SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1912/00

af Pasqualina Napoletano (PSE) og Giovanni Procacci (ELDR) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: Begrænsninger i EU-borgeres bevægelsesfrihed på cypriotisk territorium

I april rejste en gruppe italienske statsborgere til Republikken Cypern for at se på seværdigheder, navnlig af religiøs interesse. Programmet skulle have omfattet besøg på både den nordlige og sydlige del af øen. På

trods af en forudgående tilladelse til at rejse til den nordlige del af øen, der var udstedt af de cypriotiske myndigheder på den italienske ambassade i Nicosia, blev gruppen uden varsel og uden nogen begrundelse nægtet tilladelse til at krydse den grønne linje, der adskiller Cypern fra det tyrkisk besatte område.

Kommissionen bedes oplyse, om den har kendskab til lignende tilfælde med EU-borgere involveret, og om den anser en sådan fremgangsmåde for at være i overensstemmelse med et normalt førtiltrædelsespartnerskab?

Den bedes endvidere oplyse, om den på baggrund af Cyperns medlemsskab af EU anser en sådan begrænsning af EU-borgeres fri bevægelighed for at være i overensstemmelse med princippet om fri bevægelighed for personer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(27. juli 2000)

Kommissionen er bekendt med det tilfælde, de ærede medlemmer nævner. Den har bedt både sin delegation i Nicosia og den italienske ambassade på Cypern om nærmere oplysninger. Den har også bedt det cypriotiske udenrigsministerium om en forklaring.

Udenrigsministeriet har svaret følgende:

Da den italienske ambassadør ansøgte det cypriotiske politi (ikke udenrigsministeriet) om tilladelse til, at den omtalte gruppe besøgte nogle hellige steder, bl.a. St. Barnabas-klosteret, i den tyrkisk besatte del af Cypern, anvendte det cypriotiske politi regeringens politik for personers adgang til de besatte dele. Et grundlæggende træk i denne politik er at sikre den cypriotiske stats rettigheder med hensyn til oldtidslevninger og den cypriotiske kirkes rettigheder med hensyn til de hellige steder, der tilhører den. Ifølge protokol 1 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention har ene og alene ejerne ret til og ansvaret for at tillade adgang til disse steder. Den cypriotiske regering må ikke handle således, at dens adfærd kan fortolkes som en krænkelse af disse rettigheder.

Det er værd at lægge mærke til, at hverken det cypriotiske politi eller nogen anden cypriotisk myndighed på noget tidspunkt har givet gruppen tilladelse til at besøge de besatte dele af Cypern.

Der må også tages hensyn til følsomheden blandt de cypriotiske borgere, som det illegale styre nægter adgang til den besatte del af Cypern, alene fordi de ikke er tyrkere, tyrkisk-cyprioter eller udlændinge. Dette er naturligvis mest relevant i forbindelse med det historiske kloster for St. Barnabas, der grundlagde den cypriotiske kirke.

Som de ærede medlemmer ved, er resultatet af øens de facto-deling i to skarpt adskilte dele, at de grundlæggende frihedsrettigheder, der er fastsat i traktaterne, og navnlig den frie bevægelighed for varer, personer, tjenester og kapital, etableringsretten og de universelt anerkendte politiske, økonomiske og kulturelle rettigheder, i dag ikke kan udøves på hele øens område. Alle disse rettigheder vil skulle garanteres som led i en samlet løsning med genetablering af de forfatningsmæssige bestemmelser for hele Republikken Cypern.