SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1714/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(14. juni 2001)

Om: Forskellige behov i forbindelse med rentesatser som følge af forskellig og tidsmæssig forskudt økonomisk udvikling i forskellige områder

1. Husker Kommissionen, at der i marts og april, bl.a. fra amerikansk side, blev udøvet pres for at opnå en nedsættelse af Den Europæiske Centralbanks rentesatser, men at denne rentesænkning først ikke blev gennemført med den begrundelse, at den ville kunne øge inflationen inden for euro-området?

2. Mener Kommissionen, at inflationsfaren var forsvundet på det tidspunkt i maj, hvor renten faktisk blev nedsat, da væksten i pengemængden ifølge nye statistikker var mindre end oprindelig ventet?

3. Er Kommissionen bekendt med en undersøgelse foretaget af den nederlandsk-belgiske bankgruppe ING, der forudsiger, at de økonomier, der er med i euro-området, vil fjerne sig mere og mere fra hinanden, fordi medlemsstaterne og regionerne vil specialisere sig i f.eks. high-tech, grøntsagsdyrkning eller autoproduktion, og at der derfor i de enkelte områder vil opstå særlige konjunkturhøjdepunkter, der ikke forløber synkront?

4. Kan Kommissionen bekræfte, at den rentesats, ECB har fastholdt siden begyndelsen af 1999, navnlig har haft positive konsekvenser for Frankrig, som det i den periode er lykkedes at kombinere lav inflation med en imponerende vækst i beskæftigelsen?

5. Hvorledes vurderer Kommissionen publikationer, der hævder, at Tyskland har behov for en rentesænkning for at stimulere økonomien, mens Nederlandene har behov for en renteforhøjelse for at modvirke den stigende inflation, hvilket også gælder Portugal og Irland for at stoppe disse landes overophedede vækst?

Kilde: Det nederlandske dagblad Rotterdams Dagblad af 18. maj 2001. Financial Times' homepage af 23. maj 2001.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(18. september 2001)

1. Kommissionen erindrer, at Den Europæiske Centralbank (ECB) i marts og april 2001 fra forskellig side blev opfordret til at sænke rentesatserne. Nogle af disse anmodninger kom fra USA.

Der blev ikke gennemført nogen rentesænkning i marts og april 2001. Denne undladelse af at sætte renten ned kan naturligvis ikke blot tilskrives nogle få faktorer. Da ECB's hovedmål er prisstabilitet, kan det imidlertid konkluderes, at undladelse af at gennemføre nogen rentesænkning er tegn på, at ECB har ment, at der var en øget risiko for at bringe prisstabiliteten i fare ved at sænke rentesatserne.

2. Inflation kan være forårsaget af mange forskellige ting. Da inflation er et pengemæssigt fænomen, kan en for hurtigt vækst i pengemængden resultere i et fremtidigt inflationspres. En langsommere vækst i pengemængden end oprindelig målt, kan derfor medføre en mindre risiko for prisstabilitet end oprindelig antaget.

Eksemplet med ECB's justering af M3-væksten i nedadgående retning viser, at inflationspresset, som kom til udtryk ved en stærk vækst i pengemængden i 1999 og 2000, var overvurderet i en periode.

Kommissionen mener derfor ikke, at risikoen er aftaget på grund af nye statistikker. Det er kun risikovurderingen, der er blevet ændret.

3. Kommissionen er ikke bekendt med den omtalte undersøgelse, der er gennemført af den nederlandsk-belgiske bankgruppe ING. Kommissionen er dog klar over, at der er makroøkonomiske forskelle, især hvad angår økonomisk vækst og inflation. I sine regelmæssige analyser holder Kommissionens tjenestegrene nøje øje med de makroøkonomiske forskelle blandt euro-medlemsstaterne.

Specialiseringen i regionerne indebærer imidlertid ikke nødvendigvis langsigtede forskelle, hvilket der foreligger historisk bevis for i de europæiske lande.

4. Ifølge Kommissionens seneste makroøkonomiske prognose havde Frankrig lav inflation i 1999 og 2000 (henholdsvis 0,6 % og 1,8 %), medens væksten i bruttonationalproduktet (BNP) var på 2,9 % og 3,2 % i disse år. Prognosen for indeværende år og næste år viser en fortsat kraftig økonomisk vækst (henholdsvis 2,9 og 2,8 %), medens inflationen forventes fortsat at ligge under gennemsnittet i euroområdet i begge år (1,3 og 1,6 % i forhold til 2,2 og 1,8 % for euroområdet som helhed). Den vækst der blev opnået i Frankrig lå tæt på resultatet for euroområdet som helhed (en forskel på højst 0,4 procentpoint i 1999). Med hensyn til prognosen viser de seneste data, at tallene i forårsprognosen ligger i overkanten af de mest optimistiske forventninger. For eksempel er det harmoniserede indeks for forbrugerprisinflationen (HICP) steget støt i de seneste måneder og nåede i maj op på 2,5 % (i forhold til 2,0 % i april og 1,4 % i marts).

Disse resultater betragtes som favorable, men det er vanskeligt at nævne en enkelt faktor i det mix af faktorer der har dannet grundlag for denne udvikling. Pengepolitikken er en af forklaringerne. Forskellige myndigheder har truffet forskellige foranstaltninger, og den private sektors adfærd har også spillet ind. Da pengepolitikken er den samme for alle medlemsstater, kan det undre, at den samme politik har været fordelagtig for en enkelt medlemsstat og ikke udløst tilsvarende virkninger i de øvrige medlemsstater.

5. Pengepolitikken i euroområdet føres for euroområdet som helhed (One size fits all). Da konjunkturforholdene i medlemsstaterne og strukturerne er forskellige, vil denne politik give forskellige resultater på pengeområdet i de forskellige økonomier i euroområdet. Det er det specielle ved ØMU'en. Det betyder, at der i en medlemsstat skal anvendes andre økonomiske politikker for at akkommodere pengepolitikken.