SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2849/99

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Afgørelsen om anvendelsesområdet for den nederlandske socialsikringsordning (ny KB 746)

Den 1. januar trådte der i Nederlandene en ændring af afgørelsen om anvendelsesområdet for socialsikringsordningen (ny KB 746) i kraft. I henhold til denne afgørelse anses pensionerede tjenestemænd, som oppebærer en langfristet udbetaling, og som bor i en anden EU-medlemsstat, ikke længere for at være forsikret. Efter manges opfattelse er denne afgørelse måske i strid med forordning 1408/71(1) og med europæisk retspraksis.

1. Ifølge svaret fra statssekretær Hoogervorst på spørgsmål af Verburg, medlem af Andetkammeret, deler den nederlandske regering ikke denne opfattelse. Statssekretæren henviser til Domstolens retspraksis, jf. dom af 11. juni 1998 i sag C-275/96 (Anne Kuusijärvi mod Riksförsäkringsverket), og til forordningens tekst, som ændret i 1991. Er Kommissionen enig i denne argumentation, og kan den oplyse, hvad sag C-275/96 skulle have med dette spørgsmål at gøre, da jeg ikke umiddelbart kan få øje på forbindelsen mellem sag C-275/96 og ovennævnte ændring?

2. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe, hvis den mener, at den omstridte ændring af den pågældende afgørelse ser ud til at være i strid med EU-bestemmelserne?

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. februar 2000)

Ifølge de oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, er det korrekt, at personer, som modtager langfristede ydelser fra den nederlandske socialsikring (WAO, AOW) der tildeles på grundlag af forudgående udøvelse af beskæftigelse i Nederlandene og som bor i en anden medlemsstat, fra den 1. januar 2000 ikke længere anses for at være dækket af den lovpligtige forsikring i Nederlandene. Denne lovændring indebærer, at der ikke længere skal indbetales obligatoriske bidrag, og at de pågældende personer ikke længere har ret til bl.a. familietillæg (AKW), efterladte- og børnepension (ANW) eller til dækning af særlige udgifter i forbindelse med lægebehandling (AWBZ). Personer på 65 år og derover har dog ret til at tegne en frivillig ANW-forsikring, således at deres efterladte er dækket af en social sikringsordning.

Spørgsmålet er, om denne lovændring er forenelig med fællesskabsretten, navnlig med visse bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet(1), således som de er fortolket af Domstolen bl.a. i dom C-275/96(2), der blev afsagt den 11. juni 1998 i Kuusijarvi-sagen. I denne dom fastslog Domstolen, at forordning (EØF) nr. 1408/71 ikke er til hinder for, at en medlemsstat i sin lovgivning stiller krav om, at en person, der helt er ophørt med at udøve erhvervsmæssig beskæftigelse i medlemsstaten, skal være bosiddende i den pågældende medlemsstat for at være omfattet af dennes lovgivning. Domstolen fastslog desuden, at en person, der flytter til en anden medlemsstat, hvor han bor sammen med sin familie, fortaber retten til fortsat at modtage familietillæg i medfør af denne lovgivning.

Kommissionen har modtaget en lang række klager fra personer, der berøres af denne ændring i Nederlandene, og har derfor anmodet de nederlandske myndigheder om yderligere oplysninger for at kunne tage stilling til dette komplicerede spørgsmål. Kommissionen gennemgår meget nøje det detaljerede svar, den har modtaget fra de nederlandske myndigheder.

(1) EFT L 28 af 30.1.1997 (berigtigelse).

(2) [Sml. 1998-I, s. 3419].