DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/499

(2004/C 84 E/0577)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3042/03

af Bill Miller (PSE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om: Opstilling af telekommunikationsmaster

Den hurtige ekspansion inden for telekommunikation har skabt et større behov for master. Har Kommissionen fastlagt nogle retningslinjer for placeringen af disse master som følge af den øgede opmærksomhed om de mulige sundhedsrisici? I benægtende fald, har Kommissionen kendskab til nogle retningslinjer, som medlemsstaterne har fastlagt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(11. november 2003)

Placeringen af mobiltelefonmaster er et spørgsmål, som stadig giver anledning til bekymring i offentligheden, som det ærede medlem nævner. Kommissionen har allerede modtaget en række skriftlige forespørgsler fra Parlamentet vedrørende dette emne (f.eks. E-1155/03 fra Mario Mauro og Giuseppe Gargani (1), E-2821/02 fra Jules Maarten (2), E-2900/02 fra Hiltrud Breyer (3) og E-2901/02 fra Hiltrud Breyer (4)).

Rådet har den 12. juli 1999 vedtaget henstilling 1999/519/EØF til medlemsstaterne om begrænsning af befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter fra 0 Hz til 300 GHz (5). Hvis basisrestriktionerne og referenceniveauerne i henstillingen overholdes til fulde, sikres der et højt beskyttelsesniveau mod akutte og langsigtede virkninger af ikke-ioniserende stråling for hele spektret. De anbefalede grænseværdier omfatter en sikkerhedsfaktor på 50 for at tage højde for eventuelle langsigtede virkninger inden for hele frekvensområdet og også for at beskytte mod de endnu ikke dokumenterede ikke-termiske virkninger.

Rapporten om sundhedsvirkningerne af eksponering for elektromagnetiske felter fra Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø, som blev offentliggjort den 30. oktober 2001, har bekræftet gyldigheden af grænseværdierne for radiofrekvenser og mikrobølger i Rådets henstilling. Denne opfattelse er i overensstemmelse med andre nationale og internationale evalueringer af den videnskabelige litteratur på dette område.

Der er ikke overensstemmelse mellem offentlighedens opfattelse af de risici, som masterne medfører, og de målte eksponeringsniveauer. Det ser ud til, at den vigtigste årsag hertil er den ekstremt hurtige udbredelse af mobiltelefonnetværk i de senere år, som i mange tilfælde har fundet sted uden forudgående offentlig høring.

Målinger udført i de forskellige medlemsstater har vist, at det niveau, som befolkningen er udsat for, normalt ligger under (med en faktor på normalt 100 til 100 000) de af Rådet anbefalede grænseværdier. Almindeligvis er sikkerhedszonen omkring sendemasterne mellem 4 (typisk laveffektbasestation i byområde) og 10 (højeffektbasestation på landet) meter horisontalt og mindre end en meter vertikalt. Under normale omstændigheder er afstanden til befolkningen dog langt større. Eftersom eksponeringen falder overproportionelt med afstanden, er de reelle eksponeringsværdier langt lavere. Mobiltelefoners eksponeringsværdier og eksponeringsværdierne tæt på radiosendere, hvoraf mange har været anvendt i mange år, er meget større.

Kommissionen er opmærksom på, at der i visse medlemsstater findes lokale regler for placeringen med bestemmelser om en såkaldt sikkerhedsafstand på 500 m og derover. Det kan på grundlag af ovenstående konkluderes, at disse regler ikke har noget videnskabeligt grundlag. De fleste medlemsstater baserer deres sundhedsforskrifter på Rådets henstilling og kræver, at masternes placering er i overensstemmelse med begrænsningerne heri.

Kommissionen gav de europæiske standardiseringsorganisationer mandat til at udarbejde forslag til harmoniserede europæiske standarder, der skulle sikre, at befolkningen ikke udsættes for påvirkninger, der ligger over de grænseværdier, som Rådet har anbefalet. Den første af disse standarder (EN 50385) har allerede fået retsvirkning inden for rammerne af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF af 9. marts 1999 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse (6), i henhold til hvilket fabrikanter forpligtes til at sikre, at deres produkter ikke må medføre negative sundhedspåvirkninger, når de anvendes efter hensigten. Yderligere standarder er under udarbejdelse og vil standardisere metoder til etablering af området omkring basestationer, inden for hvilke de anbefalede grænseværdier vil blive overskredet samt in-situ målemetoder.

Selv om der findes begrænsninger og standarder, som, så vidt vi ved, beskytter borgerne mod eventuelle negative sundhedspåvirkningen, følger Kommissionen nøje eventuelle nye videnskabelige resultater på dette område, for at kunne tage hensyn til eventuelle nye videnskabelige påvisninger, som der hidtil ikke er blevet taget hensyn til.

Baseret på den bedste tilgængelige videnskabelige rådgivning kan det derfor konkluderes, at GSM-antenner, hvis de er installeret så sikkerhedskravene i Rådets henstilling er opfyldt, ikke kan være årsag til sundhedsmæssige problemer.

(1) EFT C 301 E af 5.12.2002.

(2) EFT C 192 E af 14.8.2003, s. 77.

(3) EFT C 110 E af 8.5.2003.

(4) EFT C 161 E af 10.7.2003, s. 52.

(5) EFT L 199 af 30.7.1999.

(6) EFT L 91 af 7.4.1999.