SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2278/00

af Monica Frassoni (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. juli 2000)

Om: Forbrændingsanlæg i papirfabrikken Burgo i Mantova

Papirfabrikken Burgo, som er beliggende i nærheden af Mantova, vil ibrugtage et forbrændingsanlæg for industriaffald(1), hvis opførelse blev vedtaget af regionen Lombardia med regionallov nr. 30490 af 1.8.1997(2). Under opførelsen har Burgo S.p.A foretaget væsentlige ændringer i byggeriet, som har medført en omlægning fra et forbrændingsanlæg med energiudnyttelse til et jordingsanlæg med forudgående midlertidig oplagring. Dette har nødvendiggjort endnu et administrativt forløb, som er afsluttet med vedtagelsen på regionalt plan af regionallov VI/49445 af 7.4.2000(3). Begge de regionale vedtagelser er imidlertid givet uden at man har kontrolleret

nødvendigheden af at foretage en miljørisikovurdering af hele projektet (screening). Resultaterne af analyserne af slammet er ikke blevet stillet til rådighed for kommunen Mantova eller offentligheden. Det pågældende forbrændingsanlæg skulle være beliggende i umiddelbar nærhed af et bycenter, som allerede er stærkt forurenet på grund af tilstedeværelsen af et stort olieraffinaderi, et stor kemisk virksomhed og en stærk transittrafik, hvis virkninger forøges af et fugtigt og ikke særligt blæsende klima, selv om det er beliggende inden for et kontrolleret og beskyttet område(4), naturparken i Mincio. Samtidig med vedtagelsen på regionalt plan af projektet med forbrændingsanlægget, er der desuden på lokalt og regionalt plan også vedtaget et projekt til et nyt boligområde til ca. 1000 indbyggere ca. 250 m fra papirfabrikken og dermed fra det projekterede forbrændingsanlæg(5). Som følge af borgernes protester mod godkendelsen af forbrændingsanlægget og det nye boligbyggeri har kommunen Mantova, som ikke havde modsat sig den regionale tilladelse i 1997, den 31. maj 2000 indgivet klage til den regionale forvaltningsdomstol mod regionen og Burgo S.p.A. i forbindelse med den manglende gennemførelse af en miljørisikovurdering.

Kan Kommissionen kontrollere, om man har overholdt de europæiske bestemmelser vedrørende miljørisikovurdering(6), bl.a. under hensyntagen til Domstolens dom, som har fastslået, at også i tilfælde af de bygningsværker, der nævnes i bilag II til direktiv 97/11/EF, har en medlemsstat ikke beføjelse til at give dispensation fra eller undlade at underkaste et projekt en miljørisikovurdering, såfremt indvirkningen på miljøet er betydelig, særlig på grund af arten, omfanget eller beliggenheden(7)? Mener Kommissionen ikke, at dette anlæg bør falde ind under bilag I i direktiv 97/11/EF? Kan den også kontrollere, om man har overholdt direktiv 96/61/EF(8) om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening, hvis overtagelsesfrist var den 10.10.1999?

(1) Der er tale om slam fra de-inking-anlæg for papir i et omfang af 240 t/dag.

(2) Denne tilladelse blev senere korrigeret på grund af en materiel fejl med regionallov nr. 35931 af 5.5.1998.

(3) Anmodningen om tilladelse til at foretage væsentlige ændringer blev indgivet af Burgo S.p. A. den 28.7.1999 med regional akt nr. 42079.

(4) I henhold til lov nr. 431 af 8.8.1985 og nr. 1497 af 29.6.1939.

(5) Jf. vedtagelsen af regionallov nr. 202 af 16.12.1997 fra kommunalrådet i Mantova og regionallov nr. 41163 af 29.9.1999 fra regionen Lombardia (BURL nr. 41 af 11.10.1999). Det bør også erindres, at artikel 216 i Den sammenfattende sundhedslovgivning i Italien fastsætter, at alle produktionsanlæg, der af loven klassificeres som sundhedsfarlige i I-klasse (herunder forbrændingsanlæg) skal holdes (mldr) på afstand fra bebyggelser, medmindre virksomhedslederen beviser, at driften på grund af indførelsen af nye metoder og særlige forsigtighedsforanstaltninger ikke skader sundheden i det omkringliggende område (jf. regionallov nr. 1265 af 27.7.1934 med senere ændringer). Det fastsættes i Den generelle sundhedslov, at det påhviler kommunalrådet efter samstemmende udtalelse fra sundhedskontoret at tillade, at en sundhedsfarlig arbejdsproces i I-klasse kan være beliggende på et sted, der ikke er langt fra boligområder, særlig i de tilfælde, hvor en embedsmand har fastslået, at udøvelsen af virksomheden efter indførelsen af nye metoder og særlige forsigtighedsforanstaltninger ikke skader sundheden i det omkringliggende område (jf. regionallov nr. 45 af 3.2.1901 med efterfølgende ændringer). Som en kommentar til disse bestemmelser bemærker Lionello Rizzatti (Beskyttelse mod store industririsici, Piroli Editore, 1989) også, at når en industri er beliggende i et område, der anses for velegnet, skal borgmesteren af indlysende grunde ikke give tilladelse til boligbyggeri og udtale sig om beboeligheden, hvis der indgives anmodninger om opførelse af boliger i nærheden af disse industrier, og såfremt der gives tilladelse til boligbyggeri, skal borgmesteren sørge for at kræve lukning af virksomheden.

(6) Direktiv 85/337/EØF og 97/11/EF, offentliggjort henholdsvis i EFT L 175 af 5.7.1985 og EFT L 73 af 14.3.1997.

(7) Dom C-435/97 af 16.9.1999.

(8) EFT L 257 af 10.10.1996, s. 26.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. september 2000)

På grundlag af det ærede medlems oplysninger vurderes det projekt, som der henvises til, et forbrændingsanlæg for industriaffald, at være omfattet af Rådets direktiv 85/337/EØF(1) af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF(2) af 3. marts 1997, og navnlig lader det til at være et projekt inden for en af de klasser, der er opført i bilag II til direktiv 85/337/EØF (klasse 11c i direktiv 85/337/EØF: Anlæg til bortskaffelse af industri- og husholdningsaffald, for så vidt de ikke er omfattet af bilag I) og en af de klasser, der er opført i bilag I til direktiv 97/11/EF (klasse 10: Anlæg til bortskaffelse af ikke-farligt affald ved forbrænding eller kemisk behandling (som defineret i bilag II A til direktiv 75/442/EØF, afsnit D9) med en kapacitet på over 100 tons/dag).

I henhold til direktiv 85/337/EØF gøres projekter opført i bilag II til genstand for en vurdering af virkningen på miljøet (VVM), hvis medlemsstaterne mener at projektets karakter er af en sådan art, at det er påkrævet (artikel 4, stk. 2). Medlemsstaterne anses dog for at være forpligtet til mindst at gennemføre en indledende vurdering med henblik på at fastslå om projekterne skal gøres til genstand for en VVM. Direktiv 97/11/EF bestemmer, at projekter, der er opført i bilag I, skal gennemgå en vurdering i overenstemmelse med artikel 5 til 10.

Det er dog sådan, at projekter, som der er indgivet anmodning om byggetilladelse for inden den 14. marts 1999, er omfattet af bestemmelserne i direktiv 85/337/EØF, inden dette blev ændret. Det er derfor nødvendigt at fastslå, hvornår anmodningen om byggetilladelse blev indgivet, for at finde ud af, hvilken fællesskabslovgivning der finder anvendelse.

På baggrund af det ærede medlems oplysninger, ser projektet desuden ud til at være omfattet af Rådets direktiv 96/61/EF(3) af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (ICCP). I henhold til dette direktiv ville projektet have krævet en ajourført IPPC-tilladelse, som bygger på den bedste tilgængelige teknik, hvis den kompetente myndighed skønner, at forbrændingsanlægget kan have negativ og betydelig indvirkning på mennesker eller miljø, dvs. regionen Lombardia (direktivets artikel 2, stk. 10). For at konstatere, om direktivet er korrekt anvendt, er det derfor nødvendigt at konstatere, om regionen Lombardia anså opførelsen af forbrændingsanlægget for at være en betydelig ændring, og, i givet fald, hvilke tilladelsesvilkår, som bygger på den bedste tilgængelige teknik, der blev fastsat i godkendelsen.

Kommissionen, som var ubekendt med den situation, som det ærede medlem har beskrevet, tager de nødvendige skridt for at indhente detaljerede oplysninger om forholdene og sikre overholdelse af fællesskabslovgivningen.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.

(2) EFT L 73 af 14.3.1997.

(3) EFT L 257 af 10.10.1996.