SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0644/99

af Karl-Heinz Florenz (PPE) til Kommissionen

(16. marts 1999)

Om: Klimabeskyttelse i EU

Den Europaeiske Union forpligtede sig paa den 3. konference for parterne i rammekonventionen om klimaaendringer i december 1997 i Kyoto til at nedbringe CO2-emissionerne med 8 % inden 2010 i forhold til 1990-niveauet. Denne forpligtelse blev hovedsagelig bakket op af Forbundsrepublikken Tyskland.

Den tyske forbundsregering har nu desuden sat sig som maal "uigenkaldeligt" at opgive anvendelse af atomenergi. Forbundskansler Schroeder har i sin regeringserklaering herom anfoert, at Tyskland i stedet vil bruge stenkul og brunkul i en ny energi-mix.

Hvilke konsekvenser vil den tyske regerings nye energipolitiske maalsaetning faa for overholdelsen af Den Europaeiske Unions forpligtelser inden for rammerne af klimabeskyttelsesaftalen fra Kyoto? Hvordan vurderer Kommissionen, at den udvikling, der er indledt i Tyskland henimod en opgivelse af atomenergi, vil indvirke paa den klimabeskyttelse, der er noedvendig paa verdensplan?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard

(28. april 1999)

I Kyoto vedtog medlemsstaterne og Faellesskabet et emissionsreduktionsmaal paa -8 % for perioden 2008-2012 i forhold til 1990-niveauet for en kurv af 6 drivhusgasser, og ikke blot for kuldioxid (CO2). Paa EU-plan tegner Tyskland sig for den stoerste andel af EU's drivhusgasemissioner, og i 1990 laa Tysklands emissioner af de tre vigtigste drivhusgasser - CO2, methan og nitrogenoxid - paa 1 204 mio. t CO2-aekvivalent, hvilket svarer til 28,6 % af EU's samlede emissioner. Den tyske regering har ogsaa opstillet et maal paa nationalt plan, nemlig en reduktion i CO2-emissionerne paa 25 % i forhold til 1990-niveauet, inden udgangen af 2005.

I henhold til Kyoto-protokollens artikel 4 har medlemsstaterne og EU mulighed for at opfylde Kyoto-emissionsmaalet i faellesskab. I denne sammenhaeng vedtog medlemsstaterne paa miljoeraadsmoedet i juni 1998 en intern byrdefordeling af EU's maal paa -8 %. Tyskland accepterede et maal paa -21 % i den interne byrdefordeling. I 1995 var Tysklands drivhusgasemissioner ca. 12 % lavere end niveauet i 1990.

Tyskland vil foerst og fremmest opfylde sine Kyoto-forpligtelser gennem nationale politikker. Hver enkelt medlemsstat vil udvikle politikker og foranstaltninger, som giver dem mulighed for at opfylde deres forpligtelser paa den mest omkostningseffektive maade. Der vil ogsaa vaere behov for politikker og foranstaltninger paa EU-plan til at stoette og supplere medlemsstaternes indsats.

Med hensyn til hvilke konsekvenser Tysklands afkald paa kerneenergi vil faa for klimapolitikken, har Kommissionens holdning altid vaeret, at det er op til medlemsstaterne selv at afveje energipolitiske maalsaetninger, som f.eks. kerneenergiens rolle i energiforsyningerne, med de klimapolitiske maalsaetninger. Det er derfor op til den tyske regering at vurdere, hvilke foelger en saadan beslutning om udfasning af kerneenergi vil faa paa landets klimaforpligtelser og -politik. Kommissionen har i sine nylige meddelelser om klimaaendringer vist, at det er muligt at realisere betydelige reduktioner i drivhusgasemissionerne i alle de forskellige sektorer paa grundlag af bedre energieffektivitet, foranstaltninger paa efterspoergselssiden, anvendelse af vedvarende energi og "fleksible mekanismer".

Det er paa nuvaerende tidspunkt vanskeligt at vurdere, hvilke klimarelaterede virkninger Tysklands fravalg af kerneenergi vil faa, da der endnu ikke foreligger nogen oplysninger om, hvordan en saadan overgang til andre energiformer vil finde sted.