ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1048/00

af Hubert Pirker (PPE-DE) til Kommissionen

(29. marts 2000)

Om: Uafklarede formueretlige spørgsmål

Det er almindelig kendt, at ekspropriation af formuer uden erstatning altid er i modstrid med folkeretten. Den politiske betydning af disse uafklarede formueretlige spørgsmål for Fællesskabets retsorden kan ikke afklares ved blot at henvise til EF-traktaten, artikel 295.

Hvorledes vurderer Kommissionen i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne med Slovenien disse fortsat uafklarede formueretlige spørgsmål, og er den rede til at yde et bidrag til at fjerne denne uret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(2. maj 2000)

Som det ærede medlem fik meddelt i svar på skriftlig forespørgsel E-0697/00 og E-0698/00(1), er processen omkring tilbagegivelse af ejendom i Slovenien blevet vurderet i lyset af de i København vedtagne politiske kriterier i Kommissionens udtalelse om Sloveniens ansøgning om tiltrædelse af Unionen samt i de efterfølgende årlige periodiske rapporter.

Kommissionen følger den generelle udvikling af denne løbende proces inden for rammerne af de bilaterale forbindelser med Slovenien. I henhold til visse kilder skulle 52 % af værdien af de samlede krav være tilbagebetalt.

Tiltrædelsesforhandlingerne omfatter alle aspekter af Fællesskabets lovgivning og politik, det såkaldte regelværk, som hvert ansøgerland skal have vedtaget og gennemført fuldstændigt på tidspunktet for tiltrædelse af Unionen. I den henseende vil Kommissionen gerne understrege, at den ikke har nogen retlig kompetence til at gribe direkte ind i processen med tilbagegivelse af ejendom. Denne proces falder ikke ind under regelværket, eftersom det udtrykkeligt siges i EF-traktatens artikel 295 (tidl. 222), at de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne ikke berøres af traktaten.

Som meddelt i svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel P-0664/00(2) er gennemførelsen af internationale menneskerettighedsinstrumenter såsom den europæiske menneskerettighedskonvention primært et ansvarsområde, der henhører under de pågældende internationale organisationer.

(1) Se side 18.

(2) EFT C 26 E af 26.1.2001, s. 85.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1437/00

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(5. maj 2000)

Om: Ordning for tunfiskeriet i den vestlige del af Stillehavet

Der er i øjeblikket en forhandlingsprocedure i gang med henblik på udarbejdelse af en ny ordning for tunfiskeri i den vestlige del af Stillehavet, som Fællesskabet ikke deltager i, selv om EU-fiskerisektorens interesser står på spil. Imidlertid har Fællesskabet priviligerede forbindelser med landene i området, hvoraf nogle også har betydelige fiskeriinteresser.

Har Kommissionen til hensigt at gå ind i forhandlingerne om udarbejdelsen af denne nye regionale ordning? Hvad er begrundelsen for, at den ikke allerede har gjort det?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(13. juni 2000)

Kommissionen er blevet opfordret til at deltage som observatør i det fjerde, femte og sjette møde i den Multilaterale Konference på højt niveau (MHLC) om bevarelse og forvaltning af stærkt vandrende fiskebestande i det centrale og vestlige Stillehav.

På konferencens femte møde opnåede Kommissionen at få indført bestemmelser i udkastet til den kommende konvention, som tillader Fællesskabet at blive medlem af den fremtidige organisation.

På konferencens sidste møde, der afholdtes i Honolulu fra den 12.-19. april 2000, anmodede Kommissionen om at blive fuldgyldig deltager i næste led i processen, nemlig den midlertidige ordning, der vil blive indført for at dække perioden mellem undertegnelsen af konventionen (i september 2000) og dens ikrafttræden (sandsynligvis 2-3 år). Denne anmodning afvistes imidlertid af deltagerne i konferencen under henvisning til den resolution, der vedtoges i 1999 med det formål at udelukke nye deltagere i MHLC.

Kommissionen undersøger for øjeblikket eventuelle initiativer med henblik på overbevise MHLC-deltagerne om det nødvendige og rimelige i, at Fællesskabet bliver fuldgyldig deltager i den midlertidige MHLC-ordning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1962/00 af Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) til Kommissionen. Kvoter for tunstykker.



EF-Tidende nr. 072 E af 06/03/2001 s. 0158 - 0158



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1962/00 af Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) til Kommissionen (21. juni 2000) Om: Kvoter for tunstykker I svaret på min skriftlige forespørgsel E-1087/00(1) opfordrer Kommissionen forespørgeren til nøje at studere den undersøgelser, som Kommissionen har gennemført om dette spørgsmål. Bortset fra, at det var en nærlæsning af den pågældende undersøgelse, som ikke blot foranledigede forespørgsel E-1087/00, men også de andre tre forespørgsler, som forespørgeren har indgivet om samme spørgsmål, og bortset fra, at den tvivl, der er kommet til udtryk i forespørgslerne, ikke blot er opstået hos forespørgeren, men også hos fiskeri- og forarbejdningssektoren i Fællesskabet, hos visse repræsentanter fra AVS- og GSP-landene og endog hos visse medlemmer af Europa-Parlamentet (som det fremgår af den dokumentation, som Kommissionen selv har fremlagt), så indeholder Kommissionens svar en interessant oplysning om sektorens anvendelse af kvoten for tunstykker i Fællesskabet. Da svaret imidlertid helt givet indeholder en trykfejl som ikke kan løses ved nøje at studere den undersøgelse, som Kommissionen har gennemført, bedes Kommissionen oplyse, hvad den mener, når den fremfører, at kvoten for tunstykker blev udnyttet for 56 % vedkommende af Italien og for 44 % vedkommende af Italien (den spanske tekst)? (1) EFT C 46 E af 13.2.2001, s. 121. Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi (24. juli 2000) Kommissionen har allerede over for det ærede medlem undskyldt for den fejl, der var i det fremsendte svar, samt oplyst, at det skulle have været Spanien (56 %) og Italien (44 %).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1859/00

af Gorka Knörr Borràs (Verts/ALE) til Kommissionen

(9. juni 2000)

Om: Catalansk

Ifølge artikel 22 i lov nr. 1 af 7. januar 1998 om sprogpolitikken, som er vedtaget af det catalanske parlament, skal universiteter og højere læreanstalter træffe passende foranstaltninger for at sikre og fremme det catalanske sprog på alle områder i forbindelse med undervisning, forskning og andre aktiviteter. De catalanske universiteter har indført bestemmelser om anvendelse af sprog i overensstemmelse med disse forskrifter.

En række anklager fra sammenslutningen af lærere for demokrati og organisationen catalansk borgerlig sameksistens (hvis formand er Alejo Vidal-Quadras) har ført til, at en domstol midlertidigt har suspenderet bestemmelserne om anvendelse af sprog på Rovira i Virgili universitetet, idet disse muligvis er i strid med forfatningen.

Hvordan ser Kommissionen på de retssager, som er indledt mod personer, der ikke foretager sig andet end at realisere ønsket om at anvende catalansk på normal vis i et land, hvor det retligt er fastslået i såvel den catalanske selvstyrestatut som i statutten for Rovira i Virgili universitetet, at sproget her er catalansk?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(14. juli 2000)

Respekt for medlemsstaternes kulturelle og sproglige mangfoldighed er et grundlæggende princip i opbygningen af Europa. Kommissionen har imidlertid ingen beføjelser, når det gælder retssager vedrørende national lovgivning, og kan ikke udtale sig om en retssag, der er indledt i en medlemsstat på et område, der ikke falder ind under fællesskabsretten.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2067/00

af Joachim Wuermeling (PPE-DE) til Kommissionen

(27. juni 2000)

Om: Hindringer for import af husholdningsartikler og porcelæn i Tyrkiet på grund af overdrevne certificeringskrav

Siden juli sidste år kræver Tyrkiet forelæggelsen af et tyrkisk certifikat for import af husholdningsartikler og porcelæn. I forbindelse med kontrol af varerne udtages der af hver sending prøver, som ikke erstattes, og der opkræves gebyrer. Dette udgør en importhindring og betyder en faktisk pålæggelse af en importafgift på ca. 20 % af varens værdi.

1. Er Kommissionen underrettet om denne fremgangsmåde fra de tyrkiske myndigheders side ved import af husholdnings- og hotelporcelæn?

2. Er Kommissionen af den opfattelse, at den tyrkiske importordning udgør en forringelse af associeringsaftalen mellem EU og Tyrkiet?

3. Hvordan agter Kommissionen at gribe ind over for denne fremgangsmåde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(28. juli 2000)

Det spørgsmål der rejses af det ærede medlem er allerede blevet bragt til Kommissionens kendskab af repræsentanter for den private sektor.

Kommissionen skønner at nævnte foranstaltninger faktisk udgør en handelshindring og dermed krænker EF/Tyrkiet-associeringsrådets afgørelse af 22. december 1995 om iværksættelse af slutfasen af toldunionen(1).

Kommissionen har derfor allerede siden januar 2000 været i kontakt med de tyrkiske myndigheder for at få løst dette problem inden for det fælles toldudvalg.

(1) EFT L 35 af 13.2.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1584/00

af Richard Howitt (PSE) til Kommissionen

(12. maj 2000)

Om: Skiulykke i Meribel, Frankrig

Er det Kommissionens opfattelse, at Den Internationale Skiføderations (ISF) regler for skiløberes adfærd har retskraft i Den Europæiske Union, og især at den finder ligelig anvendelse i Frankrig og i Det Forenede Kongerige?

Under henvisning til samarbejdet i retlige anliggender og Det Indre Markeds bestemmelser vedrørende forsikring er det da Kommissionens opfattelse, at ansvaret for en ulykke mellem to britiske skiløbere, som har fundet sted i Frankrig, kunne fastlægges ved britiske domstole, eller om et fransk forsikringsselskab, hvor den ene skiløber er forsikret, kunne kræve, at retshandlingerne blev ført ved en fransk domstol?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antònio Vitorino

(23. juni 2000)

Kommissionen har ingen oplysninger om Den Internationale Skiføderations (ISF) regler for skiløberes adfærd og kan således ikke besvare det ærede medlems første spørgsmål.

Spørgsmål om retternes kompetence i borgerlige sager afgøres inden for medlemsstaterne i henhold til Bruxelles-konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (konsolideret udgave). I princippet skal sagsøgte sagsøges ved retterne i den stat, hvor han har bopæl. Konventionen giver imidlertid mulighed for en række alternativer. I sager om ansvar uden for kontraktsforhold har sagsøger mulighed for at stille sagsøgte for retten i det land, hvor skadetilføjelsen er foregået. Bruxelles-konventionen fastlægger endvidere særlige regler for retternes

kompetence i forsikringssager (artikel 8-12 a). I sager om ansvarsforsikring kan forsikringsgiveren i henhold til disse regler endvidere sagsøges ved den ret, hvor skadelidte har anlagt sag mod den forsikrede, såfremt lovgivningen for denne stat indeholder hjemmel dertil (artikel 10, stk. 1).

I det tilfælde, som det ærede medlem omtaler, giver Bruxelles-konventionen mulighed for at anlægge sag ved en domstol i enten Det Forenede Kongerige eller Frankrig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1511/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(12. maj 2000)

Om: Domænenavne

Hvilke skridt tages der på EU-niveau for at forhindre registreringen af fællesnavne som domænenavne, da denne praksis giver urimelige fordele til visse virksomheder og enkeltpersoner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(27. juni 2000)

Kommissionen er meget opmærksom på problemerne i forbindelse med bekæmpelsen af spekulative navneregistreringer i ond tro i EU, navnlig registreringen af fællesnavne som domænenavne.

Som det fremgår af meddelelsen fra Kommissionen om Internettets organisation og administration(1), agter Kommissionen at foretage en offentlig høring om principperne til bekæmpelse af spekulative navneregistreringer i ond tro.

(1) KOM(2000) 202 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1295/00

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(19. april 2000)

Om: Kørekort og sukkersyge

Den britiske regering har fortolket direktiv 91/439/EØF(1) således, at det indeholder krav om, at det forbydes stort set alle, der behandler deres sukkersyge med insulin, at føre motorkøretøjer til personbefordring og køretøjer over 3,5 tons.

1. Er Kommissionen klar over, om nogen anden medlemsstat har indført restriktive foranstaltninger af denne art?

Den britiske regering fremfører, at dens politik er baseret på mangeårige ekspertvurderinger af risikoen ved, at diabetikere i insulinbehandling fører større motorkøretøjer. Underhusets udvalg for videnskab og teknologi meddelte imidlertid i februar 2000, at det ikke var muligt at finde kilden til denne vurdering.

2. Har Kommissionen kendskab til noget materiale, som kan understøtte den britiske regerings fortolkning af direktivet?

(1) EFT L 237 af 24.1.1991, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. juni 2000)

Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort(1) fastsætter i bilag III, punkt 10:

Aspiranter og førere i denne gruppe, der lider af en sukkersyge, der kræver insulinbehandling, kan hverken få udstedt eller fornyet kørekort, undtagen i helt specielle tilfælde, når der foreligger en behørigt begrundet lægeerklæring, og såfremt der gennemføres regelmæssig lægekontrol.

Dette betyder, at mennesker med sukkersyge normalt ikke har lov til at køre lastbiler eller busser, da der er fare for, at de kan få black-out. Hvis dette forekommer, mens personen kører et så stort køretøj, er der en indlysende risiko for en større ulykke.

De lægelige bestemmelser i bilag III til direktivet bygger på ekspertrådgivning fra medicinske eksperter i hele Fællesskabet.

Hvad angår fortolkningen af direktivet må medlemsstaterne selv fastsætte de detaljerede bestemmelser for definering af helt specielle tilfælde. Det er dog klart, at dette ikke kan fortolkes således, at alle sukkersyge, der tager insulin, kan køre lastbiler eller busser.

(1) EFT L 237 af 24.8.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1389/00

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(4. maj 2000)

Om: Øget inddragelse af kvinder i beslutningsprocessen

Kvinder er stadig meget underrepræsenteret i stillinger med beslutningskompetence såvel inden for det offentlige som i den private sektor, f.eks. udgør kvinder kun 19 % af tjenestemændene i kategori A i Kommissionen, og i den private sektor, nærmere betegnet i finanssektoren, er kvindernes andel sågar helt nede på 8,2 %.

Dette skyldes bl.a. manglende eller for dyre børnepasningsordninger, men også, at kvinderne stadig i langt de fleste tilfælde er udsat for dobbeltbelastning i form af erhverv og familie/husholdning.

Hvordan agter Kommissionen at tilskynde medlemsstaterne til i deres fremtidige nationale beskæftigelsesplaner konkret at bekæmpe disse problemer og i den forbindelse bl.a. stille børnepasningsfaciliteter til rådighed til overkommelige priser og gøre befolkningen bevidst om betydningen af en mere ligelig fordeling af det huslige arbejde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. juni 2000)

Harmoni mellem familie og arbejde har i lang tid været et af de prioriterede områder i Kommissionens politik inden for ligestillingsområdet. I Den Europæiske Socialfond, og særligt fællesskabsinitiativet Employment NOW (1994-1999), samt retningslinjerne for det nye fællesskabsinitiativ Equal(1) nævnes det eksplicit, at der er behov for børnepasningsordninger for at tilvejebringe harmoni mellem familie og arbejde.

I Rådets afgørelse 2000/228/EF af 13. marts 2000 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik for år 2000(2) særligt retningslinje 21 opfordres medlemsstaterne til at udforme, gennemføre og fremme en familievenlig politik, herunder adgang til gode pasningsordninger til rimelige priser for børn og andre med pasningsbehov samt diverse orlovsordninger, f.eks. forældreorlov. Kommissionen fortsætter med at overvåge gennemførelsen af denne retningslinje og fremsætter hvis man konstaterer en utilstrækkelig gennemførelse henstillinger til medlemsstaterne om at forbedre forholdene.

Under Rådets afgørelse 95/593/EF af 22. december 1995 om Fællesskabets handlingsprogram på mellemlang sigt for lige muligheder for mænd og kvinder (1996-2000)(3) støttede Kommissionen projekter, som havde til formål at opfordre mænd til at påtage sig plejeansvar.

(1) KOM(2000) 853.

(2) EFT L 72 af 21.3.2000.

(3) EFT L 335 af 30.12.1995.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1701/00

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Betegnelser på æg

I Sverige er det blevet diskuteret, om Gröna Konsum har ret til at sælge æg under betegnelserne buræg, skrabeæg og økoæg. Konsum fører grundig kontrol med sine leverandører og foretager en særlig salmonellakontrol. Den Svenske Levnedsmiddelstyrelse påstår imidlertid, at EU har fastslået, at der ikke må findes nogen betegnelser ved siden af EU's æg fra burhøns, æg fra fritgående høns, højst syv høns pr. kvadratmeter, æg fra fritgående høns, mere end syv høns pr. kvadratmeter og æg fra løsgående høns. Levnedsmiddelstyrelsen hævder, at Konsum ikke kan have sine egne ægbetegnelser, men må følge EU's æggeforordning. Deler Kommissionen Levnedsmiddelstyrelsens synspunkt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(14. juli 2000)

Ja. I artikel 18, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1274/91(1) om handelsnormer for æg som ændret ved forordning (EØF) nr. 1221/92(2) er det fastsat, at ingen andre påskrifter end dem, der er anført i nævnte artikel, kan anvendes til at angive produktionstyperne på æg og æggepakninger, hvis de relevante betingelser i bilag II til nævnte forordning er opfyldt.

Disse påskrifter, der blev besluttet i nært samarbejde med de nationale myndigheder, tager sigte på at informere forbrugerne på en klar og utvetydig måde. I handelsnormerne for æg er der dog ikke fastsat bestemmelser eller produktionsbetingelser for økologiske æg.

(1) EFT L 121 af 16.5.1991.

(2) EFT L 218 af 1.8.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1175/00

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(12. april 2000)

Om: Anvendelse af udlejningsbiler fra tredjelande

I sit svar på spørgsmål H-1190/98(1) anførte Kommissionen, at den ville bestræbe sig på at komme med en løsning på dette spørgsmål i løbet af første halvår af 1999.

Har Kommissionen løst problemet?

(1) Europa-Parlamentets forhandlinger nr. 4-531 (januar 1999).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(19. juni 2000)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at i medfør af Kommissionens forordning (EF) nr. 1662/1999 af 28. juli 1999 om ændring af forordning (EØF) nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til EF-toldkodeksen(1), artikel 1, stk. 2, der trådte i kraft den 5. august 1999, er der fundet en løsning på det problem, der blev rejst i forespørgsel H-1190/98 i Parlamentets spørgetid i januar-samlingen 1999(2).

I henhold til den nye bestemmelse kan toldmyndighederne give tilladelse til, at fysiske personer, der er etableret inden for Fællesskabets toldområde, inden for dette område anvender et køretøj, som er lejet uden for nævnte område i henhold til skriftlig kontrakt. Tilladelse til en sådan anvendelse er betinget af, at de lande, hvor køretøjet er lejet og indregistreret, under lignende omstændigheder giver tilladelse til midlertidig indførsel af køretøjer, der er lejet og indregistreret i Fællesskabet. Køretøjet skal genudføres eller afleveres til en udlejningsvirksomhed inden for Fællesskabets toldområde med henblik på dets senere genudførsel senest otte dage efter kontraktens ikrafttræden.

(1) EFT L 197 af 29.7.1999.

(2) Europa-Parlamentets forhandlinger nr. 4-531 (januar 1999).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1905/00

af Michael Cashman (PSE) til Kommissionen

(6. juni 2000)

Om:Ægteskabskontrakter

Kan Kommissionen bekræfte, at ægteskabskontrakter, som er valideret og undertegnet under én medlemsstats lov, ikke har gyldighed ved en anden medlemsstats domstole?

Kan Kommissionen love Europa-Parlamentet, at den vil indføre foranstaltninger til at give borgere i sådanne situationer retsbeskyttelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(5. juli 2000)

Det ærede medlem beder Kommissionen bekræfte, at ægtepagter, som er valideret og undertegnet efter én medlemsstats lov, ikke har gyldighed ved en anden medlemsstats domstole.

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at der på nuværende tidspunkt ikke findes fællesskabsregler for ægtepagter og ægtefællers formueforhold. Bruxelles- og Rom-konventionen om henholdsvis retternes kompetence og om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser på det civile og handelsmæssige område, udelukker ægtefællers formueforhold fra deres anvendelsesområde. Det samme gælder forordningen om retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser i ægteskabssager. Ifølge Kommissionens meddelelse om en resultattavle vedrørende fremskridt henimod oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed(1) skal der i 2004 udføres en undersøgelse om retternes kompetence, gældende ret, anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser vedrørende formueforhold mellem ægtefæller.

Det følger af ovenstående, at gyldigheden af ægtepagter indgået i en anden medlemsstat på nuværende tidspunkt reguleres af de nationale regler, herunder international privatret, i hver enkelt medlemsstat.

Kommissionen kan meddele, at der findes en konvention om gældende ret for ægtefællers formueforhold, der er udarbejdet under Haagerkonferencen om international privatret. Denne konvention er imidlertid kun ratificeret af tre medlemsstater, nemlig Frankrig, Luxembourg og Nederlandene.

(1) KOM(2000) 167 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1621/00

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(29. maj 2000)

Om: Klage mod det tyske postvæsen på grund af unfair konkurrence

De europæiske konkurrenceregler fastsætter, at posttjenesterne ikke må anvende deres indtægter fra reserverede tjenester til tværstøtte af aktiviteter i sektorer, der er åbne for konkurrence. I Tyskland har den tyske Post AG et ved lov fastsat monopol for den normale posttjeneste. Pakkeforsendelser er ikke en reserveret tjeneste. I modsætning til den normale posttjeneste, som kører med overskud, har tjenesten for pakkeforsendelser siden 1984 kørt med tab. I 1994 blev der allerede indgivet en første række klager til Kommissionen på grund af unfair konkurrence.

Den 21. juli 1999 indledte Kommissionen en procedure mod den tyske posttjeneste på grund af ulovlig statsstøtte. Kommissionens bedømmelse i dette spørgsmål er en test for hensigtsmæssigheden og troværdigheden af lovgivningen vedrørende postsektoren og statsstøtte. Hvis statsstøtte fordrejer konkurrencen, er den yderste sanktion, hvis håndhævelse de europæiske bestemmelser giver hjemmel for, tilbagebetaling af ulovlig udbetalt statsstøtte.

I andre tilfælde, hvor Tyskland er involveret, har Kommissionen ubeskåret anvendt reglerne vedrørende statsstøtte, og de tyske myndigheder fik pålagt at tilbagebetale ulovlig udbetalt statsstøtte.

Vil Kommissionen i tilfælde af klagen mod det tyske postvæsen kunne yde modstand mod Tysklands pres og indtage samme behjertede holdning?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti på skriftlige forespørgsler E-1621/00 og E-1646/00

(30. juni 2000)

Kommissionen besluttede den 20. juli 1999 at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2 (tidligere artikel 93) i forbindelse med formodet statsstøtte til Deutsche Post AG.

Proceduren dækker hele rækken af anbringender vedrørende statsstøtte til Deutsche Post AG.

Kommissionen er for øjeblikket i færd med at undersøge de bemærkninger, den har modtaget fra den tyske regering og de interesserede parter. Da undersøgelsen endnu ikke er afsluttet, kan der ikke på nuværende tidspunkt siges noget om, hvad resultatet af undersøgelserne bliver.