SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3408/02

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(29. november 2002)

Om: Beskyttelse af kvinder i EU mod omskæring

I FN's torturkonvention er beskyttelsen af alle mennesker mod tortur eller anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling erklæret som en umistelig rettighed.

Bortset fra den klare relation til den systematiserede tortur oftest baseret på et politisk regimes særlige vilkår indeholder teksten tillige mulighed for en noget bredere fortolkning af anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling. I anti-torturkredse er det systematiske element en meget vigtig faktor.

Den kvindelige omskæring opfattes i de vestlige lande som en systematiseret form for krænkelse af et barns eller et voksent menneskes integritet og frihed, hvorfor det da også er ulovligt i flere EU-lande. Indgrebet kan derfor ikke udføres af sygehuslæger, men foretages illegalt oftest i hjemlandet.

Somaliske imamer i Danmark har senest i presse og tv påstået, at indgrebet er påbudt i Koranen og har opfordret forældrene til at omskære deres pigebørn uanset at der ifølge dansk lov og FN's konventioner er tale om strafbare handlinger. Det er et særligt problem, at uvidende imamer har autoritet hos endnu mere uvidende mennesker. Almindelig oplysningsvirksomhed har hidtil vist sig helt nytteløs.

Hvorledes agter Kommissionen at medvirke til, at piger og kvinder fra kulturer, der praktiserer omskæring, opnår maksimal beskyttelse i EU mod et indvandret præsteskabs uhyrlige rådgivning og pres på forældrene og mod deres forældres uvidenhed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. januar 2003)

Kønslemlæstelse (female genital mutilation FGM), herunder omskæring, af kvinder er en voldsom krænkelse af kvinder og børns menneskerettigheder. Inden for rammerne af blandt andet Beijing-handlingsprogrammet og konventionen mod alle former for diskrimination mod kvinder kræver man, at der gribes ind over for denne praksis.

Ydermere afspejler artikel 1 (den menneskelige værdighed), 3 (den enkeltes integritet), 4 (forbuddet mod tortur og umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf) og 21 (ikke-diskrimination) i charteret om grundlæggende rettigheder visse principper, som er fælles for EU-medlemsstaterne og vedrører dette emne.

Det skal understreges, at dette i lighed med andre spørgsmål vedrørende vold er medlemsstaternes ansvarsområde. De nuværende traktater giver ikke EU noget retsgrundlag på dette område.

I henhold til forskellige rapporter, som er blevet støttet under Daphne-programmet, fremgår det, at der findes specifikke love, som forbyder alle eller visse former af denne praksis i otte europæiske lande (Belgien, Danmark, Nederlandene, Østrig, Sverige, Det Forenede Kongerige, Norge og Schweiz). Andre europæiske lande har kun overordnet lovgivning, som forbyder alvorlig legemsbeskadigelse uden specifikt at henvise til kønslemlæstelse af kvinder.

Bortset fra lovgivning, som ligger uden for EU's aktionsmuligheder, havde Kommissionens Daphne-program (2000-2003) kønslemlæstelse af kvinder som et prioriteret område i det årlige program (samt indkaldelsen af forslag) i to år i træk i 2001 og 2002. Det medførte, at der blev givet støtte til ti projekter, hvoraf seks havde en varighed på to år, vedrørende dette specifikke emne, hvilket betyder, at disse foranstaltninger vil behandle emnet meget nøje. Disse foranstaltninger repræsenterer EU-støtte på mere end 1,6 mio. EUR.

Det er særlig interessant, at Daphne-programmet kan bruges til at bekæmpe dette fænomen, da dette betyder, at organisationer på græsrodsplan kan samarbejde med hinanden, men også med den akademiske verden og myndighederne, med henblik på at løse dette problem i marken og det meste af tiden under direkte inddragelse af ofrene.

Omskæring af kvinder hører kun op, hvis folk, herunder også kvinder, bliver overbevist om, at de kan stoppe denne praksis uden at give afkald på de dermed forbundne aspekter af deres kultur. Der er behov for mangesidede strategier, herunder foranstaltninger, som er rettet mod uddannelse af personale inden for social- og sundhedssektoren. Formidling af information, der på hensigtsmæssig vis understreger de farlige sundhedsmæssige konsekvenser, er også et vigtigt redskab.