ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3665/97 af Maria Berger (PSE) til Kommissionen (10. november 1997)

Om: Pakkerejsedirektivet

1. Agter Kommissionen at udvide pakkerejsedirektivet, saaledes at det ogsaa bliver obligatorisk for hoteller at tegne en passende aflysnings- eller konkursforsikring, hvilket allerede nu ville vaere muligt paa frivillig basis i alle stater? Tilbageholdelse af pas eller bagage kan ikke vaere nogen egnet maade at loese problemer paa og svarer bestemt ikke til hensigten med naevnte direktiv.

2. Agter Kommissionen i direktivet naermere at definere begrebet »noedvendige udgifter til hjemtransport«, saa man undgaar, at f.eks. hotelgaester skal betale opholds- og hoteludgifter endnu en gang for overhovedet at faa lov til at forlade hotellet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Emma Bonino (1. december 1997)

1. De rejser, der falder ind under direktivet om pakkerejser, skal i henhold til artikel 2, stk. 1, omfatte en »pakke« bestaaende af mindst to ydelser. I de fleste tilfaelde drejer det sig om transport og hotelophold. Udgifterne til hotelopholdet betales til arrangoeren af den rejsende, saaledes at der med hensyn til dette ikke opstaar nogle saerlige forpligtelser for forbrugeren over for hotelvaerten. Saa vidt vides betales hotelvaerten ogsaa for det meste paa forhaand af arrangoeren, saaledes at der med hensyn hertil ikke er nogen grund til at tilbageholde bagage eller pas. Man har ganske vist kendskab til, at det i en raekke tilfaelde ikke forloeber saaledes, og at hotelvaerten forsoege at udoeve eller faktisk udoever pres paa forbrugeren, fordi der er logiudgifter, som endnu ikke er blevet betalt. Civilretligt er en saadan udoevelse af en ret ikke tilladt og kan, afhaengig af lovgivningen i medlemsstaterne, ogsaa beroere strafferetlige aspekter.

Kommissionen har hidtil kun haft kendskab til faa eksempler af denne karakter, og det turde saaledes naeppe dreje sig om et saerligt udbredt faenomen. En forsikring fra hotellets side mod tab paa grund af konkurser ville heller ikke vaere en foranstaltning, der umiddelbart daekkede forbrugerens risiko i forbindelse med udaekkede udgifter, saaledes at denne forsikring ville ligge uden for pakkerejsedirektivets egentlige anvendelsesomraade. Der er derfor ikke planer om en saadan udvidelse af direktivet om pakkerejser.

2. Der er lige saa lidt planer om at udvide begrebet »noedvendige udgifter til hjemtransport« i henhold til artikel 7 i direktivet i ovennaevnte retning. Det er principielt ikke tilladt at vaelte hotelejerens erstatningsrisiko over paa den ferierejsende eller forbrugeren. Der boer ikke skabes ordninger for isolerede tilfaelde af misbrug fra hotelejerens side ved hjaelp af en generel forsikringsloesning, hvor man maa forvente, at det medfoerer en forhoejelse af prisen paa charterrejser. I oevrigt indgaar dette spoergsmaal i et praejudicielt spoergsmaal ved De Europaeiske Faellesskabers Domstol (sag C 364/96).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 2966/97 af Helwin PETER til Kommissionen. Planlagt fabriksudsalgs-center i Zweibrücken



EF-Tidende nr. C 134 af 30/04/1998 s. 0046



SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2966/97 af Helwin Peter (PSE) til Kommissionen (17. september 1997) Om: Planlagt fabriksudsalgs-center i Zweibruecken Vil Kommissionen - paa grundlag af oplysninger i dens besiddelse, i henhold til hvilke der skulle vaere ydet ulovlig offentlig stoette til salget af et areal til investorerne bag et planlagt fabriksudsalgs-center paa den tidligere militaerlufthavn i Zweibruecken - ivaerksaette en formel undersoegelse eller kraeve en redegoerelse fra de ansvarlige myndigheder? Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (7. oktober 1997) Kommissionen har anmodet de tyske myndigheder om at fremkomme med deres bemaerkninger og vil med udgangspunkt i disse bemaerkninger beslutte, hvorledes den paagaeldende sag skal foelges op.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3455/97 af Marjo Matikainen-Kallstroem (PPE) til Kommissionen (31. oktober 1997)

Om: Nikotinafhaengighed

Nikotinen i tobaksprodukter er et stof, der indvirker paa centralnervesystemet og fremkalder en afhaengighed i lighed med heroin- eller kokainafhaengighed. Graensevaerdierne for tobaksprodukters toksicitet vedroerer tjaereindholdet, mens der for nikotinens vedkommende ikke er fastlagt graensevaerdier paa EU-plan. I oejeblikket kraever reglerne kun, at produktets nikotinindhold angives paa pakken. Situationen er uheldig, fordi netop nikotin medfoerer en afhaengighed, som goer, at tobaksforbruget fortsaetter.

Hvilken tidsplan har Kommissionen opstillet og hvilke konkrete foranstaltninger agter den at traeffe med henblik paa via EU-lovgivningen at fastlaegge maksimumgraensevaerdier for tobaksprodukters nikotinindhold?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (24. november 1997)

Kommissionen vedtog en meddelelse om Faellesskabets nuvaerende og foreslaaede rolle i bekaempelsen af tobaksforbruget den 18. december 1996 ((KOM(96) 609 endelig udg. )). I denne meddelelse paapeges flere forskellige politiske muligheder paa faellesskabsplan, herunder at afhaengighed af nikotin defineres som en afhaengighed, der kan behandles gennem de relevante faellesskabsprogrammer for folkesundhed. Det foreslaas endvidere, at det ogsaa overvejes at indfoere et maksimumindhold af nikotin i cigaretter. I spoergsmaalet om mulighederne for at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaterne foreslaas det i Kommissionens meddelelse, at rygere faar adgang til hjaelpemidler til at holde op med at ryge (nikotintyggegummi, nikotinplaster) naesten eller helt gratis.

Meddelelsen er sendt til udtalelse i Parlamentet. Kommissionen vil behandle reaktionerne paa denne tekst, og i lyset af denne gennemgang kan den fremsaette passende forslag til aktioner og foranstaltninger.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2965/97 af Niels Sindal (PSE) til Kommissionen (17. september 1997)

Om: Kaenguru-gitre

En undersoegelse, der er foretaget af det britiske Transport Road Laboratory (TRL), har gennemgaaet en raekke politirapporter fra en raekke uheld mellem biler med »kaenguru«-gitter og fodgaengere eller to-hjulede trafikanter. I en del af uheldene var skader og doedsfald direkte relateret til gitteret. »Kaenguru«-gitrene kendes fra firehjulstraekkere, der specielt skal beskytte ved saerlig koersel uden for landeveje, men paa vores breddegrader er det svaert at se, at de skulle vaere noedvendige.

Har Kommissionen ivaerksat undersoegelser af dette problem?

Agter Kommissionen at forbyde den slags unyttige »pynt« paa firehjulstraekkerne?

Har Kommissionen taenkt sig at komme med et forslag om, at disse saerlige gitre skal godkendes, foer de monteres?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann (29. oktober 1997)

I 1996 bad Kommissionen sin ekspertgruppe for motorkoeretoejer om at undersoege, om det var hensigtsmaessigt, at der i direktiv 74/483/EOEF af 17. september 1974 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om udragende dele paa motordrevne koeretoejer ((EFT L 266 af 2.10.1974. )) blev indfoert bestemmelser om typegodkendelse af kaenguru-gitre. Maalet var at soerge for, at der kun blev solgt ufarlige kaenguru-gitre.

Resultatet blev, at Kommissionen fandt, at det ikke er tilstraekkeligt at indfoere specifikke forskrifter for kaenguru-gitre. EU-foranstaltninger, der forhindrer, at der monteres farlige kaenguru-gitre foran paa koeretoejerne, boer vaere et udslag af regler, der mere generelt goer fronten paa motorkoeretoejer mindre skadevoldende over for bloede trafikanter, bl.a. fodgaengere, i tilfaelde af paakoersel. Som det er almindelig saedvane i lovgivningen, er det bedre at fastsaette regler med praestationskrav end at forbyde bestemte indretninger.

Kommissionen har sat arbejde i gang med dette for oeje og haaber at have regler klar i loebet af 1998.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3187/97 af Jacques Donnay (UPE) til Kommissionen (16. oktober 1997)

Om: AEndring af det sjette direktiv vedroerende anvendelsen af nedsat momssats inden for boligsektoren

Det sjette direktiv af 17. maj 1977 (77/388/EOEF) ((EFT L 145 af 13.6.1997, s. 1. )) begraenser anvendelsen af nedsat momssats for boligsektoren til levering, opfoerelse, renovering og ombygning af boliger, der leveres inden for socialpolitikken.

Denne restriktive europaeiske ramme tilskynder de forskellige nationale regeringer til at naegte at udstraekke denne nedsatte momssats til andre bygningsarbejder end dem, der vedroerer socialt boligbyggeri.

Inden for byggesektoren udgoer vedligeholdelses- og renoveringsarbejde i dag en tredjedel af omsaetningsvaerdien for byggevirksomheder, dvs. arbejde i et omfang af ca. 145 mia FF uden beskatning.

En aendring af det sjette direktiv med henblik paa at udstraekke anvendelsesomraadet for den nedsatte momssats inden for boligsektoren ville uden tvivl medvirke til at begraense anvendelsen af sort arbejde i denne sektor og medvirke til at opfylde kravene i forbindelse med boligkvalitet.

Hvad agter Kommissionen at goere for at bringe dette afgiftspaalaeg til ophoer, som er til ulempe for virksomhederne i denne erhvervssektor?

Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti paa skriftlige forespoergsler E-3176/97 og E-3187/97 (25. november 1997)

I den rapport, som Kommissionen for nylig har sendt til Parlamentet og Raadet ((KOM(97) 559. )), redegoeres der indgaaende for brugen af reducerede momssatser som et instrument til at fremme boligbyggeriet og som et incitament til, at aktiviteter inden for denne sektor ikke laengere udfoeres som sort arbejde (Kommissionens rapport til Raadet og Parlamentet, jf. artikel 12, stk. 4, i Raadets sjette direktiv af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter - det faelles mervaerdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag).

Generelt er Kommissionen skeptisk over for brugen af momssatser som et politisk redskab til at opnaa specifikke oekonomiske maal, navnlig naar man sammenligner med andre mere direkte og maalrettede politiske foranstaltninger. Men det grundlaeggende problem bag det aerede medlems spoergsmaal er for oejeblikket ved at blive undersoegt af Kommissionen paa baggrund af dens plan om at foreslaa et nyt faelles momssystem. I den forbindelse skal det naevnes, at Kommissionen alvorligt overvejer at anvende en reduceret momssats rent forsoegsvis og for en begraenset periode paa visse arbejdsintensive tjenesteydelser, der udfoeres lokalt.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3107/97 af Roberta Angelilli (NI) til Kommissionen (13. oktober 1997)

Om: Vurdering af miljoeindvirkningen af hoejhastighedsjernbaneforbindelsen Rom-Napoli

For nogen tid siden ivaerksatte Den Offentlige Anklagemyndighed i Rom en undersoegelse af anlaegsarbejdet i forbindelse med hoejhastighedsjernbaneforbindelsen Rom-Napoli. Det forlyder, at der hidtil skulle vaere blevet brugt omkring 5.000 mia lire til forholdsvis ubetydelige arbejder, dvs. fortrinsvis forberedende undersoegelser og konsulentbistand. Disse udgifter, som afgjort ikke synes at staa i forhold til det faktisk udfoerte arbejde, er netop genstand for naevnte undersoegelse. Navnlig forekommer de procedurer, hvorved undersoegelsen af arbejdets miljoeindvirkning er blevet tildelt forskningscentret Nomisma, lidet gennemskuelige. Dette center er grundlagt af den nuvaerende ministerraadspraesident, Romano Prodi, der paa tidspunktet for tildelingen af kontrakten var ansvarlig for hoejhastighed.

Vil Kommissionen paa baggrund af ovenstaaende oplyse:

1. om den har kendskab til Roms Offentlige Anklagemyndigheds undersoegelse af hoejhastighedsjernbaneforbindelsen Rom-Napoli?

2. om der er forekommet overtraedelser af faellesskabsbestemmelserne ved tildelingen af offentlige kontrakter i forbindelse med anlaeggelsesprojektet for hoejhastighedsjernbaneforbindelsen Rom-Napoli?

3. om den af selskabet Nomisma foretagne vurdering af anlaegsarbejdets miljoeindvirkning er sket under overholdelse af faellesskabsdirektiv 85/337/EOEF ((EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.))?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (19. november 1997)

1. Kommissionen har ikke kendskab til den undersoegelse, som anklagemyndigheden i Rom har ivaerksat om hoejhastighedstogforbindelsen mellem Rom og Napoli. Strafferetlige procedurer indledt af nationale retsmyndigheder undersoeges som saadan ikke af Kommissionen.

2. Kommissionen anmoder det aerede medlem om at faa udleveret samtlige elementer, som medlemmet er i besiddelse af, og som i den paagaeldende sag kunne tyde paa, at der har fundet en overtraedelse af EF-forskrifterne om offentlige indkoeb sted.

3. Hvorvidt evalueringen af miljoevirkningerne er i overensstemmelse med Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet ((EFT L 175 af 5.7.1985. )) henvises det aerede medlem til svar paa skriftlig forespoergsel E-2351/97 ((EFT C 82 af 17.3.1998, s. 62. )).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3134/97 af Giuseppe Rauti (NI) til Kommissionen (13. oktober 1997)

Om: OEkonomisk stoette til »Brianza per il Cuore«

Har Kommissionen kendskab til projektet »Brianza per il Cuore« (en hjerteforening i Brianza-omraadet i Italien), som er blevet lanceret af en frivillig ikke-erhvervsdrivende sammenslutning med det formaal at koordinere al virksomhed inden for kardiologi i Brianza-omraadet, og som har saede i Monza. Ud over at have vakt usaedvanlig stor interesse i et udstrakt omraade har initiativet modtaget skriftligt tilsagn om tilslutning fra 5.000 personer samt tilsagn om aktiv deltagelse fra samlingslokalet »Il Cittadino«, fra Rotary-klubben samt fra banker og virksomheder. Det vil desuden kunne benytte sig af faciliteterne paa San Gerardo-hospitalet i Monza takket vaere den meget store indsats fra doktor Palmiro Bonis og regnskabsfoerer Della Torres side.

Kan Kommissionen i betragtning af ovenstaaende (og idet der allerede den 3. oktober vil blive afholdt en kongres i Monza med deltagelse af repraesentanter for de kommunale og regionale myndigheder og for naevnte hospital med henblik paa udarbejdelse af et egentligt arbejdsprogram) oplyse, om den agter at yde oekonomisk stoette eller anden form for stoette, hjaelp eller opmuntring for paa saa haandgribelig og overbevisende vis som muligt at tydeliggoere, at der ogsaa kan udvises helt konkret faellesskabssolidaritet til fordel for befolkninger og omraader, hvor der er brug for konkrete interventioner med stor social indvirkning og betydning?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (1. december 1997)

Kommissionen har forespurgt de italienske og europaeiske organer, der er aktive paa omraadet kardiovaskulaere sygdomme, men har ikke kunnet faa oplyst noget om projektet »Brianza per il cuore«.

Der udarbejdes hvert aar et arbejdsprogram for programmet om sundhedsfremme med angivelse af det foelgende aars prioriteter, og dette offentliggoeres i EFT. Under hensyntagen til disse prioriteter og handlingsprogrammets store linjer underkastes projekterne en evalueringsproces, som omfatter en udtalelse fra programudvalget, og som munder ud i en afgoerelse fra Kommissionens side, der bestemmer, hvilke projekter der skal modtage stoette. Under denne udvaelgelse gives der prioritet til projekter i stor maalestok, som tilbyder en reel europaeisk mervaerdi.

Under den sidste evaluering af projekter, der var indsendt inden for rammerne af dette program, som fandt sted den 15. september 1997, fandtes der intet projekt vedroerende et seminar, som skulle finde sted den tredje oktober 1997, og dette projekt kunne derfor ikke komme i betragtning.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3128/97 af Gerardo Fernández-Albor (PPE) til Kommissionen (13. oktober 1997)

Om: Faellesskabets deltagelse i stoetten til fordel for de personer, der er beroert af forliset af »Mar Egeo«

Den graeske olietanker »Mar Egeo«, der den 3. december 1992 stoedte paa grund ved Torre de Hércules i La Coruna i Spanien med 80.000 tons raaolie, var skyld i en enorm miljoekatastrofe, som stadig beroerer 3.000 familier, der lever af fiskeri og skaldyrsfiskeri, samt akvakulturvirksomheder.

Den spanske regering har for nylig givet det spanske finansinstitut tilladelse til at aabne en bevilling paa et samlet beloeb af 12.500 mio pesetas med en rente paa 3% med henblik paa at hjaelpe de paagaeldende til at overvinde den stadig latente aarsag til den paagaeldende katastrofe.

Kan Kommissionen oplyse, hvor stor Faellesskabets deltagelse har vaeret i stoetten til de personer, der er beroert af den paagaeldende katastrofe, samt hvilke planer den har om at supplere den spanske regerings stoette hertil?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Emma Bonino (10. november 1997)

I begyndelsen af 1993 indfoerte Kommissionen en mekanisme til delvis kompensation for de tab, som blev lidt af redere og besaetninger, hvis aktiviteter blev lammet i en vis tid. Denne lammelse skyldtes forurening af den traditionelle fiskerizone med ca. 80 000 t olie, der floed ud efter tankskibet Aegean Seas forlis.

Denne kompensationsmekanisme blev bekraeftet ved en kommissionsbeslutning vedroerende en samordnet aktion med henblik paa ydelse af en ventegodtgoerelse til fiskere og redere fra kysten omkring La Coruña (Spanien), der maatte indstille deres fiskeri i de galiciske farvande paa grund af skader som foelge af Aegean Seas ovennaevnte forlis. Den stoette, Kommissionen rent faktisk har udbetalt, beloeber sig til ca. 1,5 mio. ECU.

Kommissionen planlaegger ikke at yde andre former for godtgoerelse til fiskere og redere, der er ramt af indstillingen af aktiviteter som foelge af ovennaevnte forlis i december 1992.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3053/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (2. oktober 1997)

Om: Groenbog - offentlige indkoeb i EU

Der henvises til groenbog - offentlige indkoeb i EU: overvejelser i fremtiden« (KOM(96)0583).

Det understreges, hvor vigtigt det er at styrke de smaa og mellemstore virksomheders deltagelse i de offentlige indkoeb i Europa. Vil Kommissionen soerge for, at der ud over en nedskaering af taersklerne ogsaa indfoeres nogle passende ledsageforanstaltninger? Kan Kommissionen endvidere opfordre de offentlige ordregivere i Den Europaeiske Union til at fremme de smaa og mellemstore virksomheders deltagelse.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (19. november 1997)

Efter det aerede medlems opfattelse boer Kommissionen sammen med ordregiverne tilskynde til, at der vedtages foranstaltninger, som fremmer de smaa og mellemstore virksomheders (SMV) deltagelse i udbudsforretninger.

Vedtagelsen af Kommissionens groenbog om offentlige indkoeb den 27. november 1996 gav startskuddet til en debat med alle beroerte parter om alle aspekter af EU's politik inden for offentlige indkoeb. Mange af indlaeggene i denne debat understreger behovet for at vedtage foranstaltninger, der fremmer SMV's deltagelse i udbudsforretninger. Parlamentet har endnu ikke vedtaget en formel stillingtagen til groenbogen. Naar denne stillingtagen er vedtaget, vil hoeringsfasen vaere afsluttet, og Kommissionen vil derefter vedtage en handlingsorienteret meddelelse om politikken inden for offentlige indkoeb. Kommissionen vil i denne meddelelse tage stilling til de hovedemner, der er blevet rejst i debatten.

De fleste af indlaeggene finder, at foranstaltningerne til fremme af SMV's deltagelse boer have form af uddannelses- og informationstiltag. Kommissionen er enig i, at maalrettede uddannelsesprogrammer og udsendelse af simple og klare vejledninger vil kunne reducere de ulemper, SMV har inden for udbudsforretninger. Kommissionens projekt inden for elektronisk tilbudsgivning, SIMAP, udgoer ogsaa et vaesentligt tiltag til fordel for SMV, fordi adgangen til oplysninger om kontraktmuligheder frembyder et stoerre problem for SMV paa grund af deres begraensede ressourcer. Saadanne stoetteaktiviteter med deltagelse af Kommissionen vil naturligvis kraeve passende finansielle ressourcer.

Hvad taerskelbeloebene angaar, har de fleste indlaeg tilsluttet sig Kommissionens grundsynspunkt om, at taerskelbeloebene boer forblive uaendrede.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2903/97 af Hiltrud Breyer (V) til Kommissionen (17. september 1997)

Om: Leverancer af heu til FRM II (forsoegsreaktoren i Muenchen)

1. Kan Kommissionen bekraefte, at Euratoms forsyningsbureau forhandler med russiske organisationer om forsyning af de europaeiske forsoegsreaktorer med hoejt beriget uran? Omfatter disse forhandlinger ogsaa leverancer til den omstridte FRM II-reaktor i Muenchen?

2. Hvor langt er man naaet i forhandlingerne? Hvad er man naaet til enighed om? Hvilke punkter skal endnu droeftes? Hvornaar ventes forhandlingerne at vaere afsluttede?

3. Kan Kommissionen bekraefte, at der fra Euratoms forsyningsbureau foreligger et udkast til en aftale om heu-leverancer fra Rusland til FRM II?

4. Frygter Kommissionen ikke, at leverancerne til FRM II vil modarbejde ikke-spredningen af hoejt beriget uran? Hvis ikke, hvorfor ikke?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis (3. december 1997)

1. og 2. I november 1997 har der ikke fundet nogen formelle forhandlinger sted mellem de russiske myndigheder og Euratoms forsyningsbureau om levering af hoejt beriget uran til forskningsreaktorer i Faellesskabet.

3. Kommissionen og Euratom's forsyningsbureau har i samraad med de af Faellesskabets medlemsstater, der har en faktisk interesse i at anvende, fremstille og genbehandle hoejt beriget uranbraendsel, udarbejdet et udkast til forhandlingsprocedure med henblik paa eventuelle forhandlinger. Det giver regeringen i den russiske foederation de garantier, der kraeves i henhold til den multilaterale ikke-spredningsordning i traktaten om ikke-spredning af nukleare vaaben og til London-retningslinjerne for overfoersel af nukleart braendsel. Dette udkast til forhandlingsprocedure er udarbejdet til generel anvendelse og ikke kun for enkelte anlaeg. Det aerede medlems spoergsmaal maa derfor besvares med et nej.

4. Overfoersel af hoejt beriget uran til en medlemsstat, der ikke har nukleare vaaben, og som er underlagt den strengeste sikkerhedskontrol (saveguards) baade fra Euratom og fra Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) burde ikke give anledning til bekymring med hensyn til spoergsmaalet om ikke-spredning af nukleare vaaben, naar man i oevrigt tager i betragtning, at medlemsstaterne paa dette omraade har et glimrende ry.

I henhold til ikke-spredningstraktaten (artikel IV.2) har alle traktatens parter (herunder Den Russiske Foederation og alle medlemsstaterne af Euratom) selv ret til at medvirke til den stoerst mulige udveksling af udstyr, materialer og videnskabelig og teknisk information i forbindelse med fredelig anvendelse af atomenergi. Ikke-spredningstraktaten indeholder ingen bestemmelser, der indskraenker disse rettigheder i forbindelse med hoejt beriget uran.