SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3591/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. december 2002)

Om: Lovgivningspakken Erika og USA's Oil Pollution Act fra 1990

Hvilke grunde er der til, at Kommissionen efter ulykken med olietankeren Erika, og endnu før de gentagne ulykker ud for Galiciens kyst, omfattende fartøjerne Polycomander, Aegean Sea, Urquiola og Casón ikke i sine tiltag i forbindelse med lovgivningspakken Erika medtog de strenge krav om økonomiske og forsikringsmæssige garantier, som USA's Oil Pollution Act fra 1990, foranlediget af Exxon Valdez-ulykken, stillede i forhold til skibsredere og fartøjer, og som indebærer dels ubegrænset økonomisk ansvar, dels en garanti fra skibsrederne på 1000 millioner og dels dobbeltskrog på alle olietankere, der færdes i landets farvande? Er det muligt at Oil Pollution Act, i betragtning af hullerne i den europæiske lovgivning og i EU's ansvarlighed, har haft den perverse konsekvens at befordre en negativ selektion, sådan at forstå, at de fartøjer, der var i bedst stand, forsyner USA, som siden dengang ikke har registreret flere tragiske ulykker, mens de fartøjer, der er i dårligst stand, forsyner landene i EU, som derfor har været udsat for de kendte ulykker, herunder dem, der fandt sted i Galicien.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(26. februar 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems bekymring over de peverse konsekvenser, som USA's Oil Pollution Act fra 1990 eventuelt har. På grund af denne ensidige handling fra USA's side er der en risiko for, at mindre sikre skibe anvendes i EU's farvande. Det er grunden til, at Kommissionen imødegik denne risiko med foranstaltningerne i Erika I- og Erika II-lovgivningspakkerne.

Navnlig i Erika II-pakken havde Kommissionen foreslået at hæve loftet for erstatning til ofre for olieforurening betydeligt ved at indrette en fond, som skulle kompensere for olieforurening i europæiske farvande (COPE-fonden), der skulle hæve den størst mulige erstatning til 1 mia. EUR fra den nuværende øvre grænse på 185 mio EUR(1). Denne foranstaltning ville gøre det muligt fuldt ud at kompensere alle ofre for olieforurening i EU's farvande og sørge for en hurtigere udbetaling af erstatninger.

Efter Europa-Parlamentets udtalelse efter første behandling af forslaget, blev dette dog ikke fulgt op af Rådet, som foretrak at støtte oprettelsen af en lignende fond på internationalt niveau. I modsætning til USA ville EU derfor agere inden for internationale rammer for så vidt angår forurenerens ansvarlighed.

I sin meddelelse af 3. december 2002(2) opfordrede Kommissionen, som var bekymret over manglen på fremskridt på området, medlemsstaterne til hurtigst muligt at ratificere protokollen om oprettelse af en supplerende fond til kompensering for olieforureningsskader og til at sikre, at fonden dækker skader op til 1 mia. EUR, og at sørge for, at den optager arbejdet inden udgangen af marts 2003. Medlemsstaterne blev også opfordret til at pålægge operatører, som forårsager forurening på grund af grov uagtsomhed, passende sanktioner.

Herudover har Kommissionen ved flere lejligheder fremhævet, at den supplerende internationale fond kun vil udgøre et acceptabelt alternativ til COPE-fonden, hvis den øvre erstatningsgrænse er på mindst 1 mia. EUR, og hvis alle medlemsstater med kyststrækninger deltager i den fra begyndelsen. Hvis dette ikke er tilfældet, vil det være tvingende nødvendigt, hurtigt at vedtage Kommissionens oprindelige forslag om oprettelse af COPE-fonden, som ændret efter Parlamentets godkendelse.

For så vidt angår konkrete foranstaltninger er Kommissionen allerede ved at forberede et nyt sæt lovinitiativer om strafferetlige sanktioner, som kan pålægges enhver person (dvs. ikke kun rederen, men også lastens ejer, klassificeringsselskabet eller enhver anden involveret person), der forårsager forurening på grund af uagtsomhed. Der vil blive foreslået foranstaltninger til at modvirke bevidste udledninger fra skibe, sammen med foranstaltninger vedrørende indsamling af beviser og retsforfølgelse af lovovertræderne. Kommissionen ønsker at gøre det klart, at sådanne forurenere ikke kan frasige sig ansvar med den begrundelse, at de er bidragydere til IOPC-fonden.

(1) EFT C 120 E af 24.4.2001.

(2) KOM(2002) 681 endelig udg.