ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2309/02

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(25. juli 2002)

Om: Miljøuddannelse

Generaldirektoratet for Miljø vil have kendskab til det arbejde, Fonden for Miljøuddannelse udfører, og til, at nogle af fondens programmer tidligere har modtaget støtte fra Kommissionen.

Er Kommissionen enig i, at miljøuddannelse har en vigtig rolle at spille, når det gælder om at fremme EU's miljødagsorden?

Hvis man antager, at dette er tilfældet, hvilket generaldirektorat, Generaldirektoratet for Miljø eller Generaldirektoratet for Uddannelse og Kultur, påhviler det da at behandle og støtte ansøgninger om passende miljøuddannelsesprojekter i både medlemsstaterne og kandidatlandene?

Hvis der er tvivl om, hvilket generaldirektorat der skal behandle en bestemt ansøgning, hvem er da ansvarlig for at løse en sådan konflikt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. september 2002)

I Fællesskabets sjette handlingsprogram på miljøområdet har Kommissionen anført i alt fem strategiske fremgangsmåder med henblik på at opfylde de miljømæssige målsætninger for perioden 2001-2010. De er alle fem præventive instrumenter, hvis sigte er at beskytte miljøet snarere end at råde bod på allerede skete skader. En måde at skabe miljømæssige forbedringer på er at bistå mennesker med at træffe miljøvenlige valg. Individuelle borgere så vel som erhvervslivet træffer dagligt afgørelser, som direkte eller indirekte påvirket miljøet. En bedre miljøkvalitet og lettere tilgængelige oplysninger om miljøet og om praktiske anliggender vil bidrage til at skabe holdninger og dermed beslutninger. Miljøundervisning samt førøget bevidstgørelse om miljøet bliver væsentlige led i denne proces. Uddannelsessystemerne og skolernes undervisningsplaner forbliver dog fremdeles et ansvarsområde, der alene sorterer under medlemsstaterne samt ansøgerlandene.

Inden for rammerne af Fællesskabets handlingsprogrammer Socrates (på uddannelsesområdet) og Youth støtter Kommissionen en række forskellige projekter, hvor unge lærer om miljøspørgsmål i skolen, som frivillige eller som led i ungdomsprojekter. Selve temaet miljø behandles ofte, og miljøprojekter gennemføres i både medlemsstaterne og ansøgerlandene. Begge programmer, både Socrates og Youth, administreres af generaldirektoratet (GD) for uddannelse og kultur, som dermed er førende med hensyn til at behandle og støtte ansøgningerne.

Desuden yder Kommissionen finansiel støtte til projekter vedrørende miljøoplysning og forøget bevidstgørelse ligesom til en række europæiske ikke-statslige organisationer (NGO) på miljøområdet. Disse aktiviteter henhører under GD for miljø's ansvarsområde. Disse aktiviteter står også åbne for ansøgerlandene med hensyn til aktiv medvirken. I forslagsindkaldelsen for dette år, 2002, indgår miljøuddannelse samt involvering af unge som et element, der tages i betragtning. Når de to pågældende generaldirektorater vælger de projekter, der skal finansieres, må de naturligvis tage hensyn til de særlige bestemmelser vedrørende støtteberettigelse, der gælder i forbindelse med Fællesskabets finansieringsinstrumenter, som det er godkendt af både Europa-Parlamentet og Rådet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2670/02

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. september 2002)

Om: Vikarers menneskerettigheder

I artikel 15, punkt 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder hedder det, at enhver har ret til at arbejde og til at udøve et frit valgt eller accepteret erhverv. Ifølge den nationale (græske) menneskerettighedskommissions afgørelse af 4. juli 2002 om midlertidig beskæftigelse og vikarbureauvirksomhed er vikarbureauernes erhvervsmæssige virksomhed i modstrid med de grundlæggende menneskerettigheder i henhold til artikel 23 og muligvis også artikel 4 i Verdenserklæringen om Menneskerettighederne. Denne form for beskæftigelse er en grov krænkelse mod vikarernes personlige værdighed og strider mod den græske forfatnings artikel 2, stk. 1 og 22 om beskyttelse af den personlige værdighed og arbejdet.

Den garanti, der er indeholdt i de relevante artikler i lov 2956/2001 om arbejds-, forsikrings- og fagforeningsrettigheder for vikaransatte, er i praksis umulig at gennemføre på grund af svagheder i de statslige kontrolmekanismer men hovedsagelig på grund af arten af denne beskæftigelsesform, som på grund af den totale afhængighed af den direkte arbejdsgiver ikke giver de vikarbeskæftigede mulighed for at gøre krav på deres rettigheder i henhold til loven.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen på baggrund af den ovenfor beskrevne situation at træffe med henblik på beskyttelse af arbejdstagerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. oktober 2002)

Siden begyndelsen af 1980'erne er vikararbejde blevet en betydningsfuld faktor på arbejdsmarkedet i Europa, i forbindelse med at virksomhederne efterlyser en fleksibel forvaltning af beskæftigelsen.

I takt med, at denne nye ansættelsesform har gjort sit indtog, har Kommissionen siden begyndelsen af 1980'erne iværksat en række tiltag med henblik på at skabe faste rammer for denne praksis. I 1991 blev der vedtaget et første direktiv: Rådets direktiv 91/383/EØF af 25. juni 1991 om supplering af foranstaltningerne til forbedring af sikkerheden og sundheden på arbejdsstedet for arbejdstagere, der har et tidsbegrænset ansættelsesforhold eller et vikaransættelsesforhold(1). Det andet væsentlige tiltag kom den 20. marts 2002, hvor Kommissionen vedtog et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vikaransattes arbejdsforhold(2).

Formålet med denne tekst er først og fremmest at forbedre vikararbejdets kvalitet ved at indføre en ordning, der øger de vikaransattes sikkerhed og sundhedsbeskyttelse. Tekstens vigtigste bestemmelse sigter på at sikre vikaransatte væsentlige arbejds- og ansættelsesforhold, der er identiske med dem, som de

arbejdstagere nyder godt af, der udfører det samme arbejde i brugervirksomheden. Man bør på samme arbejdsplads, for samme eller lignende arbejde behandle alle arbejdstagere med samme kvalifikationer lige, uanset hvor de er ansat.

Teksten drøftes i øjeblikket i Rådet og Parlamentet. Den skal vedtages efter proceduren for fælles beslutningstagning.

(1) EFT L 206 af 29.7.1991.

(2) EFT C 203 E af 27.8.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1789/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juni 2002)

Om: Analfabetisme og afbrydelse af grundskole- og sekundærskoleuddannelsen i Grækenland

I sit svar på min forespørgsel nr. E-0897/02(1) sendte kommissær Reding mig en oversigt med overskriften andelen af elever, der afbryder den obligatoriske skolegang i hver enkelt EU-medlemsstat samt Island og Norge (% unge i alderen 18-24 år, som kun har fulgt sekundærskolens første afsnit) i 2001. Af denne oversigt fremgår det desværre ikke, hvor mange græske elever og elever i de øvrige europæiske lande, der har afbrudt grundskolen og sekundærskolens første afsnit, og det præciseres heller ikke, hvad der menes med sekundærskolens første afsnit (premier cycle) og andet afsnit, som står nævnt i svaret.

Jeg føler mig nødsaget til at gentage mit spørgsmål: Hvor stor en procentdel af eleverne afbryder den obligatoriske skolegang (for Grækenlands vedkommende grundskolen og sekundærskolens første afsnit) i de 15 medlemsstater? Hvorfor foreligger der ingen fyldestgørende og sikre oplysninger om det nuværende omfang af analfabetismen i de 15 medlemsstater angivet i procent? Hvor stammer de tydeligvis mangelfulde oplysninger om analfabetismens omfang i Unionen fra? Hvilken procentdel regner Kommissionen med for Grækenlands vedkommende?

(1) EFT C 229 E af 26.9.2002, s. 156.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(26. juli 2002)

Det ærede medlems bemærkninger er korrekte. FN's Organisation for Uddannelse, Videnskab og Kultur (Unesco) har traditionelt indsamlet oplysninger om analfabetismens omfang og statistikker, og disse kan være tilgængelige på nationalt plan, men de er aldrig blevet samlet og harmoniseret (dvs. ensartning af definitionerne, således at man kan foretage en fornuftig sammenligning) på europæisk plan. Kommissionen er opmærksom på spørgsmålets betydning og mener, at muligheden for at få oplysninger herom bør undersøges, selv om medlemsstaterne aldrig har givet udtryk for, at dette er et prioriteret område.

Et skema med det anslåede antal analfabeter fordelt på aldersgrupper i Grækenland i årene 1985, 1990 og 1995 i henhold til Unesco's institut for statistik bliver sendt direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1699/02

af Martin Schulz (PSE) til Rådet

(6. juni 2002)

Om: Våbenlovgivningen i EU

De tragiske begivenheder den 26. april 2002, hvor en gymnasieelev på Gutenberg-gymnasiet i Erfurt skød 16 mennesker, udløste en bred samfundsdebat i Tyskland og i EU om vores holdning til vold i samfundet. Der har navnlig været en intens debat om våbenlovgivningen. I den forbindelse bedes Rådet besvare følgende spørgsmål:

Hvilke muligheder er der efter Rådets opfattelse for at harmonisere de forskellige våbenlovgivninger i EU, så erhvervelse af våben bliver underlagt ensartede kriterier?

Svar

(5. november 2002)

Kommissionen, der udøver sin initiativret inden for rammerne af de fællesskabsbeføjelser, der er fastsat i traktaten, har ikke forelagt Rådet noget forslag om at harmonisere de forskellige våbenlovgivninger i EU, så erhvervelse af våben bliver underlagt ensartede kriterier. Rådet erindrer dog om, at det i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Fontainebleau den 25.-26. juni 1984 har vedtaget Rådets direktiv 91/477/EØF af 18. juni 1991 om erhvervelse og besiddelse af våben(1) for dels at sikre, at alle politi- og toldformaliteter ved Fællesskabets indre grænser kunne ophæves inden den 31. december 1992, dels at sørge for, at disse bestemmelser kunne skabe større gensidig tillid mellem medlemsstaterne inden for overvågning af borgernes sikkerhed. Dette direktiv bestemmer navnlig, at der skal fastsættes minimumskriterier for erhvervelse og besiddelse af skydevåben, idet medlemsstaterne i deres lovgivning frit kan fastsætte strengere bestemmelser end dem, der er fastsat i direktivet. Artikel 2 i dette direktiv udelukker de tilfælde, hvor de væbnede styrker, politiet eller offentlige tjenester, samlere og institutter med kulturelt eller historisk sigte erhverver eller besidder våben, samt tilfælde af erhvervsmæssig overførsel af krigsvåben og -ammunition.

Det skal i øvrigt bemærkes, at enhver medlemsstat i henhold til artikel 296, stk. 1, litra b), i TEF kan træffe de foranstaltninger, som den anser for nødvendige til beskyttelse af sine væsentlige sikkerhedsinteresser, og som vedrører fabrikation af eller handel med våben, ammunition og krigsmateriel.

(1) EFT L 256 af 13.9.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1935/02

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(3. juli 2002)

Om: Udstedelse af Schengen-visa til flere indrejser

I sit svar af 17. juli 2001 afgivet på Kommissionens vegne på min skriftlige forespørgsel E-1345/01(1) om arbejdstagere fra tredjelande med lovligt ophold i Schweiz og transit gennem medlemsstaterne anførte kommissær Vitorino, at medlemsstaterne kunne udstede Schengen-visa, der kan anvendes mange gange i en længere gyldighedsperiode, hvilket vil lette transitten.

Endvidere anførtes det, at Kommissionen ville undersøge dette spørgsmål og samtidig tage hensyn til Schweiz' nylige ansøgning om deltagelse i Schengen-regelværket.

Som led i et initiativ fra Syndicat Industrie Bâtiment i Schweiz deltog jeg for nylig i et møde i Bern, som også havde deltagelse af ambassadører fra flere EU-lande (Østrig, Tyskland og Italien) og en repræsentant for den franske ambassade, som alle erklærede sig rede til at finde en løsning på de eksisterende problemer, navnlig for arbejdstagere med arbejds- og opholdstilladelse i Schweiz for perioder på et eller flere år.

Hvilke initiativer har Kommissionen taget eller vil tage med henblik på at løse dette problem?

(1) EFT C 350 E af 11.12.2001, s. 129.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(31. juli 2002)

Syndicat de l'Industrie & Construction har også henvendt sig til Kommissionen med samme anmodning som det ærede medlem.

Kommissionen mener ikke, at de relevante bestemmelser i fællesskabsretten er til hinder for, at der udstedes visa til flere indrejser for en periode på et år eller mere, selvfølgelig under overholdelse af de almindelige betingelser for udstedelse af det ensartede visum.

Den mener derfor, at udstedelsen af transitvisa til flere indrejser kan reducere ventetiden for udlændinge betydeligt, især i forbindelse med ferier, indtil den schweiziske anmodning om at kunne deltage i Schengen-Dublin-samarbejdet munder ud i, at der indgås en bilateral aftale mellem Fællesskabet/EU og Schweiz, hvilket ville løse problemet fuldstændigt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2542/02

af Philip Bradbourn (PPE-DE) til Kommissionen

(6. september 2002)

Om: Oversvømmelser

Kommissionen bedes på baggrund af sin meddelelse Det Europæiske Fællesskabs svar på oversvømmelserne i Østrig, Tyskland og en række ansøgerlande oplyse, om en eventuel fond til afhjælpning af sådanne naturkatastrofer ville omfatte alle Unionens medlemsstater, samt bekræfte, at strukturforanstaltninger kan tilpasses i enhver medlemsstat med henblik på at få adgang til eventuelle midler.

Endelig bedes Kommissionen bekræfte de nødvendige kriterier, som skal opfyldes for at få adgang til de til rådighed stående midler.

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnierpå skriftlige forespørgsler P-2468/02, P-2506/02 og P-2542/02

(15. oktober 2002)

Kommissionen deler sorgen med de familier, som i august 2002 blev ramt af de alvorlige oversvømmelser i Tyskland, Østrig, Tjekkiet og Slovakiet og de heraf opståede sociale, økonomiske og miljømæssige følger. Derfor bebudede Kommissionen allerede den 28. august 2002 en række initiativer, som i medfør af de forskellige fællesskabspolitikker skal hjælpe de berørte lande og regioner med at klare oversvømmelserne(1).

De eksisterende instrumenter omfatter navnlig strukturfondene for de berørte medlemsstater og de strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrumenter for kandidatlandene.

For de områder og regioner, der er berettigede til støtte fra disse fonde, vil de bevillinger for programmeringsperioden 2000-2006, som endnu ikke er blevet anvendt til tidligere projekter, på anmodning af medlemsstaterne kunne omfordeles mellem de forskellige prioriteter i de regionale programmer. Der afholdes i øjeblikket møder med de forskellige nationale og regionale myndigheder for at fastlægge, hvilke beløb, der kan omfordeles. Kommissionen vil være fleksibel i det omfang, forordningerne om de ovennævnte fonde og fællesskabsbestemmelserne om statsstøtte og offentlige indkøb tillader det.

Derudover vedtog Kommissionen den 18. september 2002 et forslag til Rådets forordning om oprettelse af en EU-solidaritetsfond,(2) som skal hjælpe katastroferamte lande og regioner. Denne fond vil kunne sætte ind både i de nuværende medlemsstater og i de lande, der deltager i tiltrædelsesforhandlinger. Ifølge artikel 13 i Kommissionens forslag er de lande, der er blevet ramt af katastrofer fra og med den 1. august 2002, berettigede til at ansøge om støtte fra fonden. Forslagene til en forordning og institutionel aftale om at stille de nødvendige finansielle midler til rådighed behandles imidlertid i øjeblikket i Parlamentet og Rådet. De forventes vedtaget i slutningen af oktober 2002. Kommissionen er således på nuværende tidspunkt ikke i stand til at angive størrelsen af den støtte, der under denne fond vil kunne tildeles Østrig.

(1) KOM(2002) 481 endelig udg. af 28.8.2002: Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet Det Europæiske Fællesskabs svar på oversvømmelserne i Østrig, Tyskland og en række ansøgerlande: et initiativ baseret på solidaritet.

(2) KOM(2002) 514 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2019/02

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(9. juli 2002)

Om: Ophævelse af Rådets forordning nr. 1275/94

Ifølge de oplysninger, der foreligger elektronisk på EUR-Lex-databasen, er Rådets forordning (EF) nr. 1275/94(1) fra 30. maj 1994 ikke længere i kraft.

Denne forordning opstillede de principper, der var nødvendige for tilpasning af ordningen i kapitlet om fiskeri i akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse, som trådte i kraft pr. 1. januar 1996, og som dannede grundlag for Rådets forordning (EF) nr. 685/95(2) af 27. marts 1995.

Kan Kommissionen på denne baggrund redegøre for, med hvilken retsakt forordning (EF) nr. 1275/94 er blevet ophævet, og hvorvidt denne ophævelse har medført ophævelse af forordning (EF) nr. 685/95? Hvilke retsvirkninger vil en eventuel ophævelse af forordning (EØF) nr. 3760/92(3) af 20. december 1992 få for disse to forordninger?

(1) EFT L 140 af 3.6.1994, s. 1.

(2) EFT L 71 af 31.3.1995, s. 5.

(3) EFT L 389 af 31.12.1992, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(30. juli 2002)

De elektroniske oplysninger, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, er ikke korrekte. Der er ingen EU-retsakt, som ophæver Rådets forordning (EF) nr. 1275/94 af 30. maj 1994 om tilpasning af ordningen i kapitlet om fiskeri i akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse.

Det skal desuden understreges, at der ikke er nogen forbindelse mellem den eventuelle ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92 af 20. december 1992 om en fællesskabsordning for fiskeri og akvakultur og Rådets forordning (EF) nr. 1275/94 og (EF) nr. 685/95 af 27. marts 1995 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet, eftersom disse to forordninger vedrører særlige ordninger, der er vedtaget inden for rammerne af tiltrædelsesakten for Spanien og Portugal.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1867/02

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(28. juni 2002)

Om: Eritrea

Kan Kommissionen gøre rede for, hvilke projekter der blev finansieret over Den Europæiske Unions budget i 2000? Kan Kommissionen oplyse, hvor stor den samlede støtte til landet har været i 2000 inden for alle områder?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-1867/02, E-1868/02, E-1869/02, E-1870/02,E-1871/02, E-1872/02, E-1873/02, E-1874/02, E-1875/02, E-1876/02, E-1877/02, E-1878/02,E-1879/02, E-1880/02, E-1881/02, E-1882/02, E-1883/02, E-1884/02, E-1908/02, E-1909/02,E-1996/02, E-1997/02, E-1998/02, E-1999/02, E-2000/02, E-2001/02, E-2002/02, E-2003/02,E-2004/02, E-2005/02, E-2006/02, E-2007/02, E-2008/02, E-2009/02, E-2134/02, E-2135/02,E-2136/02, E-2137/02, E-2138/02, E-2139/02, E-2140/02, E-2141/02, E-2142/02, E-2143/02,E-2144/02, E-2145/02, E-2146/02, E-2147/02, E-2148/02, E-2149/02, E-2150/02, E-2151/02,E-2152/02, E-2153/02, E-2154/02 og E-2155/02

(23. september 2002)

På grund af svarets længde vil Kommissionen sende en tabel med de ønskede oplysninger direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat.

Tallene i tabellen for hvert enkelt land findes også i de finansielle tabeller i årsberetningen om gennemførelsen af EF's bistand til tredjelande.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2195/02

af Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) til Kommissionen

(19. juli 2002)

Om: Præcisering af definitionen af affald

I skriftlig forespørgsel E-0885/02(1) anmodede jeg Kommissionen om at klargøre definitionen af affald for at sikre, at virksomheder, der under produktionsprocessen frembringer biprodukter, undgår dobbeltbeskatning. I sit svar henviser kommissionsmedlem Margot Wallström til en anmodning om en præjudiciel afgørelse om ferrochromslagge, der i øjeblikket verserer ved EF-Domstolen.

Denne sag fører forhåbentlig til klarhed omkring metalskrots stilling i direktivet og dermed til en mere hensigtsmæssig situation på dette område. Anmodningen om en præjudiciel afgørelse vedrører imidlertid skrot og ikke de slaggeprodukter, som der er tale om i forespørgslen, og den vil således ikke lette den øjeblikkelige situation for virksomheder, som under produktionsprocessen udvikler slaggeprodukter.

Hvorledes vil Kommissionen løse problemerne i forbindelse med udviklingen af slaggeprodukter, således at disse produkter ikke udsættes for dobbeltbeskatning?

(1) EFT C 229 E af 26.9.2002, s. 155.

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallströmpå skriftlige forespørgsler E-2170/02 og E-2195/02

(5. september 2002)

Parlamentets og Rådets afgørelse om det sjette miljøhandlingsprogram (MHP), som blev vedtaget af Rådet den 11. juni 2002(1), opstiller som et af sine prioriterede indsatsområder for bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne og affaldshåndtering en klarlæggelse af forskellen på affald og ikke-affald(2).

Definitionen på affald findes i artikel 1, litra a) i den ændrede udgave af Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(3) og er et grundelement i Fællesskabets lovgivning om affaldsforvaltning. Kommissionen vil i forbindelse med det sjette MHP tage skridt til i programmets tidlige faser på ny at vurdere, hvordan der bedst kan foretages en klarlæggelse af forskellen. Det skal ske sådan, at det bliver taget i betragtning, hvordan der, hvis det viser sig nødvendigt og hensigtsmæssigt, kan bygges på parametre, som allerede findes både i Fællesskabets lovgivning om Domstolens retspraksis i forbindelse med definitionen.

Beslutningen om at pålægge en affaldsafgift hører udelukkende under de enkelte medlemsstaters kompetence. Medlemsstaterne er ikke ifølge Fællesskabets lovgivning forpligtet til at pålægge nogen affaldsafgift. Det er derfor de enkelte medlemsstater, og ikke Fællesskabet, der alt efter tilfældet skal behandle de spørgsmål om dobbeltbeskatning, som det ærede medlem har rejst.

(1) 2435. Rådsmøde Fiskeri Luxembourg, 11. juni 2002 (C/02/172).

(2) Se artikel 8, stk. 2, nr. IV i den vedtagne afgørelse.

(3) EFT L 194 af 25.7.1975.