SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0685/01

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(8. marts 2001)

Om: Den fælles fiskeripolitik og ulovligt fiskeri Bekvemmelighedsflag

Et af de største problemer i øjeblikket inden for havfiskeri er at finde den påkrævede mekanisme til at tvinge stater, der ikke er medlemmer af internationale fiskeriorganisationer og opererer i farvande uden for kyststaternes jurisdiktionsområde, til at rette sig efter de regionale fiskeriorganisationers bestemmelser med henblik på bevarelse og fornuftig forvaltning af ressourcerne. Den kun langsomme udvikling i international havret gør det lettere for skibe under bekvemmelighedsflag, ja også skibe uden noget som helst flag, at drive fiskeri i internationale farvande på uansvarlig vis og uden respekt for hverken ressourcer eller havmiljø og på den måde underminere de planer for en fornuftig forvaltning af fiskeressourcerne og de foranstaltninger med henblik på et ansvarligt fiskeri, der er opnået enighed om inden for regionale organisationer som NAFO, NEAFC og ICCAT. Som det i øjeblikket udvikler sig inden for havretten, som foreskriver respekt for medlemsstaternes suverænitetsret og kun sjældent anerkender retten til at gribe ind, prøver medlemmerne af de internationale fiskeriorganisationer at løse problemet med tvangsforanstaltninger via indirekte mekanismer, hvor der lægges pres på de fartøjer, der ikke opfylder organisationernes normer for forvaltningen af ressourcerne. Dette sker generelt i form af foranstaltninger, der vanskeliggør afsætningen af disse fartøjers fangster, såsom forbud mod omladning og forbud mod losning i medlemsstaternes havne.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke data den har til rådighed vedrørende denne form for lovovertrædelser (de overtrædende fartøjers nationalitet, antal fartøjer, operationsområde, havne anvendt til losning, etc.), og om den har iværksat eller agter at iværksætte en tilbundsgående undersøgelse af denne problematik?

Hvilke løsninger på disse problemer foreslår Europa-Kommissionen i den nuværende situation?

Hvorledes kan det forhindres, at de ulovlige fangster fra fartøjer under bekvemmelighedsflag kommer ind på EU's marked?

Overvejer Europa-Kommissionen løsninger som dem, den allerede har foreslået i forbindelse med lignende problemer, såsom piratsøtransport af forurenende produkter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(24. april 2001)

Kommissionen er opmærksom på det problem, som det ærede medlem påpeger i forbindelse med bekvemmelighedsflag og et bæredygtigt og ansvarligt fiskeri.

Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at fiskeriet bør reguleres inden for rammerne af folkeretten og de regionale fiskeriorganisationer. Det bedste instrument til at indhente de nødvendige oplysninger om fartøjerne er således den aftale, som FAO (De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation) vedtog i november 1993 om i højere grad at få de fartøjer, der fisker på åbent hav, til at overholde

de internationale bevarings- og forvaltningsforanstaltninger. Herudover vil ratifikationen af New York-aftalen om bevaring og forvaltning af de zonegrænseoverskridende og stærkt migrerende fiskebestande (vedtaget af De Forenede Nationer i august 1995 og undertegnet i december 1995) også bidrage til reguleringen af fiskeriet på åbent hav og forpligte de lande, som ikke er medlem og som ikke deltager i de regionale fiskeriorganisationer, til i højere grad at deltage i et internationalt samarbejde. Kommissionen satser således i første række på, at de to nævnte aftaler bliver ratificeret så hurtigt som muligt, så de kan tages i anvendelse.

Med hensyn til det ærede medlems spørgsmål vedrørende overtrædelser vil Kommissionen på grundlag af Kommissionens forordning (EF) nr. 2740/1999 af 21. december 1999 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1447/1999 af 24. juni 1999 om fastsættelse af en liste over de former for adfærd, der er en alvorlig overtrædelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik(1), for første gang få indberettet oplysninger fra medlemsstaterne. Kommissionen vil herefter forelægge Rådet, Parlamentet og Det Rådgivende Fiskeriudvalg en samlet oversigt for hver enkelt medlemsstat over de indkomne oplysninger. Hvad angår ikke-EF-både, er der i de fleste regionale fiskeriorganisationer et overensstemmelsesudvalg (jf. den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT), Den Interamerikanske Kommission for Tropisk Tunfisk (IATTC), Organisationen for Fiskeriet i Det Nordvestlige Atlanterhav (NAFO) og Kommissionen for Fiskeriet i Det Nordøstlige Atlanterhav (NEAFC)).

På EF-niveau har al lovgivning, herunder især Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik(2), til formål at styrke kontrollen af fiskeriaktiviteterne, lige fra fangsten til markedsføringen. Den internationale handlingsplan mod illegalt, ikke reguleret og ikke anmeldt fiskeri, som Kommissionen og medlemsstaterne aktivt har bidraget til, omfatter forskellige foranstaltninger, hvis formål er at afskaffe det illegale fiskeri, f.eks. kontrol af statstilhørsforhold, kontrol og overvågning af fiskeriet lige fra start til landing og anvendelse af internationale markedsforanstaltninger. I planen understreges hovedsagelig flagstatens og havne- og importstatens ansvar.

Angående det illegale fiskeris adgang til EF-markedet er det med den internationale handlingsplan blevet godkendt, at der anvendes internationale og multilaterale foranstaltninger til at bekæmpe handlen med produkter fra illegalt fiskeri, idet der opfordres til at tage sanktioner i brug. Herudover har de regionale fiskeriorganisationer bevist, at det kan lade sig gøre at forbyde indførslen af produkter fra illegalt fiskeri på EF-markedet (jf. rød tun og ICCAT) og at kontrollere fangsterne ved hjælp af fangstmeddelelser (jf. CCAMLR (konvention om bevarelse af de marine levende ressourcer i Antarktis), IATTC og ICCAT).

Kommissionen har deltaget i FAO's og IMO's (den internationale søfartsorganisation) fælles arbejdsgruppe om flagstatens kontrol af fartøjerne. Det kræves således i den internationale handlingsplan, at forbindelserne mellem FAO og IMO styrkes, bl.a. med det formål at få fastlagt det egentlige forhold mellem fartøjet og staten (artikel 91 i havretskonventionen).

(1) EFT L 328 af 22.12.1999.

(2) EFT L 261 af 20.10.1993.