SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0315/02

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(12. februar 2002)

Om: Europa-Parlamentets og Rådets forordning om stoffer, som gør ozonlaget tyndere

Hvilke videnskabelige beviser findes der, som retfærdiggør fjernelsen af isoleringsmateriale fra husholdningers køleskabe og dybfrysere, før end disse apparater bortskaffes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(9. april 2002)

Gamle brugte husholdningskøleskabe og -dybfrysere må forventes at indeholde en række forskellige ozonlagsnedbrydende stoffer som f.eks. chlorfluorcarboner (CFC) i såvel kølekredsløbet som i det stive isoleringsskum, der bruges ved fremstillingen af selve køleboksen. Når CFC drøftes i forbindelse med køle- og fryseskabssektoren, er opmærksomheden oftest fokuseret på kølemidlet, mens der i virkeligheden benyttes mere CFC i form af opskumningsmidlet under fremstillingen af det stive isoleringsskum. Det anslås, at gennemsnitsbelastningen i et privat hjemmekøleskab i form af kølemiddel i kølekredsløbet er på i alt ca. 170 gram (25 % af den samlede mængde CFC i køleskabet) mod cirka 510 gram i isoleringsskummet (75 % af den samlede mængde CFC).

Det er vanskeligt at nå frem til de helt nøjagtige data for, hvor stort et antal husholdningskøleskabe og hjemmefrysere der hvert år indgår som led i affaldsstrømmen, og som indeholder CFC. Imidlertid skønnes det, at beholdningen af private køleskabe, kombinerede køle- og fryseskabe samt dybfrysere i Fællesskabet er på ca. 230 millioner enheder.

Dette tal er baseret på følgende beregning:

- Antal husstande i hele Fællesskabet: ± 150 millioner.

- Alle husstande har enten et køleskab eller en kombination af køleskab og dybfryser = 150 millioner enheder.

- 50 % af alle husstande har en dybfryser = 75 millioner enheder.

- Skønsmæssigt 5 millioner enheder i hoteller, forretninger, restauranter, kontorer etc.

- Sammenlagt i alt = 230 millioner enheder(1).

Antages det, at disse apparater udskiftes ca. hvert 10. år og i visse medlemsstater endog endnu oftere, indgår der cirka 23 millioner private køleskabe m.m. i affaldsstrømmen hvert eneste år. I betragtning af, at hovedparten af de køleskabe og dybfrysere, der nu indgår i affaldsstrømmen, vil være fremstillet før 1995, d.v.s. endnu før producenterne ophørte med at bruge CFC i disse produkter, må det formodes, at hovedparten af dem rummer CFC. På grundlag af et tal på 680 gram CFC pr. enhed kan den samlede mængde CFC, der da kan genindvindes fra disse køleskabe m.m., skønsmæssigt anslås til cirka 15 640 tons (t). Forudsætter man en genbrugsprocent på 80 % efter bedste praksis, kan der genindvindes ca. i alt 12,512 t CFC.

Grundlaget for denne beregning ser ud som følger:

- Samlet bestand af private køleskabe m.m. i hele Fællesskabet: 230 millioner.

- Udskiftningsprocent pr. år = 10 % (den gennemsnitlige levetid herfor er på 10 år).

- Antal køleskabe, som årligt udskiftes = 23 millioner (10 % af 230 millioner).

- CFC pr. enhed = 680 gram.

- Total mulig genindvinding = (23 000 000 × 680) / 1 000 = 15 640 000 kg = 15 640 t.

- Genvindingssatsen sat til 80 % i alt = 12 512 t.

Denne potentielle genindvinding af i alt 15,640 t skal ses som et led i Kommissionens samlede politik med henblik på at fjerne CFC fuldstændigt. I 1999 udgjorde Fællesskabets produktion af samtlige former for CFC, dog med undtagelse af brug uden spredning heraf f.eks. i form af et råstof (CFC brugt til fremstilling af andre kemikalier, navnlig teflon, hvor CFC ændres totalt fra sin oprindelige kemiske sammensætning), i alt cirka 31,000 t, hvoraf det meste gik til eksport til en række ulande til dækning af disses mest elementære egne behov og vigtigste anvendelsesområder. I selve Fællesskabet er brugen af CFC i dag forbudt til de fleste formål. Der findes dog en undtagelse for en række vigtige anvendelser såsom dosisinhalatorer med måling, som benyttes af astmapatienter, hvortil der tillades brug af ca. 3,600 t om året. Men selv disse undtagelser bliver fortsat yderligere indskrænket. Desuden er udviklingslandene nu kommet ind i processen for deres egen udfasning af CFC, som skal være afsluttet inden år 2010.

Hele denne indsats gøres med det formål at beskytte ozonlaget, når dette befinder sig på et kritisk stadium af sin genetablering. En nylig vurderingsrapport om europæisk stratosfæreforskning nåede til den konklusion, at udviklingen med hensyn til ozonlaget fortsat giver anledning til alvorlig bekymring. De vigtigste konstateringer går ud på for det første, at der har fundet store ozontab sted i de arktiske egne i løbet af hver af de fem koldeste vintre siden 1993/1994. Og for det andet har stratosfærens ozonindhold over det kontinentale Europa, der begyndte at falde i løbet af 1970'erne, idet de største nedgange (5-10 % i selve ozonsøjlen) finder sted om vinteren og foråret, nu ført til forøgede mængder biologisk aktive ultraviolette stråler (UV) på jordoverfladen, svarende til de reducerede ozonmængder. Denne udvikling har omfattende negative følgevirkninger for menneskets helbred som f.eks. større udbredelse af hudkræft og nedgang i immunforsvaret generelt set samt for de følsomme økosystemer. Fuldstændig gendannelse af ozonmængderne kan kun forventes, når mængderne af klor i atmosfæren vender tilbage til niveauet fra før ozonhullets opståen i løbet af cirka 50 år eller lignende, men der hersker en udbredt bekymring for, at denne genetablering kan sættes yderligere på spil som følge af virkningen fra klimaændringerne samt andre drivgasser på selve stratosfæren.

Fællesskabet har indgået forpligtelser i form af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget(2), til at overholde sine forpligtelser i medfør af Montreal-protokollen, en international aftale baseret på videnskabelige vidnesbyrd. I forbindelse hermed er det Kommissionens opfattelse, at der foreligger fornuftige videnskabelige og miljømæssige begrundelser for at gøre en omkostningseffektiv indsats med henblik på at genindvinde og destruere CFC. Det bliver derfor

nødvendigt i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EF) nr. 2037/2000 at sikre, at al CFC genindvindes og destrueres, herunder også fra skummet i de private køle- og fryseskabe. Der findes gennemprøvede kommercielle teknologier til udvinding af CFC fra isolationsskum, som i dag anvendes i mindst otte af medlemsstaterne.

Det er en mere langsigtet investering at få etableret anlæg til genindvinding med henblik på at videreforarbejde affaldsstrømmen af gamle brugte private køleskabe og dybfrysere. Som allerede anført er der tale om, at mange af de private køleskabe og dybfrysere, som indgår i affaldsstrømmen, i dag indeholder CFC. Afløserne herfor kan da indeholde hydrochlorfluorcarboner (HCFC), også et kontrolleret stof, og på det seneste hydrofluorcarboner (HFC), en kraftig drivhusgas, som er omfattet af Kyoto-protokollen og ligeledes bør genindvindes. Sådanne genvindingsanlæg vil ligeledes i sidste ende lette gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets foreslåede direktiv om affald i form af elektrisk og elektronisk materiel(3).

(1) Kilde: Eurostat.

(2) EFT L 244 af 29.9.2000.

(3) EFT L 244 af 29.9.2000.