SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2675/02

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(24. september 2002)

Om: Akvakultur og risici for miljøet og forbrugerne

I en undersøgelse foretaget af forbrugerorganisationerne i Portugal, Spanien, Belgien og Italien, og som er offentliggjort i tidsskriftet Proteste, nr. 228, bekræftes de oplysninger, som længe har været tilgængelige på internettet om, at de laks, som markedsføres i Europa, indebærer betydelige risici for forbrugernes helbred, især på grund af det meget høje PCB-indhold.

Den industrielle akvakultur, hvor der avles rovfisk, udgør i dag den største trussel mod en bæredygtig udvikling af fiskeriet på grund af det pres, som udøves på fiskene i naturen, hvoraf der fremstilles fiskemel, på grund af havforureningen og på grund af truslen mod de vilde eksemplarer af fiskearterne.

Kommissionen bedes besvare følgende spørgsmål:

1. Hvornår vil den iværksætte lovgivning om kontrol med forekomsten af PCB i fødevarer?

2. Mener den ikke, at den bør omformulere sit initiativ til en ændring af den fælles landbrugspolitik i lyset af de foreliggende oplysninger om de risici, som avl af rovfisk indebærer for en bæredygtig akvakultur?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(21. november 2002)

Forureningen af foder og fødevarer med dioxiner, furaner og polychlorerede biphenyler (PCB) udgør en risiko for folkesundheden. Derfor er det nødvendigt at træffe foranstaltninger til at begrænse graden af forurening med disse stoffer. Kommissionen har udarbejdet en samlet strategi for at nedbringe forekomsten af disse forurenende stoffer i miljøet og i foder og fødevarer, som er beskrevet i en meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg med titlen Strategi for Fællesskabet vedrørende dioxiner, furaner og polychlorerede biphenyler (PCB)(1).

Der er allerede fastsat grænseværdier for dioxiner og furaner i fisk ved Rådets forordning (EF) nr. 2375/2001 af 29. november 2001 om ændring af Kommissionens forordning (EF) nr. 466/2001 om fastsættelse af grænseværdier for bestemte forurenende stoffer i levnedsmidler(2). Ifølge denne forordning skal grænseværdierne tages op til revision senest den 31. december 2004 med henblik på, at også dioxinlignende PCB bliver omfattet af grænseværdier. Ved Kommissionens henstilling 2001/201/EF af 4. marts 2002(3) fastsættes kriterierne for overvågning af dioxiner og dioxinlignende PCB i en lang række foderstoffer og fødevarer, herunder fisk.

I ovennævnte meddelelse konstaterede Kommissionen desuden, at der bør udføres en risikovurdering af ikke-dioxinlignende PCB, og at der er behov for nyere data om forekomsten af disse forurenende stoffer i foderstoffer og fødevarer. Kommissionen har derfor anmodet Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler om at udføre en sådan risikovurdering. Kommissionen vil på den baggrund overveje, hvilke foranstaltninger der kan begrænse forekomsten af ikke-dioxinlignende PCB i hele fødekæden (foderstoffer og fødevarer). I mellemtiden har Kommissionen anmodet både myndigheder og erhvervsliv om også at overvåge forekomsten af ikke-dioxinlignende PCB i foderstoffer og fødevarer, navnlig i fisk og fiskevarer, og vil derefter samle resultaterne i én database. Kommissionen har endnu ikke modtaget omfattende beviser for et så højt indhold af PCB i laks på det europæiske marked, at det kan medføre væsentlige risici for forbrugernes sundhed.

Fællesskabets strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakulturindustri sigter mod at skabe de bedst mulige betingelser, som vil sætte akvakulturproducenterne i stand til at tilbyde et sundt produkt i de mængder, som markedet kræver, uden samtidig at ødelægge miljøet. Denne strategi er beskrevet i den nylige meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet med titlen En strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur(4). Strategien er udarbejdet inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik og fastlægger en plan for videreudviklingen af akvakultursektoren og skabelsen af sikre beskæftigelsesmuligheder, navnlig inden for fiskeriafhængige områder, men ikke på bekostning af miljø, fødevaresikkerhed eller kvalitet.

Kommissionen er ikke enig i, at fiskeopdræt udgør den største trussel mod en bæredygtig udvikling af fiskeriet. Den største trussel kommer snarere fra overfiskeri i naturen, for små mængder af modne fisk og den kendsgerning, at den europæiske fiskeriflådes kapacitet langt overstiger det, der er nødvendigt for at opretholde bæredygtigt fiskeri.

Hvad angår presset på fisk i naturen, har Kommissionen anmodet Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) om at gennemføre en evaluering af industrifiskeriets virkning på de marine økosystemer. Den vil fortsat overvåge industrifiskeriet for at sikre, at virkningerne heraf på fiskearter og andre marine arter til konsum forbliver begrænsede, og de nødvendige forbedrede forvaltningsforanstaltninger vil blive foreslået.

(1) EFT C 322 af 17.11.2001.

(2) EFT L 321 af 6.12.2001.

(3) EFT L 67 af 9.3.2002.

(4) KOM(2002) 511 endelig udg.