SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0130/99

af Leonie van Bladel (UPE) til Kommissionen

(2. februar 1999)

Om: Omkostningerne i forbindelse med indfoerelsen af euroen

1. Er Kommissionen bekendt med, at bankerne i anledning af indfoerelsen af euroen hos deres kunder opkraever et gebyr paa NLG 5,- ved brug af betalingskort i udlandet?

2. Er Kommissionen endvidere bekendt med, at bankerne ved indenlandsk brug af betalingskortet opkraever et gebyr paa NLG 0,50?

3. Er Kommissionen klar over, at bankkunderne navnlig paa grund af gebyret paa NLG 5,- per gang ved brug af kortet i udlandet foelger sig tvunget til at haeve stoerre beloeb for at spare omkostningerne? Haever man én gang femhundrede gylden, koster det fem gylden, mens fem gange hundrede gylden vil koste femogtyve gylden.

4. Deler Kommissionen den opfattelse, at ovenstaaende ikke fremmer den enkelte borgers sikkerhed i betragtning af, at der haeves stoerre beloeb i udlandet for at spare omkostninger?

5. Er Kommissionen rede til, i betragtning af at bankerne opkraever en identisk tarif, at undersoege, om der her er tale om karteldannelse, henholdsvis misbrug af monopolstilling fra bankernes side?

6. I bekraeftende fald hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at traeffe for at imoedegaa dette?

Samlet svar

afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti paa skriftlige forespoergsler E-4028/98 og E-0130/99

(9. april 1999)

1. Den mulighed, som bankkunder i en medlemsstat har for at haeve penge i en haeveautomat eller gennemfoere elektroniske transaktioner i en anden medlemsstat, er en service, som bankerne kan kraeve betaling for i konkurrence med andre banker. Kommissionen er bekendt med, at bankerne i Nederlandene (og andre steder) har aendret deres fremgangsmaade for opkraevning af gebyrer for saadanne tjenester. Denne aendring i gebyrerne for graenseoverskridende transaktioner er en direkte foelge af forpligtelsen til at anvende faste vekselkurser ved omregning og veksling mellem valutaenheder i de medlemsstater, der deltager i Den OEkonomiske og Monetaere Union (OEMU). Der henvises til Kommissionens svar paa skriftlig forespoergsel E-3962/98 fra Larive(1), som vedroerer det samme spoergsmaal.

2. I lighed med transaktioner, der gennemfoeres i udlandet, er muligheden for bankkunder for at anvende betalingskort i indenlandske detailforretninger eller haeve penge i haeveautomater en service, som bankerne har ret til at opkraeve gebyr for i konkurrence med andre banker.

3. og 4. Der er mange faktorer, der paavirker bankkundernes beslutning om stoerrelsen af de beloeb, der haeves i haeveautomater, herunder risikoen ved at ligge inde med store kontantbeloeb. Bankgebyrerne for denne service er en af disse. Det vil ikke vaere hensigtsmaessigt at kraeve, at alle banker skal anvende samme opkraevningsmetode (f.eks. en procentsats frem for et fast beloeb).

5. Kommissionen vil undersoege naermere, hvilke gebyrer de nederlandske banker opkraever ved haevning af kontanter i udlandet og for betalinger med nationale kreditkort i indenlandske detailforretninger. Hvis disse gebyrer er ens, vil Kommissionen undersoege, om bankerne overtraeder Faellesskabets konkurrencelovgivning.

6. Hvis det kan konstateres, at ensartede gebyrer er resultatet af en aftale eller samordnet praksis mellem bankerne, og hvis samhandelen mellem medlemsstaterne paavirkes i betydeligt omfang, vil det vaere muligt at gribe ind i medfoer af EF-traktatens artikel 85. Traktatens artikel 86 finder kun anvendelse, hvis de paagaeldende banker har en dominerende stilling paa det beroerte marked, og der er tale om misbrug af en dominerende stilling.

Kommissionens svar paa skriftlig forespoergsel E-3962/98 fra Larive indeholder ogsaa oplysninger om de forholdsregler, den tager med hensyn til at undersoege stoerrelsen af de gebyrer, bankerne anvender for graenseoverskridende transaktioner og veksling af de deltagende medlemsstater pengesedler. Det fremhaeves, at Kommissionen i foraaret 1999 vil udsende en meddelelse om politikken vedroerende betalingssystemer i OEMU. Den vil indeholde en detaljeret ramme for, hvorledes man realiserer maalet om et faelles betalingsomraade.

Det aerede medlem henvises endelig til Kommissionens svar paa skriftlig forespoergsel E-3825/98 fra Caudron(2) og P-52/99 fra Tamino(3).

(1) EFT C 320 af 6.11.1999.

(2) EFT C 348 af 3.12.1999, s. 3.

(3) EFT C 325 af 12.11.1999.