der foreskriver, at arbejdsfladen skal være tilstrækkeligt stor og bl.a. muliggøre, at tilbehør (f.eks. musen) kan placeres fleksibelt, og at arbejdstagerne kan indtage en komfortabel stilling.

Når det drejer sig om højderegulering af arbejdsbordene, indeholder direktiv 90/270/EF ingen minimumsforskrifter, men det fastlægges, at arbejdsstolen skal kunne højdereguleres, og at stoleryggen skal kunne indstilles i højden og skråtstilles.

For at kunne vurdere behovet for en eventuel fællesskabsaktion vedrørende risikofaktorerne for HANS-skader har man endvidere sendt oplysninger, der er indsamlet af Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur, til udtalelse i Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen. Så snart udvalget har afgivet en udtalelse, vil Kommissionen tage de nødvendige initiativer.

(1) EFT L 156 af 21.6.1990.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2715/99

af Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Menneskerettighedskrænkelser i Iran

Har Kommissionen kendskab til, hvad der er sket med de studerende Mehdi Rohani, Halakin, Jazdi, Gholami og Borumand, som blev arresteret den 28. august 1999 i byen Ishafan, og ved den, hvor de opholder sig? Kender Kommissionen endvidere navnene på de fire studenter, som ifølge en erklæring fra præsidenten for revolutionsdomstolen i Teheran, Rahbarpour, af 12. september 1999 er blevet dømt til døden, og ved den, hvad der er sket med dem? Mener den, det er muligt at gøre noget for dem hhv. rette henvendelse til den iranske regering og gøre opmærksom på de arresteredes hhv. dødsdømtes skæbne?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten på skriftlige forespørgsler E-2713/99, E-2714/99 og E-2715/99

(2. februar 2000)

Kommissionen følger nøje situationen på menneskerettighedsområdet i Iran. I den overordnede dialog mellem EU og Iran, berører EU altid menneskerettighedsproblematikken. Det seneste eksempel herpå var trojkaens møde med den iranske vice-udenrigsminister i Helsinki den 1. december 1999.

Kommissionen er også involveret i EU's henvendelser til Iran på dette område. Der blev rettet flere henvendelser vedrørende de 13 iranske jøder såvel fra EU's trojka som fra individuelle medlemsstater i efteråret 1999. En henvendelse fra EU's trojka vedrørende rapporterne om dødsdomme over fire studerende fandt sted den 3. oktober 1999.

EU's muligheder for at indvirke på situationen i Iran er temmelig begrænsede, da der ikke foreligger noget kontraktmæssigt forhold mellem de to parter, og de bilaterale udvekslinger er beskedne. Ikke desto mindre er det iranske styre modtageligt for internationalt pres, og styret søger at forbedre sit forhold til såvel EU samt andre parter. For at virke effektivt skal et sådant pres imidlertid holdes på et moderat niveau, således at det ikke får karakter af udenlandsk indblanding.

Hvad angår de 13 iranske jøder, har repræsentanter for de iranske myndigheder lovet, at de anholdte vil få en retfærdig retssag. Der har endda været formodninger fremme om, at de i nationens interesse kan tænkes at blive løsladt. De iranske ledere er uden tvivl også opmærksomme på den kraftige negative udenlandske reaktion, der ville følge af henrettelsen af studenterlederne.