DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/94

(2004/C 88 E/0100)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2551/03

af Avril Doyle (PPE-DE) til Kommissionen

(4. august 2003)

Om: EU's manglende udbetaling af udviklingsstøtte

Ifølge nye beretninger har EU ophobet 20 mia. EUR i ikke-udbetalt støtte gennem de sidste ti år på trods af konstant store investeringsbehov i udviklingslandene. Kan Kommissionen oplyse om årsagerne til, at de disponible midler ikke er blevet udbetalt fra Den Europæiske Udviklingsfond til nyttige projekter?

Kan Kommissionen endvidere forklare, hvilke foranstaltninger, der træffes for at rette op på situationen og sikre en mere effektiv fordeling af midlerne blandt implementeringspartnere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(28. oktober 2003)

Ikke-udbetalt støtte (EUF)

Ved udgangen af 2002 var der blevet stillet støtte for et beløb af 32,4 mia. EUR til rådighed gennem den 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond (EUF), som endnu ikke er færdigafviklede, og af dette tal var de 29,9 mia. EUR forpligtelsesbevillinger, hvilket betyder, at der for disse bevillinger officielt er truffet beslutning om at gå i gang med specifikke projekter. Det vil sige, at der for det resterende beløb på 2,5 mia. EUR ikke er indgået forpligtelser.

EU er under Cotonou-aftalen forpligtet til at være aktivt til stede i alle lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet, der har undertegnet denne aftale (AVS-landene), herunder i lande, hvor andre donorer muligvis ikke ønsker at operere. En stor del af midlerne under aftalen er øremærket til de enkelte AVS-lande. Imidlertid må samarbejdet med visse stater efterfølgende reduceres eller suspenderes af politiske grunde (hvis et land ikke respekterer væsentlige elementer i Cotonou-aftalen, såsom menneskerettighederne, demokratiske principper og retsstatsprincipperne) eller praktiske grunde (borgerkrig, sikkerhedssituationen etc.). Det betyder, at forpligtelser for specifikke projekter kan være vanskelige eller umulige at godkende. 1,7 mia. ud af de ovennævnte 2,5 mia. EUR er i øjeblikket afsat til lande, der befinder sig eller har befundet sig i en krisesituation. Disse midler er fortsat afsat til de pågældende lande. Om de finder anvendelse afhænger af, om den krise, der er grunden til, at problemet med at anvende midlerne er opstået, løses.

Når først der er truffet beslutning om at finansiere et projekt, skal der indgås kontrakter, og midlerne frigives, efterhånden som arbejdet skrider frem, eller kravene til projektet opfyldes. Af de 29,9 mia. EUR, der var indgået forpligtelser for ved udgangen af 2002, var de 21,6 mia. blevet udbetalt. Hovedparten af de resterende 8,3 mia. vil komme til udbetaling i takt med, at de forskellige projekter færdiggøres. Den problematiske del af de 8,3 mia. ikke-anvendte forpligtelsesbevillinger udgøres af de såkaldt »sovende forpligtelser«, hvor Kommissionen ikke har kunnet konstatere nogen finansielle bevægelser (dvs. kontrakter eller udbetalinger) i forbindelse med et projekt i de sidste to år, og midler, som ikke er udbetalt, selv om specifikke projekter var blevet godkendt (dvs., at der er indgået forpligtelser) før 1997 (»gamle« forpligtelser). Hvad EUF angår, anslår Kommissionen, at der er tale om 1,4 mia. EUR, hvilket rent faktisk er en ret lille del af det samlede beløb, der er afsat til AVS-landene under den 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond, men Kommissionen fører naturligvis alligevel en yderst aktiv politik med henblik på at reducere dette beløb.

Parlamentet er blevet gjort bekendt med samtlige disse tal, som stort set svarer til tallene for ALA- og Meda-programmerne. Det skal i den forbindelse bemærkes, at alle flerårige programmer i medfør af deres natur indeholder en indbygget »forsinkelse« mellem den oprindelige forpligtelse og den endelige udbetaling.

For alle donorer gælder det, at de »ligger inde med« store beløb »ubetalte« forpligtelser, da alle donorer skal opnå tilslutning til programmer og projekter, før man kan begynde at indgå kontrakter og foretage udbetalinger. Hvad Kommissionen angår, er dette beløb større i starten af en ny EUF-cyklus (dvs. 2003 for den 9. EUF), når der opnås enighed om (og indgås forpligtelser for) en lang række nye projekter. Kommissionens ikke-anvendte forpligtelser ligger tæt på gennemsnittet i medlemsstaterne. Når man bedømmer Kommissionens resultater, må der også tages hensyn til de meget restriktive EU-budgetregler og de retlige rammer generelt.

Foranstaltninger

Reformerne af den eksterne bistand, der blev påbegyndt i 2000, har haft vidtrækkende konsekvenser, navnlig hvad angår oprettelsen af EuropeAid-kontoret og det ambitiøse program med at uddelegere ansvaret for projekter til Kommissionens delegationer. OECD (Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling) konkluderede i sin Peer review i juni 2002:

»Det Europæiske Fællesskab har med organisatoriske og forvaltningsmæssige reformer af sit udviklingsbistands- og humanitære bistandssystem gjort meget betydelige fremskridt siden januar 2001. I den forbindelse bør navnlig understreges den øgede ansvarlighed på alle niveauer, indførelsen af processen for landestrategidokumenter, den nu hurtige og effektive humanitære bistand, sammenkædningen mellem bistand og udvikling, forbedrede evalueringssystemer, fremskridt i beslutnings-tagningsprocessen med medlemsstaterne og uddelegering af ansvar til feltkontorerne.«

Decentralisering

Decentraliseringen af projektforvaltningsansvar er i dag en realitet i 45 delegationer, hovedsageligt i forbindelse med Kommissionens landebaserede programmer i Europa, Middelhavsområdet, Asien og Latinamerika. Der fokuseres nu på de resterende 30 delegationer i den tredje bølge her i 2003, hvor der hovedsageligt er tale om AVS-lande.

I den forbindelse bør det påpeges, at Kommissionens tjenestemænd gennemsnitligt administrerer en vis mængde ressourcer, der udmåles i multipler af 10 mio. EUR årligt. Deres kolleger i medlemsstaternes administrationer forvalter gennemsnitligt beløb, der er tre til syv gange mindre.

Frigørelse af de »gamle og sovende« EUF-forpligtelser

I 2002 blev det samlede beløb for gamle og sovende EUF-forpligtelser fra før 1997 reduceret med 310mio.EUR og forudsigelserne for 2003 indikerer, at der bliver tale om en yderligere reduktion på 470 mio. EUR. Efterslæbet fra før 1995 af gamle og sovende forpligtelser er blevet nedbragt med 76 %.

Afbinding af bistand

Kommissionen har fremsat et ambitiøst forslag om det vigtige spørgsmål om afbinding af bistand fra nationale (kommercielle) interesser. Kommissionen anslår, at afbindingen af bistand vil reducere den administrative byrde for dens partnerlande, hvilket vil føre til hurtigere og mere effektiv bistand.

EUF-budgettet

EUF bør indgå som en integreret del i Fællesskabets almindelige budget og være underlagt parlamentarisk kontrol. Dette vil medføre, at der bliver tale om en enkelt lovgivningsmæssig ramme for forvaltning af udviklingsmidler og medføre en betydelig effektivisering, hvilket vil give Kommissionens ansatte mulighed for i højere grad at fokusere opmærksomheden omkring samarbejde og dialog med partnerskabslandene, hvilket er nødvendigt for en effektiv projektgennemførelse, og til gengæld bruge mindre tid på komplekse procedurer. Kommissionen vedtog den 8. oktober en meddelelse til Parlamentet og Rådet om bevæggrundene til denne ændrede indfaldsvinkel (1).

Organisatorisk omstrukturering

Da Kommissionens mandat nærmer sig sin afslutning og med udgangspunkt i konventets konklusioner og regeringskonferencens igangværende arbejde, vil det for indeværende næppe være hensigtsmæssigt at påbegynde en ny fase i reformen af den eksterne bistand. Det er imidlertid den nuværende Kommissions pligt på baggrund af dens erfaringer og retningslinjerne fra konventet til gavn for den efterfølgende Kommission at gennemføre en analyse af, hvordan de af dens tjenestegrene, der beskæftiger sig med eksterne relationer, kan organiseres mest effektivt.

Fleksibilitet

Fællesskabets udviklingsbistand forvaltes gennem et komplekst system af udvalgsprocedurer, finansforordninger og tematiske budgetposter, som kræver en meget stor del af Kommissionens sparsomme personaleressourcer og som forlænger beslutningstagningsprocedurerne betydeligt. Snart skal ethvert finansieringsforslag oversættes til 21 sprog, så det vil stadig være muligt for Kommissionen, medlemsstaterne og Parlamentet at foretage yderligere effektiviseringer.

(1) KOM(2003) 590 endelig udg.