SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0744/00

af Daniela Raschhofer (NI) til Kommissionen

(13. marts 2000)

Om: Støtte til sydtyrolere, som er blevet idømt straffe af italienske domstole i modstrid med bestemmelserne i Den Europæiske Menneskerettighedskonventionen

I 1960'erne blev sydtyrolere idømt livsvarige fængselsstraffe i Italien, som de til dels endnu ikke har afsonet. Dette gælder især for de personer, som af de italienske domstole er blevet idømt livsvarige fængselsstraffe in absentia på grund af påståede voldsforbrydelser. De omfattende undersøgelser og retssager i Østrig, der også blev gennemført under deltagelse og høring af de italienske parter, viser dog med sikkerhed, at anklagen om voldsforbrydelser i hvert enkelt retssag var ubegrundet. På grund af de talrige kendelser, der er blevet afsagt af de højeste domsstole i Forbundsrepublikken Tyskland (Forbundsforfatningsdomstolen, Forbundsdomstolen) og af Forvaltningsdomstolen i Republikken Østrig udgør disse sydtyrolske retssager ved de italienske domstole en krænkelse af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.

Kommissionen bedes besvare følgende spørgsmål:

1. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe, således at Italien ophæver de domme, der er blevet afsagt mod sydtyrolske aktivister i 1960'erne i strid med menneskerettighederne?

2. Er Kommissionen i givet fald rede til at forelægge dette problem for De Europæiske Fællesskabers Domstol med henblik på en afgørelse herom?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(12. maj 2000)

1. I artikel 6 (tidl. artikel f), stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Union står der: Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati, og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, der alle er principper, som medlemsstaterne har til fælles.

I afsnit 2 står der endvidere, at Unionen respekterer de grundlæggende rettigheder, således som de garanteres ved den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og således som de følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, som generelle principper for fællesskabsretten.

Det skal bemærkes, at disse bestemmelser vedrører Unionen, men ikke de enkelte medlemsstater. I henhold til artikel 7 i traktaten om Den Europæiske Union er det kun i tilfælde af at en medlemsstat groft og vedvarende overtræder principper i artikel 6, stk. 1, at der kan blive tale om at iværksætte en proces.

Hvis der ikke er tale om en overtrædelse af fællesskabsretten, kan Kommissionen heller ikke træffe andre retslige forholdsregler med udgangspunkt i artikel 226 (tidl. artikel 169) i traktaten om oprettelse af det Europæiske Fællesskab. Der er i det foreliggende tilfælde ikke tale om en overtrædelse af fællesskabsretten.

2. Hverken traktaten om Den Europæiske Union eller traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab giver Kommissionen mulighed for at indbringe sager om medlemsstaternes overtrædelse af menneskerettighederne for Domstolen, hvis disse sager ikke har nogen relation til anvendelsen af fællesskabsretten.

Hvis de berørte personer mener, at Italien har overtrådt de rettigheder, som den europæiske menneskerettighedskonvention garanterer dem, kan de med udgangspunkt i artikel 34 i konventionen indbringe sagen for Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg. Det skal i den forbindelse imidlertid bemærkes, at artikel 35, stk. 1, i konventionen indeholder en forældelsesfrist på 6 måneder.