ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0520/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. februar 2001)

Om: Team Europe

Kan Kommissionen gøre rede for den aktuelle situation med hensyn til Team Europe? Hvor mange personer i Sverige er i dag involveret i informationsarbejdet, hvem er de pågældende personer, hvor stort er det anbefalede foredragsholderhonorar, hvordan markedsføres Team Europe, hvor store midler udbetalte Kommissionen i regnskabsåret 2000, og hvor store anslås udgifterne at blive i 2001?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(23. april 2001)

Team Europe har 540 medlemmer i medlemsstaterne. Der er generelt tale om undervisere, forskere, konsulenter eller personer fra forskellige økonomiske sektorer, der er eksperter på forskellige områder inden for EU-politikken. Medlemmerne af teamet giver udelukkende på anmodning foredrag om forskellige

aspekter af fællesskabspolitikken på skoler og universiteter og i foreninger og brancheorganisationer (handelskamre, faglige organisationer, landbrugsorganisationer m.m.).

Det svenske Team Europe har 25 medlemmer.

Medlemmerne af Team Europe aflønnes ikke af Kommissionen, og der findes ikke faste regler på området. Hvis de eventuelt aflønnes, er der i hvert enkelt tilfælde principielt tale om en forudgående aftale mellem arrangøren af foredraget og foredragsholderen fra Team Europe. Nogle foredrag sker på frivillig basis f.eks. på skoler eller i foreninger.

Team Europe markedsfører sig på forskellige måder. På europæisk plan findes en Team Europe-netside på Europa-serveren. Denne side ajourføres regelmæssigt og indeholder navnene på medlemmerne af de nationale team og de forskellige fagområder, de dækker. Desuden råder visse repræsentationer over deres egen Team Europe-side på deres internetsted. Der udarbejdes brochurer om Team Europe, der oversættes til alle fællesskabssprog. De kan videreformidles af medlemmerne, navnlig i forbindelse med deres foredrag. Medlemmerne forestår selv deres pr-aktiviteter gennem forbindelser og net.

Kommissionen støtter navnlig nettet via en help desk (Team Europe Information Service eller TEIS), der er rettet mod foredragsholderne. Formålet hermed er at give dem den dokumentation, de oplysninger og den uddannelse, der er nødvendig for at sikre nettets kvalitet. TEIS' budget i regnskabsåret 2000 (december 1999- november 2000) var på 667 148,30 EUR. Der blev desuden afholdt et møde for alle nettets medlemmer i september 2000 (udgift: 139 098,26 EUR). Det nuværende regnskabsår løber fra december 2000 til september 2001, og det afsatte budget er på 525 118,39 EUR.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1882/01

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(27. juni 2001)

Om: Præmier for markafgrøder (Sverige)

På området dyrepræmier agter Kommissionen i fremtiden at indføre en maksimumgrænse for støtte til dyr pr. bedrift og aldersklasse. Ville det ikke være hensigtsmæssigt også at indføre en sådan maksimumgrænse, f.eks. 50 ha, for støtte til markafgrøder, således at landbrugsbedrifterne kun kan modtage støtte inden for denne størrelsesorden?

Kan Kommissionen oplyse:

- hvor mange landbrugsbedrifter, der i Sverige omfatter over 50 ha,

- hvor mange landbrugsbedrifter, der i Sverige omfatter mindre 50 ha,

- hvilke besparelser en sådan foranstaltning ville medføre for området markafgrøder med hensyn til budgettet målt i absolutte tal og i procenter?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-1870/01, E-1871/01, E-1872/01, E-1873/01, E-1874/01, E-1875/01, E-1876/01, E-1877/01, E-1878/01, E-1879/01, E-1880/01, E-1881/01, E-1882/01, E-1883/01 og E-1884/01

(24. juli 2001)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0785/01

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Kommissionen

(7. marts 2001)

Om: Import af fisk til EU

I år 2000 blev der importeret 405 000 t fisk til Italien, hvoraf 56 % stammede fra lande i EU og de resterende 44 % fra tredjelande, bl.a. Argentina, Marokko, Thailand og Colombia.

Da ca. en fjerdedel af de importerede fisk fra sidstnævnte lande er opdrættede fisk, og da der eksisterer fællesskabsbestemmelser vedrørende sundhedssikkerheden i de bassiner på EU's territorium, der anvendes til fiskeopdræt, bedes Kommissionen give følgende oplysninger:

1. Føres der kvalitets- og sundhedskontrol med de fisk, der importeres fra tredjelande?

2. Har Kommissionen i de fiskeriaftaler, der er indgået med tredjelande, forudset foranstaltninger i lighed med dem, der gælder i EU, med henblik på at sikre et højt sundhedsniveau?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(2. maj 2001)

Import af fiskerivarer fra tredjelande er siden 1991 underlagt bestemmelserne i Rådets direktiv 91/493/EØF af 22. juli 1991 om sundhedsmæssige betingelser for produktion og afsætning af fiskerivarer(1).

1. I dette direktiv er der fastsat sundhedsmæssige betingelser og kontroltjek af fiskerivarer, der markedsføres i Fællesskabet. Dette vedrører både EF-produktionen og importen fra tredjelande. I direktivet er det fastsat, at de sundhedsmæssige betingelser for import af fiskerivarer fra tredjelande mindst skal svare til dem, der gælder for EF-produktionen.

2. For at fastsætte særlige importbetingelser for fiskerivarer fra et tredjeland skal Kommissionen efterprøve ovennævnte ækvivalens, hvorved der især skal tages hensyn til følgende:

- lovgivningen i tredjelandet;

- opbygningen af myndighederne i tredjelandet og deres inspektionstjenester;

- de nuværende sundhedsmæssige betingelser for produktion, oplagring og forsendelse af fiskerivarer til Fællesskabet

- tredjelandets garantier for overholdelse af normerne i bilaget til direktiv 91/493/EØF.

Efter EF-inspektørernes evalueringsrejse til tredjelandet godkendes tredjelandets myndigheder ved en kommissionsbeslutning, hvis alle betingelser opfyldes. Myndighederne bemyndiges således til at inspicere fiskerivarerne på grundlag af EF-normerne og til at undertegne sundhedscertifikaterne for eksport af sådanne varer til Fællesskabet.

(1) EFT L 268 af 24.9.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0648/01

af Isidoro Sánchez García (ELDR) til Kommissionen

(6. marts 2001)

Om: Kogalskabskrisen og ansøgerlandene

Kogalskabskrisen på Den Europæiske Unions område har medført social uro af et sådant omfang, at Kommissionen har udarbejdet en plan til imødegåelse af de problemer, der er opstået inden for oksekødssektoren og dens fødevarer i form af reformer af visse rådsforordninger.

På baggrund af, at visse ansøgerlande inden for kort tid vil tiltræde Den Europæiske Union, anmodes Kommissionen om at oplyse, om den overvejer en strategisk plan med henblik på at undgå, at kogalskabskrisen spredes til disse ansøgerlande.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(11. juni 2001)

Kandidatlandene er forpligtet til at overtage og gennemføre Fællesskabslovgivningen om bovin spongiform encephalopati (BSE) før tiltrædelsen. Det er Kommissionens ønske, at denne lovgivning gennemføres så hurtigt som muligt. Med henblik herpå vil Kommissionen afholde bilaterale tekniske møder med kandidatlandene for at afdække eventuelle vanskeligheder med hensyn til gennemførelsen af BSE-regelsættet.

Fællesskabet har opfordret kandidatlandene til at overtage det nye regelsæt for landbrugsområdet, der indeholder de beskyttelsesforanstaltninger, som kandidatlandene skal gennemføre for at forhindre spredningen af BSE, herunder forbud mod anvendelse af kød og benmel i foder til alle dyr, der anvendes til fødevarer, hensigtsmæssig behandling af højrisiko animalske affaldsprodukter, fjernelse af nærmere angivet risikomateriale og epidemiologisk overvågning.

Det fremgår af de udtalelser, som den Videnskabelige Styringskomité for den geografiske BSE-risiko på Cypern, i Den Tjekkiske Republik, Estland, Ungarn, Litauen, Polen og Den Slovakiske Republik for nylig er fremkommet med, at der er risiko for, at der findes BSE i disse landes kvægbestande. Det understreger behovet for at overføre og implementere Fællesskabets BSE-regelsæt så tidligt som muligt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0468/01

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(20. februar 2001)

Om: Reform af Kommissionen

Er den periode, der rent faktisk medgår til at kontrollere og betale en faktura blevet længere eller kortere siden indførelsen af fakturaregisteret?

Hvor lang tid går der i øjeblikket gennemsnitligt, fra en faktura modtages, til den betales?

Hvor lang en ekspeditionstid tilstræber Kommissionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(17. april 2001)

Det for alle Kommissionens tjenestegrene fælles informationssystem for registrering af fakturaer vil efter planen være disponibelt fra 1. juli 2001. Denne dato er fastsat under aktion 11 i Del II af hvidbogen Reformen af Europa-Kommissionen, som blev vedtaget den 1. marts(1). Indtil da anvender tjenestegrenene fortsat deres egne individuelle systemer.

I år 2000 gik der i gennemsnit 50,2 dage mellem modtagelse og betaling af fakturaer.

Kommissionen sigter mod inden 2002 at foretage 95 % af sine betalinger inden for 60 dage fra modtagelse af en gyldig betalingsanmodning. Dette mål er fastsat i aktion 10.

(1) KOM(2000) 200 endelig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1494/01

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(18. maj 2001)

Om: Tuberkulosetruslen

Hvilke ressourcer er der afsat eller vil der blive afsat til bekæmpelse af tuberkulose i Kommissionens støtteprogram til bekæmpelse af fattigdomsrelaterede sygdomme i udviklingslandene via DOTS-strategien (kortvarig behandling under nøje observation), som efter sigende kan have en succesrate på 99 %?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(28. juni 2001)

Det er meget vanskeligt at angive et specifikt beløb for Fællesskabets tildelinger til DOTS. De fleste af Fællesskabets midler på sundhedsområdet anvendes til støtte for aktioner til forbedring af tilrettelæggelsen, styringen og anvendelsen af nationale sundhedssystemer, herunder kontrolprogrammer for tuberkulose (TB). Disse midler har i stadig højere grad form af sektor- eller budgetstøtte frem for projektstøtte til sygdomsspecifikke programmer. En stor del af denne støtte kommer også nationale initiativer inden for TB-kontrol til gode.

Programmet for hurtigt indgreb mod TB, human immundefekt virus/erhvervet immundefekt syndrom (HIV/AIDS) og malaria(1) inden for rammerne af fattigdomslempelse udgør en omfattende approach for aktiviteter, der har betydning for hver af disse tre store smitsomme sygdomme. Formålet dermed er at forstærke virkningerne af de eksisterende konkrete aktiviteter, herunder for TB's vedkommende DOTS.

Alligevel er det på trods af det fremskridt, der har været registreret siden 1995, nødvendigt med en yderligere indsats for at fremme brugen af DOTS; alle muligheder for at benytte denne billige og effektive strategi til at formindske TB-sygeligheden og -dødeligheden er endnu ikke udnyttet, bl.a. som følge af tekniske problemer og de komplicerede behandlingsmetoder.

Kommissionen vil i de kommende fem år inden for det samlede budget for udviklingssamarbejde prioritere sundheds-, AIDS- og befolkningsaktiviteter (HAP) særlig højt. Med hensyn til forpligtelser tegnede HAP-aktiviteterne i 2000 sig for 8 % af udviklingsbudgettet (rundt regnet 800 mio. EUR), og denne andel vil vokse jævnt i takt med, at gennemførelseskapaciteten forøges. En del af den forøgede støtte vil blive anvendt til foranstaltninger, der er fastlagt i handlingsprogrammet for hurtigt indgreb, bl.a. foranstaltninger på områderne tuberkulose og DOTS.

Kommissionen er i færd med at udarbejde detaljerede arbejdsplaner og vil i samarbejde med især Verdenssundhedsorganisationen (WHO), men også andre berørte donorer, yderligere undersøge, hvilke muligheder der foreligger for at fremskynde og øge ressourcestrømmen til lande, der har et særlig stort behov for at bekæmpe tuberkulose og de øvrige store smitsomme sygdomme.

(1) KOM(2001) 96 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1005/01

af Mark Watts (PSE) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Fysisk planlægning omkring Fællesskabets lufthavne

Kan Kommissionen oplyse, i hvilket omfang den anser udarbejdelse af retningslinjer for fysisk planlægning omkring lufthavne (som der henvises til i meddelelsen om lufttransport og miljø af 1. december 1999), som et ansvarligt og afgørende skridt til en løsning på problemerne i forbindelse med flystøj ved Fællesskabets lufthavne?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio på skriftlige forespørgsler E-1005/01 og E-1006/01

(18. juni 2001)

Kommissionen anser hensigtsmæssige bestemmelser for anvendelsen af jorden omkring lufthavne for et vigtigt element i en politik, der sigter på at beskytte mennesker, der bor i nærheden af lufthavne, mod flystøj uden at det påvirker lufttransportoperationers økonomi uforholdsmæssigt.

Kommissionen erkender samtidig fuldt ud medlemsstaternes og de kompetente lokale myndigheders forret, når det drejer sig om bestemmelser og konkrete beslutninger på dette område. Den har ikke til hensigt at blande sig i den eksisterende ansvarsfordeling.

I betragtning af, hvor vigtige beslutninger om anvendelse af jorden rundt om lufthavne kan være for at nå det mål, der består i at forbedre støjsituationen, således at det antal mennesker, som lider alvorligt under flystøj nedskæres, har Kommissionen dog til hensigt at oprette en ekspertgruppe bestående af mennesker med direkte ansvar på dette område for at identificere bedste praksis på området. Kommissionen håber, at denne gruppes arbejde bliver gavnligt med henblik på at etablere henstillinger om fysisk planlægning, der kan forbedre balancen mellem miljømæssige, økonomiske og sociale forhold, samtidig med at ansvarsfordelingen respekteres.

Kommissionen kan ikke på nuværende tidspunkt angive en præcis tidsplan for offentliggørelse af en rapport.

Kommissionen sikrer bred høring og vil henvende sig til alle, der har en legitim interesse i sagen.

Oplysninger hidrørende fra gennemførelse af andre fællesskabsinstrumenter, f.eks. direktivforslaget vedrørende en vurdering og styring af ekstern støj(1) kan vise sig at være gavnlig for denne gruppe.

(1) EFT C 337 E af 28.11.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1269/01

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(26. april 2001)

Om: Biologisk behandling af biologisk nedbrydeligt affald

1. Har Kommissionen allerede haft lejlighed til at vurdere resultaterne den undersøgelse, som af L.M. Chu og A.D. Bradshaw har foretaget vedrørende værdien af pulveriseret affald som substitutionsprodukt inden for jordindvinding (Journal of Applied Ecology nr. 33, 1996, s. 851-865)?

2. Hvilke konklusioner har Kommissionen draget fra dette arbejde, og navnlig værdien af et sådant materiale i forbindelse med rekonstruktionen af gamle og lukkede stenbrud, miner og lignende forladte områder, der ikke er beregnede til produktion af levnedsmidler eller foderafgrøder, og som kan forventes at kræve påført over 200 tons pr. hektar?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. juni 2001)

Den generelle retlige ramme for affaldsforvaltning på EF-niveau er direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(1) som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991(2).

Artikel 4 i dette direktiv fastsætter, at:

Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at affaldet nyttiggøres eller bortskaffes, uden at menneskers sundhed bringes i fare, og uden at der anvendes fremgangsmåder eller metoder, som vil kunne skade miljøet, navnlig må der ikke:

- skabes risiko for hverken vand, luft eller jord, eller for fauna og flora

- forårsages gener ved støj eller lugt

- påføres landskaber eller områder af særlig interesse skade.

Det videnskabelige tidsskrift, det ærede medlem nævner, behandler overhovedet ikke problemer forbundet med langsigtede virkninger af pulveriseret affald på miljøet, navnlig forurening af grundvandet. Der er ingen oplysninger i publikationen om koncentrationen af tungmetaller eller organiske forbindelser i pulveriseret affald, og hvad der sker med dem på lang sigt, når dette affald spredes over ubrugt jord.

Forfatterne erkender selv, at Det eneste problem [med pulveriseret affald] er i hvilken grad det i nogle tilfælde ikke opfylder nationale eller statslige krav vedrørende toksiske stoffer.

Kommissionen mener, at anvendelsen af pulveriseret affald på landjorden (uafhængig af, hvad jorden bruges til, eller hvilken art det er) bør undersøges meget nøje for at undgå langsigtet miljøforurening. En begrænsning af den mængde pulveriseret affald (eller for den sags skyld andet affald med lignende træk) der spredes over jorden om året og pr. hektar kan være en forholdsmæssig foranstaltning med henblik på at nå dette mål.

(1) EFT L 78 af 26.3.1991.

(2) EFT L 194 af 25.7.1975.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1690/01

af Jean-Claude Fruteau (PSE) til Kommissionen

(6. juni 2001)

Om: Samhørighedspolitik

Den 31. januar 2001 fremlagde kommissær Barnier, der er ansvarlig for regionalpolitikken, anden beretning vedrørende økonomisk og social samhørighed for Europa-Parlamentet. I beretningen gøres der status over samhørighedspolitikken, der har fungeret siden 1989, og der opstilles helt konkret de første hovedpunkter for debatten om denne politiks fremtid i forbindelse med det udvidede EU.

Selv om det makroøkonomisk ser ud til, at samhørigheden er blevet styrket de seneste 20 år, må det konstateres, at ulighederne i størstedelen af medlemslandene uddybes.

Generelt synes de yderste randområder og især Réunion således ikke fuldt ud at nyde godt af denne dynamik, der konstateres i mange af Europas regioner. På Réunion er der i dag stadig 37 % arbejdsløse, deriblandt mange unge.

Ganske vist skulle udvidelsen yderligere forankre demokratiet på det europæiske kontinent, men den vil ikke blive uden konsekvenser for EU's mest sårbare regioner. Ud fra et simpelt regnestykke vil BNP-gennemsnittet pr. indbygger faktisk falde, og derfor risikerer de regioner, der for øjeblikket opfylder kriterierne under mål 1, hvilket er tilfældet med Réunion, på sigt at blive vilkårligt afskåret fra disse støttemuligheder.

Mener Kommissionen ud fra disse betragtninger, at BNP-gennemsnittet pr. indbygger stadig er et relevant kriterium?

Ville det ikke være mere hensigtsmæssigt at supplere dette kriterium med andre mere objektive kriterier, såsom arbejdsløshedsprocenten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(9. juli 2001)

Der er i den anden beretning om økonomisk og social samhørighed(1) redegjort for situationen i randområderne. Det fremgår af beretningens statistiske bilag, at Réunions bruttonationalprodukt (BNP) pr. indbygger mellem 1988 og 1998 er steget fra 43 % til 50 % af EU-gennemsnittet.

Regioner med geografisk betingede handicaps, herunder randområderne, er omfattet af prioriteterne for den kommende samhørighedspolitik. I beretningens konklusioner og henstillinger fastslås det blandt andet, at kriteriet med BNP pr. indbygger målt i købekraftsstandarder (KKS) samt dets anvendelsesniveau (nomenklatur for statistiske territoriale enheder NUTS-II) fortsat er særdeles relevante, sådan som det fremgår af den komparative analyse, der findes i første del af beretningen.

Kommissionen har indledt en bred debat om den kommende samhørighedspolitik, og kriterierne for støtteberettigelse vil i den forbindelse også blive behandlet. Kommissionen vil så til sin tid fremlægge forslagene for de øvrige institutioner.

På baggrund af de foreliggende oplysninger, og når der tages højde for det fortsat lave BNP pr. indbygger, er der ikke udsigt til, at Réunion ikke vil figurere blandt de mindre udviklede regioner i det udvidede EU, og at den strukturstøtte, som regionen modtager, skal ophøre.

(1) KOM(2001) 24 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1211/01

af Joan Colom i Naval (PSE), Concepció Ferrer (PPE-DE) og Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) til Kommissionen

(24. april 2001)

Om: Registrering af motorkøretøjer

Ifølge Rådets forordning (EF) nr. 2411/98(1) om gensidig anerkendelse af registreringslandets kendingsbogstaver for motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil ved kørsel inden for Fællesskabet er der intet til hinder for, at medlemsstaterne indfører særlige bestemmelser om, at tilhørsforholdet til en bestemt region kan fremgå af nummerpladen uden for det i bilaget til forordningen specificerede område.

Med den nylige proklamation af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder forankres beskyttelsen af den kulturelle mangfoldighed som en af Unionens opgaver.

I EF-traktatens artikel 151 hedder det, at Fællesskabet bidrager til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed og samtidig fremhæver den fælles kulturarv.

Er Kommissionen på denne baggrund enig i, at anbringelsen af et regionalt kendemærke på de nye spanske nummerplader vil være i overensstemmelse med traktatens ånd og bogstav?

(1) EFT L 299 af 10.11.1998, s. 1.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio på skriftlige forespørgsler E-1211/01 og E-1224/01

(21. juni 2001)

De nærmere regler om nummerplader til biler henhører hovedsagelig under medlemsstaternes kompetence, som anvender deres egen lovgivning inden for rammerne af Wien-konventionen fra 1968 om vejtrafik, indgået i regi af De Forenede Nationers Økonomiske Kommissionen for Europa. I denne konvention hedder det, at i den internationale trafik skal hvert motorkøretøj på bagsiden, ud over et registreringsnummer, bære et tegn, der viser, hvilken medlemsstat det er registeret i (f.eks.: E for Spanien).

Som følge af nærhedsprincippet griber Fællesskabet kun ind på dette område, hvis det er nødvendigt for at sikre fri bevægelighed for varer og personer i Fællesskabet.

I de seneste år har en række medlemsstater indført en standardnummerplade, som yderst til venstre indeholder et blåt felt med 12 gule stjerner, der repræsenterer det europæiske flag, samt registreringsmedlemsstatens kendingsbogstaver, den såkaldte europlade.

Da ikke alle medlemsstaterne anerkendte kendemærket på europladen, vedtoges Rådets forordning (EF) nr. 2411/98 af 3. november 1998 om gensidig anerkendelse af registreringslandets kendingsbogstaver for motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil ved kørsel inden for Fællesskabet(1). Formålet med forordningen er at give kendemærkerne på europladerne og de i Wien-konventionen foreskrevne kendemærker samme status ved kørsel inden for Fællesskabet.

Dette er den eneste fællesskabslovgivning, der vedrører nummerplader. I betragtning af de gode erfaringer med Wien-konventionen har Kommissionen ikke planer om at foreslå lovgivning med henblik på at harmonisere de nationale nummerplader og derfor tage stilling til, om de bør indeholde regionale eller andre kendemærker.

(1) EFT L 299 af 10.11.1998.