SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0967/01

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Restriktiv praksis i forbindelse med sportsudstyr

Har Kommissionen i fortsættelse af sit svar på mit spørgsmål til spørgetiden QH-0929/00(1) modtaget nogen behørigt dokumenterede klager?

Har den endvidere modtaget en henvendelse fra FESI (Federation of European Sporting Goods Industries) om sportsforbunds omsiggribende godkendelsesbestemmelser?

Finder den det på sin plads, at visse sportsforbund går videre end kravene til sikkerhed, ensartede betingelser for sportsudøvelse og opfyldelse af tekniske specifikationer og i praksis udnytter deres godkendelsesbestemmelser kommercielt?

Har sportsforbund ret til at kræve deres egne mærker, også når fabrikanterne af det pågældende udstyr ifølge loven selv kan sørge for godkendelse?

Mener Kommissionen, at en sådan praksis er i overensstemmelse med Rådets direktiv 89/686/EØF(2) og konkurrencereglerne?

Hvilke skridt agter Kommissionen at tage i denne forbindelse?

(1) Skriftligt svar af 13. december 2000.

(2) EFT L 399 af 30.12.1989, s. 18.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(19. juni 2001)

Kommissionen kan bekræfte, at den efter svaret på det ærede medlems mundtlige forespørgsel H-0929/00 fremsat i spørgetiden under Parlamentets mødeperiode i december 2000(1), faktisk modtog en klage med påstand om konkurrencebegrænsende praksis vedrørende sportsudstyr. Klagen undersøges nu i overensstemmelse med de foreskrevne procedurer.

Kommissionen har med stor interesse læst henvendelsen fra FESI (Federation of European Sporting Goods Industries) om sportsforbundenes omsiggribende godkendelsesbestemmelser og har taget anmodningen til efterretning. Efter FESI's henvendelse har Kommissionen afholdt et uformelt møde med en repræsentant for FESI, hvor spørgsmålet blev drøftet nærmere.

Kommissionen er klar over, at sportsforbundenes rolle har udviklet sig i løbet af de senere år, og at sportsorganisationernes bestemmelser har fået stigende økonomisk betydning. Navnlig er handelens stigende indflydelse inden for sport bemærkelsesværdig. Man kan dog ikke heraf konkludere, at visse sportsforbunds aktiviteter overskrider bestemmelserne i den relevante EU- og konkurrenceret.

Fra et konkurrenceretligt synspunkt må svaret på spørgsmålet om, hvorvidt sportsforbund har lov til at insistere på deres egen mærkning, afhænge af de juridiske og økonomiske omstændigheder i hvert enkelt tilfælde. Generelt set henvises der dog til Kommissionens politik på området, ifølge hvilken certificeringsordninger skal opfylde følgende fire kriterier for at falde uden for forbuddet i artikel 81, stk. 1, (tidl. artikel 85) i EF-traktaten: åbenhed, uafhængighed, gennemsigtighed og godkendelse af tilsvarende garantier, der gives af andre ordninger(2).

I henhold til artikel 8, stk. 3, i Rådets direktiv 89/686/EØF af 21. december 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om personlige værnemidler (PV)(3), ændret ved Rådets direktiv 93/68/EØF af 22. juli 1993(4), 93/95/EØF af 29. oktober 1993(5) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/58/EF af 3. september 1996(6), skal det omhandlede rugby-beskyttelsesudstyr gennemgå den EF-typeafprøvning, der er beskrevet i direktivets artikel 10, ifølge hvilken fabrikanten indgiver den PV-model, han agter at markedsføre til et bemyndiget organ, f.eks. et kontrolorgan udpeget af de nationale myndigheder. Det bemyndigede organer konstaterer og bekræfter, at den pågældende PV-model opfylder de relevante bestemmelser i direktivet.

Kommissionen vil færdigbehandle den indkomne klage og sideløbende hermed følge den videre udvikling i markedet for sportsudstyr.

(1) Skriftligt svar af 13. december 2000.

(2) Se forenede sager T-213/95 og T-18/96, SCK og FNK/Kommission, Samling af Afgørelser 1997 side II-1739.

(3) EFT L 399 af 30.12.1989.

(4) EFT L 220 af 30.8.1993.

(5) EFT L 276 af 9.11.1993.

(6) EFT L 236 af 18.9.1996.