SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2462/97 af Antonios Trakatellis (PPE) til Kommissionen (8. juli 1997)

Om: Indledningsprocedurer mod Graekenland for overtraedelse af faellesskabslovgivningen vedroerende miljoe og folkesundhed

Som faellesskabslovgivningens vogter soerger Kommissionen for, at traktaterne og de retsforskrifter som udstedes paa grundlag heraf af faellesskabsinstitutionerne, finder anvendelse (sekundaer gennemfoerelse og tertiaer lovgivning). Kommissionen bedes oplyse foelgende i forbindelse med Graekenlands gennemfoerelse af faellesskabslovgivningen vedroerende miljoe og folkesundhed:

a. I hvor mange og i hvilke tilfaelde har Kommissionen konkret ivaerksat procedurer eller truffet forberedelse til foranstaltninger til gennemfoerelse af artikel 169 i traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab (traktatbrudsproceduren)?

b. I hvor mange og i hvilke tilfaelde har Kommissionen konkret ivaerksat procedurer eller truffet forberedelse til foranstaltninger til gennemfoerelse af artikel 171, stk. 1 og 2, i traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab (proceduren, naar en medlemsstat ikke efterkommer Domstolens dom)?

c. Hvor langt er man naaet i de procedurer, som Kommissionen har ivaerksat i henhold til artikel 169 og 171 i traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab?

d. Agter Kommissionen i henhold til sin afgoerelse af 26. juni 1997 at paalaegge Graekenland en boede paa 24.600 ecu pr. dag i forbindelse med bortskaffelse af affald, og agter den, i tilfaelde af at Graekenland opfylder sine forpligtelser, at traekke klagen i henhold til artikel 171, stk. 2, i traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab tilbage?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (6. august 1997)

Som EF-traktatens vogter er det Kommissionens ansvar at sikre, at medlemsstaterne anvender Faellesskabets lovgivning korrekt. Paa miljoebeskyttelsesomraadet har Kommissionen - paa grundlag af sine befoejelser til at indlede overtraedelsesprocedurer for at sikre en effektiv gennemfoerelse af faellesskabsretten - allerede ivaerksat overtraedelsesprocedurer mod Graekenland i medfoer af EF-traktatens artikel 169. Desuden har Kommissionen, efter at have konstateret en forsinkelse fra de hellenske myndigheders side med hensyn til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til fuldbyrdelse af en dom afsagt af Domstolen (om manglende graesk overholdelse af de forpligtelser, der er fastsat i direktiv 75/442/EOEF ((EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39. )) og 78/319/EOEF ((EFT L 84 af 31.3.1978, s. 43-48. )) om henholdsvis affald og giftigt og farligt affald), i henhold til EF-traktatens artikel 171 i juni 1997 besluttet for anden gang at indbringe sagen for Domstolen, ligesom det tidligere har vaeret tilfaeldet med Tyskland (sag nr. 86/0222, 86/0121 og 87/0372) samt Italien (sag nr. 88/0239 og 90/0240).

Kommissionen har i sin fjortende beretning om faellesskabsrettens gennemfoerelse ((KOM(97) 299. )) oplyst Europa-Parlamentet om alle de procedurer, der er indledt paa miljoeomraadet med henblik paa at sikre, at faellesskabsretten gennemfoeres i medlemsstaterne. Bilag IV til denne beretning indeholder praecise oplysninger om, paa hvilket stadium overtraedelsesprocedurer, der er indledt mod samtlige medlemsstater, befinder sig.

Det aerede medlem udbeder sig naermere oplysninger angaaende gennemfoerelsen af EF-traktatens artikel 171. I henhold til denne artikel kan Kommissionen rette henvendelse til Domstolen med forslag om en boedestraf (fast beloeb eller tvangsboede) mod en medlemsstat, som ikke har efterkommet Domstolens dom. Det er Domstolen selv, der fastsaetter boedens stoerrelse.

Kommissionen har i sin meddelelse vedroerende gennemfoerelsen af artikel 171 i EF-traktaten ((EFT C 242 af 21.8. 1996, s. 6. )) fastsat en raekke kriterier, som den vil anvende ved gennemfoerelsen af denne artikel. Kommissionen anser tvangsboeder for at vaere det bedst egnede instrument til hurtigst muligt at opnaa, at reglerne bliver overholdt. For naermere at praecisere de generelle kriterier, Kommissionen vil benytte ved fastsaettelse af tvangsboedens stoerrelse, har den vedtaget en anden meddelelse vedroerende metoden til beregning af tvangsboeder efter artikel 171 i EF-traktaten ((EFT C 63 af 28.2.1997, s. 2. )).

Hurtigst muligt at faa den paagaeldende medlemsstats lovgivning bragt i overensstemmelse med faellesskabsretten er fremdeles den maalsaetning, der styrer Kommissionen med hensyn til, hvilken brug den vil goere af denne bestemmelse. I den forbindelse vil medlemsstatens vedtagelse af de noedvendige foranstaltninger til efterkommelse af Domstolens dom, naar proceduren i henhold til traktatens artikel 171 er i fuld gang, eventuelt kunne bevirke, at Kommissionen giver afkald paa yderligere retsforfoelgelse i sagen for Domstolen.

Saaledes har Kommissionen besluttet at henlaegge sag 86/0222 (om manglende gennemfoerelse af Raadets direktiv 79/409/EOEF om beskyttelse af vilde fugle ((EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1. ))) og sag 86/0121 (om manglende gennemfoerelse af Raadets direktiv 80/68/EOEF om beskyttelse af grundvandet ((EFT L 20 af 26.1.1986, s. 43-48. ))) mod Tyskland samt sag 88/0239 (om manglende gennemfoerelse af Raadets direktiv 75/440/EOEF om kvalitetskrav til overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne ((EFT L 194 af 25.7.1975, s. 26-31. )) og 91/156/EOEF om affald ((EFT L 78 af 26.3.1991, 32. ))) mod Italien som foelge af, at disse to medlemsstater i mellemtiden har givet meddelelse om de foranstaltninger, de har truffet med henblik paa at efterkomme Domstolens domme.

I de to andre tilfaelde, hvor der er indledt en procedure i henhold til artikel 171, nemlig sag 87/0372 (om manglende gennemfoerelse af Raadets direktiv 75/442/EOEF) mod Tyskland og sag 90/0240 (om manglende gennemfoerelse af Raadets direktiv 84/466/EOEF om fastsaettelse af grundlaeggende foranstaltninger til straalebeskyttelse af personer, der underkastes medicinske undersoegelser og behandlinger ((EFT L 265 af 5.10.1984, s. 1-3. ))) mod Italien, er Kommissionen i gang med at undersoege de meddelelser, den har modtaget fra de paagaeldende landes myndigheder, for at kunne beslutte, hvad der videre skal ske i de to sager.