SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1573/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (6. maj 1997)

Om: Underentrepriser i tekstil- og beklaedningsindustrien

Der henvises til »meddelelse fra Kommissionen til Raadet, Europa-Parlamentet, Det OEkonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - underentreprisens konkurrenceevne i tekstil- og beklaedningsindustrien i Den Europaeiske Union« (KOM(96)0210).

Antallet af arbejdstagere i underentreprisen i tekstil- og beklaedningsindustrien anslaas til 800.000. Underleverandoererne staar over for store udfordringer, og deres situation er bestemmende for hele sektorens fremtid.

Formaalet med Kommissionens meddelelse er at stille forslag om et saet foranstaltninger og en stoettestruktur, som skal hjaelpe underleverandoersektoren med at forbedre dens konkurrenceevne. Med henblik herpaa boer man finde frem til, hvordan man kan byde paa en bedre kvalitet, fornyelse, paalidelighed og fleksibilitet.

Kommissionen bedes soerge for, at afgifter og sociale ydelser ikke belaster arbejdsmarkedet vaesentligt.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann (12. juni 1997)

Underentrepriser i tekstil- og beklaedningsindustrien paavirkes af en raekke omvaeltninger, som beroerer sektoren som helhed, og isaer den ukvalificerede arbejdskraft. Omvaeltningerne er knyttet til globaliseringen af produktionen, som medfoerer en stigende andel af lavtloenslande, variationen i efterspoergslen, distributionens voksende betydning, og aendringer i ordregivernes tilpasningsstrategier.

Underleverandoervirksomhederne har i oevrigt nogle konkurrencemaessige fordele, som betyder, at de kan forbedre deres produktivitet. Disse fordele vedroerer kvalifikationer, tjenesteydelser, en bedre anvendelse af fleksibel logistik, og produktkvalitetssystemer.

Efter offentliggoerelse af meddelelsen om underentrepriser, nedsatte Kommissionen sammen med arbejdsmarkedets parter et udvalg om underentrepriser, som skal spille en fremmende og aktiverende rolle. Hensigten er at sikre informationsformidling og formidling af bedste praksis paa europaeisk plan og derved oege antallet af virksomheder inden for sektoren, der deltager i foranstaltninger paa EU-niveau og nationalt plan i form af pilotprojekter.

Hvad angaar loenomkostningerne, mener Kommissionen, at de er af stor betydning inden for industrien (loen og sociale omkostninger men ogsaa beskatning) set i forhold til de samlede produktionsomkostninger, men de varierer alt efter den anvendte teknologi, den enkelte undersektor og det enkelte land. Generelt udgoer loenomkostningerne 40% af de samlede produktionsomkostninger i de industrialiserede lande. Der er imidlertid forskelle inden for Faellesskabet ikke blot hvad loennen angaar men ogsaa de sociale omkostninger og beskatningen.

I december 1994 fastlagde Det Europaeiske Raad i Essen faelles rammer for strukturreformer inden for arbejdsmarkedet, som medlemsstaterne skulle omsaette i deres nationale politikker. Foruden disse faelles rammer danner de nationale programmer grundlag for en aarlig opfoelgning paa europaeisk plan. Der er nu bred enighed i Europa om, at det er noedvendigt at vende de sidste 15 aars tendens til at koncentrere beskatning og sociale afgifter paa loenmodtagerne, hvis man skal fremme beskaeftigelsen og virksomhedernes konkurrenceevne. I Hvidbogen om »vaekst, konkurrenceevne og beskaeftigelse« ((KOM(93) 700. )) fra 1993 foreslaas en saadan tendensvending, men i de fleste medlemslande har den endnu ikke antaget konkret form.

Kommissionen anser det for meget vaesentligt, at man oeger informations- og erfaringsudvekslingen paa ovennaevnte omraade. I december 1996 godkendte Det Europaeiske Raad i Dublin Kommissionens forslag til en overordnet fremgangsmaade, som skal danne rammen om en struktureret udvikling af skatte- og afgiftsopkraevningssystemer, der favoriserer beskaeftigelsen og miljoeet. Det drejer sig isaer om at begraense konkurrencen paa beskatningsomraadet, da dennes ukontrollerede vaekst hindrer forsoegene paa at aendre skattestrukturerne.

Kommissionen vil imidlertid gerne understrege, at det er op til den enkelte medlemsstat at finde den bedste metode til at lempe de indirekte loenomkostninger (sociale bidrag, indkomstskatter) samt finde midlerne til at finansiere disse lempelser. Det er imidlertid vigtig, at lempelserne ikke foretages paa en konkurrenceforvridende maade, hvilket vil vaere tilfaeldet, hvis lempelserne maalrettes paa bestemte sektorer i oekonomien.