SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1043/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(3. april 2001)

Om: Kommissionens strategi for at øge arbejdstagernes mobilitet som led i politikken for fremme af beskæftigelse i ugunstigt stillede områder

Forud for Det Europæiske Råds møde i Stockholm udtalte kilder i Kommissionen, at der var behov for at fremme arbejdskraftens mobilitet i Den Europæiske Union på grund af manglen på arbejdskraft på de nye teknologiske områder. Der mangler 800 000 personer, et tal som vil kunne nå op på 1,5 millioner i løbet af de kommende år ifølge kommissæren med ansvar for beskæftigelse og sociale anliggender, Anna Diamantopoulou.

Mener Kommissionen ikke, at forsøget på at løse dette problem blot ved at øge arbejdstagernes mobilitet frem for at prøve på at støtte den økonomiske udvikling og beskæftigelsen i de ugunstigt stillede områder, hvorfra der kommer veluddannede arbejdstagere inden for teknologi, vil føre til en uønsket vandring til storbyerne med en afvandring fra det øvrige Europa til følge, hvad der vil være i strid med EU's regional- og beskæftigelsespolitik til fordel for områder med en lav gennemsnitsindkomst

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(6. juni 2001)

Formålet med Kommissionens strategi over for udfordringen med de nye europæiske arbejdsmarkeder er - som bebudet i meddelelsen til Rådet af 28. februar 2001, Nye arbejdsmarkeder i EU, der er åbne for alle og giver adgang for alle(1) og som beskrevet for Det Europæiske Råd i Stockholm - at erkende de igangværende forandringer på det europæiske arbejdsmarked og på fremsynet vis støtte udviklingen af færdigheder og af potentialet for geografisk mobilitet. Knaphed eller flaskehalse med hensyn til kvalifikationer i visse sektorer og især inden for informations- og kommunikationsteknologi (IKT) kræver en langsigtet strategi for at udvikle de rette menneskelige ressourcer. Efterslæbet kan dog også mildnes på kortere sigt gennem en aktiv mobilitetspolitik. Princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed er en af de grundlæggende rettigheder, som er nedfældet i EF-traktaten. I praksis hindrer adskillige barrierer imidlertid arbejdstagere i at udøve denne rettighed og derfor også arbejdsgivere i at rekruttere personale fra en bredere, europæisk pulje af arbejdskraft. Som forberedelse til sin bebudede handlingsplan med henblik på at gøre de europæiske arbejdsmarkeder åbne og tilgængelige for alle inden 2005 er Kommissionen i færd med at nedsætte en højtstående taskforce om kvalifikationer og mobilitet, og denne arbejdsgruppe skal melde tilbage med en rapport inden årets udgang.

På Det Europæiske Råd i Stockholm var der enighed om, at moderniseringen af arbejdsmarkedet og af arbejdskraftens mobilitet måtte stimuleres, og at eksisterende barrierer måtte nedbrydes for at skabe større tilpasningsevne. I dette øjemed vedtog Rådet, at forslaget til Parlamentets og Rådets henstilling om mobilitet i Det Europæiske Fællesskab for studerende, personer under erhvervsuddannelse, unge volontører, undervisere og erhvervslærere(2) skulle vedtages inden juni 2001, og at medlemsstaterne sideløbende skulle gennemføre handlingsplanen vedrørende mobilitet (vedtaget på Det Europæiske Råd i Nice). Rådet besluttede desuden, at Kommissionen skulle samarbejde med nationale og lokale myndigheder, arbejdsformidlingstjenester og andre relevante parter om inden 2001 at vurdere gennemførligheden af at få etableret et europæisk informationsnetsted om mobilitet med det hele samlet. Dette skulle primært finde sted ved, at arbejdsformidlingstjenesterne fik adgang til en Europa-omspændende database indeholdende jobtilbud, curriculum-vitae'er og uddannelsesmuligheder. Denne indsats for udviklingen af en job- og uddannelsesdatabase (med tværeuropæisk sammenkobling) bekræfter de forhåbninger, som i så henseende blev udtrykt af Det Europæiske Råd på mødet i Lissabon i marts 2000, og som allerede indgår i retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik for 2001(3).

Udviklingen af de nye arbejdsmarkeder og arbejdstagernes forøgede muligheder for at udøve deres ret til fri bevægelighed må ses som et supplement til de igangværende bestræbelser for at støtte lokale økonomier og skabelsen af jobmuligheder i mindre udviklede regioner. Fællesskabets engagement i den retning ses tydeligt i kraft af de forskellige strukturfonde, som især støtter regional udvikling, landbrugsreformer, beskæftigelse og erhvervsuddannelse samt infrastrukturudvikling. Nogle af de nye arbejdsmuligheder, der skabes ude i regionerne, giver ikke alene beskæftigelse til flere af de lokale indbyggere, men kan også tiltrække arbejdstagere fra andre regioner eller medlemsstater. I grænseregionerne, hvor jobpuljerne supplerer hinanden, vil de reducerede mobilitetshindringer medvirke til lokal udvikling via et forøget antal grænsependlere.

(1) KOM(2001) 116 endelig udg.

(2) KOM(1999) 708 endelig udg.

(3) Rådets afgørelse 2001/63/EF af 19. januar 2001 - EFT L 22 af 24.1.2001.