SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0633/03

af Charles Tannock (PPE-DE) til Rådet

(4. marts 2003)

Om: Kosovo, Irak og FN's Sikkerhedsråds myndighed

På et møde i Formandskonferencen den 18. februar 2003, hvortil alle Europa-Parlamentets medlemmer var indbud, sammenlignede den græske premierminister Costas Simitis i forbindelse med en redegørelse for konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde dagen før situationen i Irak med situationen i Kosovo, hvor han gjorde opmærksom på, at De Forenede Nationer havde givet tilladelse til magtanvendelsen.

Om end det i resolution 1203 (oktober 1998) krævedes, at Jugoslaviens og Kosovos Befrielseshær skulle overholde resolution 1199, samt at begge parter skulle samarbejde i forbindelse med internationale bestræbelser på at forbedre den humanitære situation og forhindre en humanitære katastrofe, indeholdt ingen af FN' Sikkerhedsråds resolutioner om Kosovo (1160, 1199, 1203 eller 1239), som blev vedtaget inden Nato's bombning af Forbundsrepublikken Jugoslavien, tilladelse til magtanvendelse. På trods af at denne tilladelse ikke forelå, blev bombningen af Jugoslavien støttet af alle EU's medlemsstater samt af mange af de, der er mest kritiske overfor den nuværende amerikanske regerings holdning til Irak, på trods af at Irak i de sidste tyve år har lidt under en langt større humanitær tragedie og at styret udgør en langt større trussel mod nabolandene.

Talte Simitis på Rådets vegne, da han opstillede denne sammenligning og i bekræftende fald hvilken FN-resólution henviste han til? Skulle Simitis' bemærkninger forstås som en kritik af Bush-regeringens holdning til De Forenede Nationer? I bekræftende fald ville Rådet erkende, at om end udenrigsminister Albrights over for den forestående konflikt i Kosovo rent faktisk valgte at gå uden om Sikkerhedsrådet og i stedet gennemtvinge sin egen løsning i Rambouillet (således at en skribent i New York Times i marts 1999 skulle skrive: Sikkerhedsrådet er kørt ud på et sidespor, da NATO stort set har overtaget forvaltningen af krisen og bestræbelserne på at finde en løsning. NATO vil varetage gennemførelsen af enhver fredsbevarende aktion og vil træffe afgørelse om magtanvendelse. Om end nogle europæiske lande ønsker, at Sikkerhedsrådet skal have et ord at sige, er det blevet udelukket fra at spille nogen rolle, navnlig af De Forenede Stater), har udenrigsminister Powell derimod virkeligt bestræbt sig på at inddrage De Forenede Nationer og overbevise FN om, at det skal opfylde sine forpligtelser til at afvæbne Irak, som både Sikkerhedsrådet og Den Europæiske Union har anmodet om?

Svar

(21. juli 2003)

Spørgsmålet fra det ærede medlem af Europa-Parlamentet om ligheder eller forskelle mellem kriserne i Kosovo og Irak, og den måde hvorpå USA har fulgt disse kriser op i Sikkerhedsrådet, er ikke blevet drøftet i Rådet.

Hvad angår Det Europæiske Råds konklusioner af 17. februar, som formandskabet forelagde for Europa-Parlamentet den 18. februar, og som det ærede parlamentsmedlem henviser til, holdt Det Europæiske Råd fast ved, at FN forbliver centrum for den internationale orden. Det erkendte samtidig, at hovedansvaret for afvæbning af Irak ligger hos Sikkerhedsrådet.

Det Europæiske Råd drøftede på ny Irak den 21. marts. Det noterede, at det, nu hvor den militære konflikt var begyndt, stod i en ny situation. Det Europæiske Råd gav udtryk for håb om at konflikten ville blive afsluttet med et minimum af lidelser og tab af menneskeliv, og gav tilsagn om aktiv deltagelse i humanitær bistand til det irakiske folk. Generalsekretær Kofi Annans forslag om, at de humanitære behov fortsat opfyldes gennem FN's olie for mad program, blev støttet af Rådet. Rådet var endvidere overbevist om, at FN fortsat skal spille en central rolle under og efter krisen, og gentog, at det går ind for, at FN kommer til at spille en væsentlig rolle i det internationale system, og at Sikkerhedsrådet skal have hovedansvaret for opretholdelsen af international fred og stabilitet.