SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0349/03

af Herman Vermeer (ELDR) til Kommissionen

(6. februar 2003)

Om: Producentorganisationers opgaver bæredygtighed kontra konkurrence

Nma (den nederlandske konkurrencemyndighed) har (i sag nr. 2269) idømt producentorganisationer inden for rejefiskeriet i Nederlandene bøder for indbyrdes aftaler i forbindelse med et tresidet samarbejde med tyske og danske producentorganisationer, som Kommissionen støttede i 2002, mens de tyske og danske organisationer ikke blev idømt bøder i deres lande. På denne baggrund bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

Er de europæiske producentorganisationers opgaveområde tilstrækkelig klart defineret i forbindelse med forbud på konkurrenceområdet? Forpligtes disse organisationer ikke af EF til at agere markedsregulerende ved at træffe foranstaltninger med henblik på at sikre bedre balance mellem udbud og efterspørgsel? Således at de som producentorganisationer med deres fiskeriprodukter, såvel kvalitativt som kvantitativt kan bidrage til valorisering af produkterne. Er dette i overensstemmelse med konkurrencereglerne? Hvis der er konflikt mellem bæredygtighed og konkurrence, hvad går da forud?

Hvad kan og vil Kommissionen gøre for at sikre lige behandling i alle medlemsstater og for på kort sigt at skabe klarhed over de regler, producentorganisationerne skal følge?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(17. marts 2003)

Den 14. januar 2003 idømte den nederlandske konkurrencemyndighed (NMa) otte rejegrossister og en dansk, tre tyske og fire nederlandske producentorganisationer inden for rejefiskeriet bøder på i alt 13,781 mio. EUR for overtrædelse af det europæiske og nederlandske kartelforbud. NMa har for det første konstateret, at producentorganisationerne og grossisterne indgik aftaler med hinanden for at begrænse størrelsen af fangsten af nordsørejer og for at fastsætte mindstepriser, og at disse aftaler for det andet også var gældende i perioden fra januar 1998 til februar 2000.

Med hensyn til spørgsmålet om konkurrencereglernes anvendelse på europæiske producentorganisationer og disse organisationers arbejdsopgaver finder Kommissionen, at de europæiske producentorganisationers arbejdsopgaver på konkurrenceområdet er tilstrækkelig klart defineret. Forholdet mellem anvendelse af konkurrencereglerne og de fælles markedsordninger, der er indført i Fællesskabets landbrugs- og fiskeripolitik, er fastlagt i Rådets forordning nr. 26(1) og den relevante retspraksis. Producentorganisationerne udgør rygraden i de fælles markedsordninger for fiskerivarer. De har til opgave at træffe markedsregulerende foranstaltninger. Ved udførelsen af denne opgave skal de handle i overensstemmelse med de mål og procedurer, der er fastsat inden for rammerne af de fælles markedsordninger. Så længe de begrænser sig hertil, er der ingen konflikt med konkurrencereglerne.

Med hensyn til en mulig konflikt med levedygtighedspolitikken henviser Kommissionen til reformen af den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter ved Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 af 17. december 1999(2). Hovedformålet med reformen er at sikre, at der i produktion og afsætning af fiskerivarer tages hensyn til nødvendigheden af at sikre fiskeriets levedygtighed. Den omfatter foranstaltninger, således at der sikres en bedre tilpasning af udbud efter efterspørgsel. Producentorganisationerne kan planlægge deres produktion og deres tilpasning til efterspørgslen ved at iværksætte fangstplaner, og de kan også træffe foranstaltninger for at stabilisere priserne. Det er i overensstemmelse med den fælles fiskeripolitiks fokus på levedygtighed, som helt klart er blevet styrket i den seneste beslutningspakke om reformen af den fælles fiskeripolitik, som Rådet vedtog i december 2002. Som allerede nævnt vil der ikke opstå nogen konflikt mellem kravet om levedygtighed og konkurrencereglerne, så længe producentorganisationerne holder sig inden for rammerne af de lovmæssige opgaver, der er fastsat i den fælles fiskeripolitik. Omvendt kan hensynet til levedygtighed ikke benyttes som argument for at retfærdiggøre en praksis, f.eks. aftaler mellem producentorganisationer og grossister om minimumspriser og fangstgrænser, som ligger uden for producentorganisationernes lovmæssige opgaver ifølge de relevante retlige instrumenter, og som krænker de europæiske konkurrenceregler.

På denne baggrund blev der i 2002 ikke ydet støtte fra Kommissionen til et tresidet samarbejde mellem producentorganisationer fra tre medlemslande. Et sådant samarbejde har været genstand for et tidligere projekt. I 1999 godkendte Kommissionen støtte til et samarbejde mellem producentorganisationer inden for rammerne af PESCA-programmet. Der var kun blevet udbetalt et forskud, da modtageren underskrev erklæringen om et finansielt bidrag. Herefter meddelte Kommissionen ansøgerne, at den ikke kunne give sin endelige godkendelse af projektet, før det var sikkert, at midlerne udelukkende blev anvendt til at gennemføre arbejdsprogrammets mål og ikke blev anvendt til aktiviteter, som indebar en overtrædelse af konkurrencereglerne.

Med hensyn til spørgsmålet om ligebehandling i alle medlemsstater understreger Kommissionen, at den er meget tilfreds med, at NMa har undersøgt og fordømt overtrædelser af EU's konkurrencelovgivning. Det er fuldt ud i overensstemmelse med Kommissionens politik for at decentralisere og modernisere anvendelsen af EU's konkurrenceregler. Disse principper dannede hovedgrundlaget for den nyligt gennemførte reform af de europæiske kartelregler(3). Hvad angår idømte bøder skal det understreges, at NMa har idømt bøder til alle selskaber og producentorganisationer, som har deltaget i den nævnte praksis i forhold til deres bidrag til virkningerne af de forbudte aftaler eller den forbudte praksis på det nederlandske marked. På baggrund af NMa's beslutning og tilsynets andre håndhævelsesprioriteringer agter Kommissionen ikke at indlede endnu en procedure i denne sag. De danske og tyske konkurrencemyndigheder har ligeledes kompetence til at anvende artikel 81 og 82 på deres respektive områder. Hver enkelt national myndighed fastsætter imidlertid sine egne håndhævelsesprioriteringer.

(1) Rådets forordning nr. 26 af 4. april 1962 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer, EFT 30 af 20.4.1962.

(2) EFT L 17 af 21.1.2000.

(3) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i EF-traktatens artikel 81 og 82, EFT L 1 af 4.1.2003.