SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2765/02

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(1. oktober 2002)

Om: Forslag til direktiv om miljøansvar skriftlig forespørgsel P-2156/02 utilstrækkeligt svar overtrædelse af artikel 197 i EF-traktaten

1. Kommissionen blev i skriftlig forespørgsel P-2156/02(1) anmodet om at forelægge en fuldstændig og konkret liste over tilfælde, hvor der i henhold til forslaget til direktiv om miljøansvar skal anvendes et system med objektivt ansvar. Det blev korrekt slået fast, at dette er strengt nødvendigt for at gøre det muligt at fastlægge omfanget af anvendelsesområdet for systemet med objektivt ansvar. Kommissionens svar indeholder imidlertid kun generelle udsagn, som ikke er tilstrækkelige til at fastlægge omfanget af anvendelsesområdet, og derfor er det hverken i overensstemmelse med artikel 197 i EF-traktaten og heller ikke med princippet om den nødvendige gennemskuelighed og offentlighedens adgang til de europæiske institutioners arbejde. Som følge heraf anmodes Kommissionen på ny om at forelægge en fuldstændig liste over de konkrete tilfælde, hvor systemet med objektivt ansvar anvendes i overensstemmelse med forslaget, og at udtale sig om følgende påstand: forslaget til direktiv giver indtryk af, at der skal indføres et system med overvejende objektivt ansvar, medens en tilbundsgående undersøgelse afslører, at anvendelsen af dette system ikke er reglen, men undtagelsen.

2. Kommissionen bedes anføre grundene til, at den har vedtaget at medtage den i artikel 9, stk. 1, litra c), nævnte grund til undtagelse, selv om denne grund til undtagelse for det første blev forkastet i dens hvidbog, og for det andet fordi de andre internationale systemer med miljøansvar, herunder Europarådets Lugano-konvention af 1993, ikke indeholder denne grund til fritagelse.

(1) EFT C 301 E af 5.12.2002, s. 262.

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallströmpå skriftlige forespørgsler E-2765/02 og E-2766/02

(18. november 2002)

Som det fremgår af Kommissionens svar på det ærede medlems spørgsmål P-2156/02 indeholder dens forslag om miljøansvar en række undtagelser i artikel 9, stk. 1, litra c). Undtagelserne omfatter ikke tilfælde, hvor skaden skyldes en ulykke eller fejl ved den pågældende aktivitet, eller hvor driftsbetingelser eller grænseværdier i forbindelse med udførelsen af den pågældende aktivitet ikke er blevet overholdt. Det er ikke muligt at gå i nærmere enkeltheder, da ulykker, fejlfunktioner eller manglende overholdelse af gældende regler ikke kan foregribes.

Forslaget søger at opstille et grundlag for afværgelse og afhjælpning af miljøskader. Til dette formål angiver forslaget de omstændigheder, hvorunder de virksomhedsdrivende kan holdes ansvarlige, enten ud fra et bestemt grundlag eller på grund af deres fejl eller forsømmelighed, med forbehold af undtagelserne i bl.a. artikel 9, stk. 1, litra c). Der er derfor ikke nogen ubetinget regel for direkte ansvar.

Selv om hvidbogen om miljøansvar(1) ikke forudsatte undtagelsen i artikel 9, stk. 1, litra c), og selv om Lugano-konventionen(2) ikke indeholder en tilsvarende undtagelse, har Kommissionens forslag taget hensyn til indlæg, der blev fremsat i samrådsperioden, ikke mindst det synspunkt, at hvis der ikke forelå en sådan undtagelse, ville forsikringsbranchens evne til at yde tilstrækkelig forsikring mod miljøskader bliver stærkt begrænset.

Hvad angår de tilfælde, hvor farlige stoffer og præparater ikke kræver tilladelse fra Fællesskabet eller de nationale myndigheder, er Kommissionen ikke i besiddelse af nogen udtømmende liste for samtlige medlemsstaternes vedkommende. F.eks. har Belgien ifølge Kommissionens oplysninger ikke nogen generel godkendelsesordning for alle farlige stoffer og præparater(3) selv om en sådan ordning for forudgående godkendelse findes for bestemte produktkategorier, som er fremstillet af eller indeholder farlige stoffer eller præparater (f.eks. biocider eller pesticider). Der findes også regler, hvorefter de kompetente myndigheder i bestemte tilfælde kan forbyde markedsføring af et produkt eller forlange det trukket tilbage fra markedet, men sådanne indgreb indføres på ad hoc-basis og er ikke knyttet til noget godkendelsessystem.

At der i artikel 9, stk. 1, litra c) tages hensyn til de nationale godkendelsesordninger kan ikke i sig selv volde forstyrrelser på et indre marked, der endnu ikke eksisterer idet Fællesskabet på nuværende tidspunkt ikke har harmoniseret godkendelsen af farlige stoffer og præparater fuldt ud(4). Under alle omstændigheder skulle der ikke være nogen smuthuller, da en virksomhed enten må opfylde en gældende national godkendelsesordnings krav og betingelser eller, hvis en sådan ikke findes, undvære muligheden for at kunne påberåbe sig artikel 9, stk. 1, litra c).

Med hensyn til det direkte ansvar for overskridelse af emissionsgrænseværdien i godkendelsen er det korrekt, at et lovbrud ofte giver anledning til den formodning, at der foreligger en fejl. Kommissionen mener imidlertid, at direktivforslaget stadig giver den eksisterende nationale lovgivning øget værdi, da denne ikke i tilstrækkelig grad sikrer, at miljøskader, ikke mindst skader på biodiversiteten, bliver afhjulpet, heller ikke selv om det sker på grundlag af en fejlbaseret ansvarsordning.

Hvad bevisbyrden angår, giver forslaget medlemsstaterne et vist spillerum, da det ikke kræver nogen bestemt fordeling af bevisbyrden. Det bør imidlertid huskes, at den part, der hævder at være fritaget for en ansvarsforpligtelse, skal godtgøre de omstændigheder, der betinger fritagelsen. I praksis skal den kompetente myndighed påvise ansvarets tre grundbestanddele i tilfælde af miljøskader, som skyldes en af aktiviteterne i bilag I, nemlig skadens forekomst, en forsømmelse fra virksomhedens side og en årsagssammenhæng mellem disse to faktorer. Enhver virksomhed, der kræver fritagelse ved at påberåbe sig en af undtagelserne i forslagets artikel 9, må derfor bære bevisbyrden.

Kommissionen er ikke helt enig i, at det er lettere at påvise fejl fra virksomhedens side i tilfælde af ulykker. Det er ikke noget generelt princip, at en ulykke, som ikke skyldes naturfænomener eller force majeure, må antages at være opstået ved forsømmelighed fra virksomhedens side. En ulykke kan ske, selv om virksomheden har været tilstrækkelig omhyggelig.(5) Under sådanne omstændigheder er det nyttigt at kunne fritages for kravet om at skulle påvise fejl eller forsømmelighed fra virksomhedens side.

(1) KOM(2000) 66 endelig udg.

(2) Europa-Rådets konvention om erstatningsansvar for skade forårsaget af miljøfarlige aktiviteter, underskrevet i 1993 (ETS 150).

(3) En lov af 21. december 1998 ((Loi relative aux normes de produits ayant pour but la promotion de modes de production et de consommation durables et la protection de l'environnement et de la santé Wet betreffende de productnormen ter bevordering van duurzame productie- en consumptiepatronen en ter bescherming van het leefmilieu en de volksgezondheid) indeholder retsgrundlaget herfor, men de offentlige myndigheder synes ikke at have benyttet denne bemyndigelseslov til at indføre en ordning for godkendelse forud for grænseoverskridelse.

(4) Kommissionen er i færd med at foretage en fuldstændig gennemgang af sin politik for farlige stoffer se hvidbogen om en strategi for en ny kemikaliepolitik (KOM(2001) 88 endelig udg.).

(5) Det er formentlig en af grundene til, at mange nationale ansvarslovgivninger supplerer de almindelige fejlbaserede ansvarsregler med særlige regler for ansvar for produkter eller apparatur, som beviseligt er fejlbehæftede. Når en fejl i sådanne tilfælde er påvist, kræves det ikke, at der yderligere påvises fejl eller forsømmelighed fra producentens eller virksomhedens side.