SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3097/98

af Umberto Bossi (NI) til Kommissionen

(16. oktober 1998)

Om: CONIs monopolstilling i Italien, fodboldklubber og fri konkurrence

Det monopol inden for konkurrencesport for professionelle og amatoerer, der blev fastlagt i Italien med lov nr. 426 af 16. februar 1942, kan ikke laengere forsvares ikke mindst paa baggrund af de store stoettebeloeb, den italienske stat hvert aar giver til CONI (den italienske olympiske komité). Konkurrence- og markedstilsynet, som ofte gennem forespoergsler i parlamentet er blevet opfordret til handling, har aldrig gjort noget for at styrke det princip, at lovgiveren boer fremme konkurrence og nedbryde markedsdominans. De foranstaltninger, tilsynet har truffet med hensyn til fodboldligaen i serie A og B vedroerende det evige problem med "pay-per-view"-tv-rettigheder, har ikke vaeret effektive, da de har vaeret rettet mod et organ tilhoerende Det Italienske Fodboldforbund (vedvaegtens artikel 6, afsnit II), som reelt har et monopol inden for fodbold (vedtaegtens artikel 1 og 2). Tilsynets foranstaltninger forsvarer ikke princippet vedroerende den frie konkurrence og er til fordel for et beskedent antal grupper, som er aktive inden for dette omraade af sportssektoren.

Kan Komissionen oplyse, om det staar alle og enhver frit for at arrangere lejlighedsvise sportsstaevner for professionelle og amatoerer i et frit markedssystem i modsaetning til det monopolistiske system i Italien, som er domineret af CONI i betragtning af de mange milliarder lire stoette, der ydes til denne organisation?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert

(19. november 1998)

EF-retten tillader for oejeblikket medlemsstaterne under hensyntagen til almindelige ikke-oekonomiske interesser at udelukke en raekke tjenesteydelser fra konkurrence ved at indroemme enerettigheder til en eller flere virksomheder (jf. Domstolens dom af 30. april 1974 i sag C-155/73, Sacchi, Sml. s. 409). Selv om tildeling af et monopol ikke i sig selv er uforenelig med EF-retten, kan det ikke udelukkes, at monopolet som foelge af sin udformning strider mod reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, etableringsfriheden og varernes frie bevaegelighed inden for faellesmarkedet.

I henhold til EF-traktatens artikel 5 skal medlemsstaterne endvidere loyalt opfylde deres EF-retlige forpligtelser. Med hensyn til EF-traktatens konkurrenceregler kan medlemsstaterne i henhold til saedvanlig retspraksis ikke vedtage love eller administrative bestemmelser, hvorefter private virksomheder kan unddrage sig bestemmelserne i EF-traktatens artikel 85 til 94. Det ville vaere tilfaeldet, hvis en medlemsstat vedtager love eller administrative bestemmelser, som fordrer eller fremmer oprettelse af karteller i strid med traktatens artikel 85 eller styrker virkningerne af saadanne karteller (jf. Domstolens dom af 30. april 1986, forenede sager 209-213/84, Sml. s. 1425 og Domstolens dom af 1. oktober 1987, sag 311/85, Vlaamse Reisbureaus, Sml. s. 3801).

Det ville ligeledes vaere tilfaeldet, naar en medlemsstat gennem forskrifter fremmer en eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa det relevante marked (jf. Domstolens dom af 11. april 1989, sag 66/86, Sml. s. 803).

I naervaerende tilfaelde udgoer det forhold, at den italienske olympiske komité (CONI) har monopol paa tilrettelaeggelsen af sportslige aktiviteter, ikke i sig selv en overtraedelse af EF's konkurrenceregler. Det aerede medlem drager da heller ikke CONI's aftaler og praksis i tvivl. For saa vidt angaar de mere specifikke spoergsmaal vedroerer disse den italienske fodboldligas og det italienske fodboldforbunds aftaler om tv-rettigheder. Foranstaltningerne synes ikke at haenge direkte sammen med CONI's monopolstilling. Saa laenge Kommissionen ikke raader over mere praecise oplysninger, som kunne tyde paa misbrug eller konkurrencebegraensning, er den ikke i stand til at vurdere, hvorvidt der er tale om en overtraedelse af EF-traktatens regler.