SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2838/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. september 2000)

Om: Karantæneordning for eventuelt smittede eksportsvin

Som følge af svinepesten i England har den nederlandske regering i begyndelsen af august indført et forbud mod import af svin fra England. På grund af den lange inkubationstid er det stadig usikkert, hvor vidt de importerede svin er smittede. I forbindelse hermed har landbrugernes interesseorganisationer i Nederlandene, LTO, foreslået, at de importerede svin holdes i karantæne i fire uger, inden de sendes til de nederlandske landbrugsvirksomheder.

1. Kan Kommissionen bekræfte meddelelsen fra det nederlandske ministerium for landbrug, miljøforvaltning og fiskeri om, at Den Europæiske Union ikke tillader den nederlandske regering at pålægge importører en karantæne?

2. Hvilke overvejelser har Kommissionen gjort sig for at forhindre en karantæneordning?

3. Deler Kommissionen den opfattelse, at det bør forhindres, at europæiske bestemmelser medfører utilsigtet og uønskede virkninger, som af befolkningen opfattes som meningsløse og skadelige?

4. Hvad agter Kommissionen at gøre for at sætte EU's medlemsstater i stand til stadig at indføre en karantæneordning for smitsomme sygdomme og for generelt at sørge for, at europæiske bestemmelser i lignende tilfælde ikke får negative virkninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(23. oktober 2000)

1. Bestemmelserne vedrørende de nødforanstaltninger, som kan sættes i værk i tilfælde af, at der forekommer en dyresygdom inden for Fællesskabet, findes i Rådets direktiv 90/425/EØF af 20. juni 1990 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked(1).

Den medlemsstat, som er afsendelsessted, samt den medlemsstat, som er bestemmelsessted for produkter som f.eks. dyr og animalske produkter, som kan udgøre en trussel mod menneskers og dyrs sundhed, kan træffe de nødvendige foranstaltninger for at forebygge spredning af sygdommen, hvilket kan omfatte, at dyrene holdes i karantæne i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivet.

De beskyttelsesforanstaltninger, som medlemsstaterne træffer, skal dog derefter hurtigst muligt undersøges af Kommissionen inden for rammerne af Den Stående Veterinærkomité, hvor alle medlemsstaterne er repræsenteret. Inden for disse rammer vurderes de vedtagne foranstaltningers hensigtsmæssighed. Hvis det skønnes nødvendigt, kan Kommissionen forelægge Den Stående Veterinærkomité udkast til afgørelser, herunder vedrørende beskyttelsesforanstaltninger, som skal vedtages på fællesskabsplan, med henblik på at opnå dennes udtalelse. Kommissionen kan dog også i særlige tilfælde vedtage sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger uden at opnå Den Stående Veterinærkomités udtalelse først under forudsætning af, at foranstaltningerne herefter undersøges så hurtigt som muligt af komitéen. Hvis der træffes beskyttelsesforanstaltninger på fællesskabsplan, skal medlemsstaterne ændre deres lovgivning i overensstemmelse hermed. Efter det udbrud af klassisk svinepest, som blev rapporteret i Det Forenede Kongerige den 8. august 2000, vedtog de nederlandske myndigheder den 10. august en række sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger. Senere vedtog Kommissionen en række afgørelser vedrørende dette udbrud. Nederlandene støttede alle de udkast til afgørelser, som blev drøftet i Den Stående Veterinærkomité og som omfattede bestemmelser vedrørende forbud mod at flytte svin fra de områder i Det Forenede Kongerige, som blev betragtet som inficeret med klassisk svinepest, samt restriktioner vedrørende flytning af svin fra hele eller en stor del af Det Forenede Kongerige til andre medlemsstater. Disse restriktioner omfattede, at alle svin holdes i karantæne i 30 dage i oprindelsesbedriften, før de flyttes til andre medlemsstater.

Derfor forhindrede fællesskabslovgivningen ikke den nederlandske regering i at træffe midlertidige foranstaltninger for at forhindre spredningen af sygdommen i Nederlandene. Den nederlandske regering skulle dog, når Kommissionen havde truffet sine egne afgørelser, leve op til bestemmelserne heri.

2. Som forklaret ovenfor har Kommissionen ikke ønsket at forhindre, at medlemsstaterne vedtager sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger. Et af Kommissionens vigtigste mål er dog at sikre, at de foranstaltninger, som træffes af medlemsstaterne, herunder i forbindelse med en krisesituation, ikke er i modstrid med fællesskabslovgivningen.

3. Fællesskabets bestemmelser og procedurer vedrørende de foranstaltninger, som kan træffes i en krisesituation, som udgør en trussel mod menneskers eller dyrs sundhed i forbindelse med samhandel inden for Fællesskabet med visse levende dyr og produkter, har til formål at tilvejebringe et retsgrundlag for, at medlemsstaterne og/eller Kommissionen kan vedtage passende beskyttelsesforanstaltninger med så kort varsel som muligt. Disse midlertidige foranstaltninger undersøges derefter så hurtigt som muligt på fællesskabsplan af et ekspertpanel med henblik på at sikre en konsekvent og teknisk forsvarlig tilgangsvinkel, som også tager hensyn til behovet for at undgå unødvendige begrænsninger af handelen.

Direktiv 90/425/EØF har vist sig at være et meget effektivt redskab i denne forbindelse. Derfor deler Kommissionen ikke det ærede medlems opfattelse af denne sag.

4. Som redegjort for ovenfor kan medlemsstaterne vedtage karantæneforanstaltninger med henblik på at forhindre spredningen af dyresygdomme inden for rammerne af direktiv 90/425/EØF.

Kommissionen kan ikke være enig i synspunktet om, at direktivet har en negativ virkning, og har ikke til hensigt at ændre dets indhold.

(1) EFT L 224 af 18.8.1990.