SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0360/01

af Werner Langen (PPE-DE) til Kommissionen

(8. februar 2001)

Om: Arbejdshindringer for rejseledere i Portugal

I forbindelse med kortere turistrejser til Portugal forekommer det ofte, at tyske rejseledere hindres i at udføre deres arbejde eller udsættes for trusler fra lokale turistguider, herunder trusler om politianmeldelse. Der er endog forekommet fysiske sammenstød. Portugisiske guider og myndigheder har i den forbindelse henvist til et dekret, nr. 179/89 af 27.5.1989, som åbenbart har været i strid med gældende EU-ret. Den portugisiske regering vedtog derfor den 23.3.1999 et nyt dekret, nr. 93/99, der tillader EU-borgere at

arbejde som rejseledere i forbindelse med kortere turistbesøg. Dette er imidlertid underlagt andre bestemmelser (artikel 6 A i dekret 93/99 sammen med artikel 5 II i dekret 179/89), der indskrænker denne mulighed i forbindelse med visse byer og monumenter (dette fremgår af bilaget til dekret 93/99).

Kommissionen bedes på denne baggrund oplyse følgende:

1. Hvorfor var dekret 179/89 i strid med gældende EU-ret?

2. Er det nye dekret 93/99, og navnlig bilaget hertil, i strid med EU-retten, herunder især med retten til fri erhvervsudøvelse og/eller princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed i EU? Hvordan vil Kommissionen i bekræftende fald sørge for, at EU-lovgivningen på dette område overholdes i Portugal samt eventuelt bidrage til, at der hverken de jure eller de facto sker overtrædelser heraf?

Svar afgivet af Frederik Bolkestein på Kommissionens vegne

(7. marts 2001)

Den portugisiske lov nr. 179/89 (Decreto-Lei No 179/89, de 27 de Maio) gennemførte Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed(1) for så vidt angår erhvervet turistguide. I Portugal er dette erhverv reguleret, dvs., at man for at udøve det skal være i besiddelse af en særlig kvalifikation. I overensstemmelse med direktivet indførte man med lov nr. 179/89 en procedure til anerkendelse af erhvervskompetence med henblik på at give turistguider fra andre medlemsstater mulighed for at udøve deres erhverv i Portugal.

Den pågældende lov var imidlertid i strid med EU-traktatens artikel 49 (tidligere artikel 59), i henhold til Domstolens retspraksis om turistguider.(2) I henhold til denne retspraksis skal der skelnes mellem turistguider, der etablerer sig i en anden medlemsstat med henblik på at arbejde der på permanent basis og turistguider, der midlertidigt arbejder i en anden medlemsstat som led i en tjenesteydelse. I det først omtalte tilfælde kan en medlemsstat berettiget kræve, at turistguider fra andre medlemsstater skal gennemgå en national uddannelse eller søge anerkendelse af deres kvalifikationer. I det sidstnævnte tilfælde ville et sådant krav imidlertid være i strid med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser. Domstolen finder dog også, at der er en almen interesse, der berettiger begrænsninger i turistguiders frie muligheder for at tilbyde deres tjenesteydelser, nemlig en dybere forståelse af den historiske arv og den størst mulige udbredelse af kendskabet til et lands kunst og kultur. Domstolen har derfor bestemt, at krav om, at gøre udøvelse af turistguide-erhvervet betinget af en erhvervsmæssig kvalifikation er i strid med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, når tjenesteydelsen består i turistrundvisning på andre steder end de museer eller historiske bygningsværker, der kun kan besøges sammen med en særlig faguddannet turistfører. Domstolen har dermed indrømmet en undtagelse fra princippet om fri udveksling af tjenesteydelser for turistguider.

For at efterkomme Domstolens afgørelse vedtog den portugisiske regering lov nr. 93/99 (Decreto-Lei No 93/99 de 23 de Maio), som ændrede lov nr. 179/89 med henblik på dels at gøre det muligt for turistguider fra andre medlemsstater at tilbyde deres tjenesteydelser i Portugal uden forudgående anerkendelse af deres kvalifikationer, dels at identificere de steder i Portugal, der skal omfattes af den pågældende undtagelse. Listen over steder, der indgår som bilag til lov nr. 179/89, som ændret, forekommer ikke at være i strid med principperne for proportionalitet og subsidiaritet.

Under disse omstændigheder finder Kommissionen ikke, at den portugisiske lovgivning er i strid med fællesskabsretten.

(1) EFT L 19 af 24.1.1989.

(2) Domme af 26.2.1991, sag C-154/89 Frankrig [1991] Sml. I-659, C-180/89 Italien [1991] Sml. I- 709 og C-198/89 Hellenske Republik [1991] Sml. I-727).