SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1523/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(12. maj 2000)

Om: Planer om at begrænse de nationale, regionale og lokale offentlige transportvirksomheders markedsandel

1. Det nederlandske tidsskrift OV-Magazine oplyser den 12. april 2000, at kommissionsmedlemmet de Palacio overvejer at erstatte de eksisterende forordninger 1191/69(1) og 1893/91(2) med en ny forordning, som skal indeholde nye bestemmelser om de økonomiske relationer mellem myndighederne og de offentlige transportvirksomheder for at fremme konkurrencen. Det indgår angiveligt i de nye bestemmelser, at en offentlig transportvirksomhed højst må besidde en markedsandel på 25 % i en by, en provins eller et land. Kan Kommissionen bekræfte, at sådanne bestemmelser overvejes eller forberedes?

2. Har Kommissionen til hensigt uanset de i punkt 1 nævnte planer at hindre, at en offentlig transportvirksomhed tilhørende en kommune eller en regional myndighed (de lokale myndigheder i et storbyområde, en provins eller en delstat) kan stå for den kollektive transport under demokratisk medbestemmelse om ruter, kvalitet og takster med inddragelse af kommuner, regionale myndigheder eller nationale parlamenter?

3. Kan Kommissionen bekræfte, at der også i de tilfælde, hvor opsplitning og privatisering af eksisterende offentlige transportvirksomheder er foreskrevet, fortsat er tale om en monopolsituation (som det f.eks. var tilfældet efter opsplitningen af British Rail), så der ikke er tale om reel fri konkurrence, og at større fri konkurrence vil føre til forhold som i den tredje verden, hvor den kollektive transport i mange tilfælde er blevet erstattet af dårlig service i form af taxibusser uden faste ruter, køreplan og takster?

4. Hvorfor skal der gælde en overgrænse for offentlige transportvirksomheders markedsandel, som ikke finder anvendelse for andre virksomheder, og som i øvrigt tvinger sunde transportvirksomheder til i tilfælde af en kraftig stigning i passagermængden at afstå en del af deres ruter, hvad der i sidste ende kan føre til, at en effektiv tjenesteyder må overlade ruter til en konkurrent, der tilbyder en ringere kvalitet?

(1) EFT L 156 af 28.6.1969, s. 1.

(2) EFT L 169 af 29.6.1991, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. juli 2000)

Den offentlige transportsektor består ikke længere af lukkede nationale markeder, og der er behov for at ajourføre Kommissionens lovgivning (ikke mindst Rådets forordning (EØF nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje(1) og Rådets forordning (EØF) 1893/91 af 20. juni 1991 om ændring af forordning (EØF) 1191/69(2)). Kommissionens arbejdsprogram for 2000 omfatter et forslag herom. Kommissionen arbejder stadig med enkelthederne i dette forslag.

Samfundet har ofte brug for mere og bedre offentlig transport, end markedet tilbyder. De offentlige myndigheder er nødt til at opstille standarder for kvalitet, priser og integration. Det er Kommissionens hensigt at styrke denne rolle, ikke at hindre den. Mange offentligt ejede transportselskaber giver en fortrinlig betjening. Kommissionen har ikke magt til at hindre deres adgang til markedet, og det ville heller ikke være nogen god idé at gøre det. Fordelene ved konkurrence det vil bl.a. sige bedre og mere omkostningseffektiv betjening taler imidlertid stærkt til fordel for at sikre, at selskaber med eneret eller offentlige kontrakter fra tid til anden nødsages til at bevise, at de stadig kan levere den bedste betjening af det pågældende område.

Kommissionen deler det synspunkt, at et fuldstændig decentraliseret offentlig transportmarked, hvor virksomhederne kan komme og gå på et hvilket som helst tidspunkt, ikke er det bedste resultat for passagerne. Det gør det især vanskeligt at sikre integration mellem de tjenester, der tilbydes af forskellig selskaber. Det er derimod ved undersøgelser blevet godtgjort at kontrolleret konkurrence, hvor enerettigheder kun varer et bestemt tidsrum og derefter fornyes på konkurrencevilkår, er en lovende fremgangsmåde. Der er gjort flest erfaringer i bussektoren, hvor de fleste medlemsstater med gode resultater har indført eller planlægger at indføre kontrolleret konkurrence.

Det er rigtigt, at der i forbindelse med markedsliberalisering kan være behov for, at medlemsstaternes myndigheder griber ind over for skadelig markedskoncentration. Men Kommissionen har ingen planer om at foreslå obligatoriske grænser for den markedsandel, et transportselskab må være i besiddelse af.

(1) EFT L 156 af 28.6.1969.

(2) EFT L 169 af 29.6.1991.