SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1127/02

af Luciana Sbarbati (ELDR) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: Fiskeri og havressourcer

Fiskeriet er et af de erhverv, som i Europa og i særdeleshed i Italien har en betydelig socioøkonomisk indvirkning, idet det omfatter små fartøjsejere, andelsforeninger og store virksomheder og sammenlagt beskæftiger de tusinder af arbejdstagere, fanger tusinder af tons fisk og har en omsætning på snesevis af millioner euro.

- Det grundlæggende princip for fællesskabsdirektiverne vedrørende fiskeri er at yde støtte til foranstaltninger med henblik på at tilpasse flådernes kapacitet til ressourcerne.

- Ved udarbejdelsen af fællesskabspolitikkerne tages der i høj grad hensyn til miljøindvirkningen af visse foranstaltninger.

- Ved udarbejdelsen og anvendelsen af fællesskabsdirektiverne vedrørende fiskeri tages indvirkningerne for de beskæftigede og de biologiske ressourcer i betragtning, idet der aldrig ses bort fra havets reelle og fastslåede produktionskapacitet.

- Andre internationale organer har udtalt sig om emnet, f.eks. FAO, som har udarbejdet en adfærdskodeks for et ansvarsbevidst fiskeri.

Fiskerierhvervet må kæmpe imod to vanskeligheder nemlig et fald i fangstkapaciteten (undersøgelser foretaget af Det Nationale Forskningsråd i Ancona Italien) samt et stigende antal både i samme havområde, hvilket inden for den nærmeste fremtid kan føre til et sammenbrud af havressourcerne, således som det hævdes af IRPEM (Forskningsinstituttet for Havfiskeri).

Kan Kommissionen redegøre for, om medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af fællesskabsdirektiverne har mulighed for at skabe konkurrence mellem fiskerflåder, der tilhører forskellige regioner inden for samme land eller mellem flåder fra samme region, hvilket for øjeblikket finder sted i Italien, nemlig i regionen Marche, fordi landbrugs- og skovministeriet har givet fartøjer fra provinsen Ascoli tilladelse til at fiske i Ancona-området med betydelige økonomiske og sociale konsekvenser til følge og med indvirkning på den offentlige orden, med fald i kapaciteten og kvaliteten af fangsterne i samme havområde og til skade især for de små fartøjsejere?

Kan Kommissionen forklare, om det er muligt at styre den nuværende krise med anvendelse af de støtteinstrumenter, der er fastlagt i forordning (EF) nr. 2792/1999(1), artikel 16, stk. 1, litra c, som foreskriver en genoprettelsesplan for ressourcer, der er truet af udryddelse i stedet for, som det relevante ministerium har gjort, at flytte fiskerflåderne, eller om der forefindes andre fællesskabsinstrumenter, der er egnet til at takle en sådan situation?

(1) EFT L 337 af 30.12.1999, s. 10.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. maj 2002)

Fordeling af fiskerirettigheder mellem en medlemsstats fiskerfartøjer er et anliggende, som den pågældende medlemsstat er ansvarlig for. I det foreliggende tilfælde bør virkningerne af den beskrevne situation, som f.eks. en konflikt mellem lokale fiskerflåder, evalueres og afhjælpes af de italienske myndigheder, idet det forudsættes, at en forhøjelse af fiskerirettighederne ikke fører til en overudnyttelse af ressourcerne.

Efter artikel 16, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet kan medlemsstaterne yde godtgørelse til fiskere og fartøjsejere for midlertidigt aktivitetsophør, hvis der fremlægges en plan for genoprettelse af udryddelsestruede ressourcer. I tilfælde af uforudsigelige begivenheder, bl.a. som følge af biologiske årsager (artikel 16, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 2792/1999), kan godtgørelsen ydes i en periode på højst to måneder om året. Denne mulighed kan anvendes, hvis Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF) afgiver positiv udtalelse om den tilsvarende genoprettelsesplan. Det skal dog understreges, at denne type støtte har til formål at bidrage til at genoprette truede ressourcer, og ikke til at løse konflikter om rettigheder til ressourcer. Ophørsstøtten skal desuden bidrage til at afhjælpe kortfristede vanskeligheder i forbindelse med genoprettelsen af bestande. Begivenheder, der ofte gentager sig i fiskeriet, bør afhjælpes gennem flerårige forvaltningsplaner, hvis gennemførelse sektoren selv varetager.