SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1761/03

af Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen

(27. maj 2003)

Om: Industriel bioteknologi

I diverse beslutninger i de senere år har Europa-Parlamentet presset på, for at brugen af landbrugsprodukter som råstof for industriprodukter fremmes. Sektoren for industriel bioteknologi udvikler sig netop i denne retning. The Economist af 29. marts 2003 indeholder en oversigt over disse teknologier. Det er påfaldende, at De Forenede Stater indtager en meget positiv holdning til udvikling af denne teknologi, mens dette desværre ikke kan siges om EU.

1. Er Kommissionen af den opfattelse, at brugen af landbrugsråstoffer til industrielle formål rent faktisk skal fremmes af hensyn til miljøet?

2. Er Kommissionen rede til som led i Lissabon-strategien og det sjette forskningsprogram at fremme udviklingen af disse teknologier?

3. Er Kommissionen rede til at udvikle lovgivning, hvor brugen af smøreolie på vegetabilsk basis i økologisk følsomme områder og brugen af økologisk fremstillede kunststoffer og fibre generelt gøres obligatorisk af hensyn til miljøet?

4. Hvilke andre foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at stimulere den industrielle bioteknologi? Agter Kommissionen at mødes med alle involverede for virkelig at rette op på denne teknologiske situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Errki Liikanen

(14. juli 2003)

1. Kommissionen er enig i, at sådanne anvendelsesformer virkelig kan gavne miljøet. Det bør fremhæves, at bio- og råmaterialer allerede er blevet taget i betragtning siden begyndelsen af 1990'erne inden for rammerne af de europæiske bestræbelser på området for industriel forskning. Desuden har Kommissionen siden indledningen af det europæiske klimaændringsprogram (ECCP) i sommeren 2000 anerkendt de biobaserede industriprodukters potentielt værdifulde indvirkning på miljøet. Som følge heraf beskæftigede en af de arbejdsgrupper for interessenter, der blev nedsat i henhold til ECCP, sig udelukkende med vedvarende råmaterialer til industriprodukter (undtagen energi). Som led i Kommissionens almindelige beretning fra juni 2001 om resultatet af ECCP (http://europa.eu.int/comm/environment/climat/eccpreport.htm) offentliggjorde arbejdsgruppen om vedvarende råmaterialer konkrete resultater vedrørende den mængde drivhusgasser, der kunne undgås, hvis forskellige industrier begyndte at anvende disse teknologier i et realistisk omfang. Selv om de såkaldte direkte årlige reduktioner af emissioner af drivhusgasser kun ville kunne nå op på 8 mio. tons (CO2-ækvivalenter) inden 2010, kunne de indirekte reduktioner, som ville kunne opnås i forbindelse med forbedringer af produktets effektivitet, blive væsentligt højere. Arbejdsgruppen om vedvarende råmaterialer kortlagde yderligere miljømæssige, men ligeledes økonomiske og sociale, fordele, der ville kunne forventes som følge af en udvidelse af den sektor, og udpegede en række politiske foranstaltninger, der ville være nødvendige for at kunne opnå dette.

Efter afslutningen af ECCP's første fase i juni 2001 forlængede Kommissionens tjenestegrene arbejdet i denne arbejdsgruppe for interessenter med henblik på at kortlægge, hvilke hindringer der ligger i vejen for yderligere fremme af disse teknologier og for at industrien anvender disse, samt med henblik på at finde måder, hvorpå disse hindringer kan overvindes. I samarbejde med den europæiske forening for vedvarende ressourcer og materialer (European Renewable Resources and Material Association (ERRMA)) blev der udarbejdet en intern rapport om den aktuelle situation og den fremtidige udsigt til Den Europæiske Union industris anvendelse af vedvarende materialer (http://europa.eu.int/comm/enterprise/environment/reports_studies/reports_studies.htm). Denne rapport indeholdt blandt andet en udførlig fortegnelse over yderligere tiltag, der ville være nødvendige i fremtiden, og arbejdsgruppen om vedvarende råmaterialer er for øjeblikket i færd med at drøfte disse tiltag.

I sine konklusioner om erhvervspolitikkens medvirken til den bæredygtige udvikling opfordrede Rådet (industri og energi) den 6. juni 2002 medlemsstaterne og Kommissionen til inden for deres egne respektive ansvarsområder at videreudvikle erhvervspolitikkens bidrag til den bæredygtige udvikling, navnlig for at fremme anvendelsen af vedvarende råmaterialer yderligere inden for fremstillingsindustrien med udgangspunkt i de resultater, der fremkommer som følge af Kommissionens igangværende arbejde.

2. Som led i Lissabon-strategien er Kommissionen meget interesseret i at fremme udviklingen af disse teknologier i henhold til Den Europæiske Unions strategi og handlingsplan for biovidenskab og bioteknologi. Dette omfatter tilvejebringelse af økonomisk støtte inden for det sjette rammeprogram samt adskillige andre tiltag til fremme af udviklingen af disse teknologier i Europa. De på hinanden følgende rammeprogrammer for forskning og teknologisk udvikling har støttet forskningen inden for dette område. I perioden 1993-2002 investerede Den Europæiske Union i alt næsten 190 mio. EUR i forskningen inden for biobaserede produkter (undtagen bioenergi og skovdrift) fordelt på 173 projekter, der indebar deltagelse af mere end 1 000 partnere, hvoraf 40 % kom fra industrien, hovedsagelig SMV'er. Nærmere oplysninger kan findes på Bio-Mat-webstedet: http://www.nf-2000.org/home.html og http://www.biomatnet.org. Desuden opretholdes støtten i forbindelse med det sjette rammeprogram, og der kan indgives licitationstilbud om projektfinansiering under prioritet 3: Nanoteknologi og nanovidenskab, videnbaserede multifunktionelle materialer, nye produktionsprocesser og nyt udstyr. Anvendelsen af biologiske råmaterialer og biologiske industriprocesser i stedet for mineraler og kemiske processer kan skabe fordele, f.eks. mindre ressourceanvendelse, mindre giftigt affald eller mindre energiforbrug, og kan være fordelagtig for virksomhederne. Dette begreb, der i dag er kendt under betegnelsen hvid bioteknologi, fremmes ligeledes som en politisk prioritet af organisationer, såsom OECD (med støtte fra Fællesskabet).

3. I denne fase af aktiviteterne fokuserer arbejdsgruppen om vedvarende råmaterialer på de faktiske foranstaltninger, der har en direkte, effektiv virkning på fortsat fremme af industrien. I denne forbindelse anvendes der først og fremmest de produkter, der allerede findes. Som eksempler herpå kan nævnes udviklingen af Den Europæiske Unions miljømærke for biosmøremidler eller drøftelsen af konkrete krav om vedvarende råmaterialer i forbindelse med ændringen af andre politikker og foranstaltninger, såsom lovgivningen om emballering og affald. Desuden undersøger arbejdsgruppen, hvorledes der i Den Europæiske Union kan oprettes en informationsplatform om og for den industri, der producerer vedvarende råmaterialer, og hvordan det bedst kan sikres, at f.eks. polymerer, der er baseret på vedvarende råmaterialer, kan opfylde visse normer for biologisk nedbrydelighed. For så vidt angår energiforbruget i forbindelse med vedvarende råmaterialer, er det værd at nævne, at der i det nyligt vedtagne direktiv om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer til transport kræves, at biobrændstoffernes andel af det samlede brændstofforbrug til transport skal forøges med 5,75 % inden 2010. På meget lang sigt kan anvendelsen af vedvarende råmaterialer forventes at blive mere kommercielt levedygtige i takt med, at de fossile ressourcer bliver stadig mere knappe.

4. Kommissionen forsøger at stimulere udviklingen af industrielle teknologier gennem Den Europæiske Unions strategi og handlingsplan om biovidenskab og bioteknologi. Heri anerkendes det gensidige afhængighedsforhold mellem den industrielle bioteknologi og andre anvendelsesområder (medicin, landbrug, miljø samt platformteknologier, såsom bioinformatik). Selv om kun få af tiltagene i handlingsplanen, der omfatter 30 punkter, konkret vedrører de problemer, der gør sig gældende for andre anvendelsesområder, bør de fleste tiltag være effektive til at stimulere udviklingen og anvendelsen af industriel bioteknologi og håndtering af de problemer, som denne sektor står overfor. Den Europæiske Unions strategi og handlingsplan er i høj grad dynamisk, og den fremmer tiltag, der ikke blot skal iværksættes af Kommissionen, men ligeledes af mange forskellige myndigheder og andre organisationer på forskellige beslutningstagningsniveauer.