ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0801/02

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(20. marts 2002)

Om: Prisrabat på rejser i medlemsstaterne

Hvad gør Kommissionen for at opmuntre jernbaneselskaber til at anerkende prisrabatter på billetter, der udstedes i eller af andre medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. maj 2002)

Dette spørgsmål vedrører et vigtigt punkt i udviklingen af Fællesskabets regelramme for jernbaner. Det er rigtigt, at kvaliteten af international jernbanepassagerservice hindres af de nationale indfaldsvinkler hos jernbanevirksomheder og de offentlige myndigheder.

På urentable ruter giver jernbanevirksomhederne nedsættelser til bestemte passagerkategorier på grundlag af (retlige) bestemmelser, som er meget forskellige fra den ene medlemsstat til den anden. Disse forskelle har store konsekvenser for definitionen af de kategorier, der har ret til nedsatte billetpriser samt nedsættelsens størrelse, som er geografisk begrænset til det net, der drives af jernbanevirksomheden.

Disse nedsættelser gives i forbindelse med ruter i henhold til levering af offentlig service og kontrakter om offentlig service i henhold til Rådets ændrede forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes håndtering af krav om offentlig service og indgåelse af kontrakter om offentlig service inden for personbefordring med jernbane, vej og indre vandveje(1). Jernbanevirksomheder modtager økonomisk kompensation fra de offentlige myndigheder for at udføre service, som ellers ville have været urentable.

Det er navnlig for urentable grænseoverskridende ruter ønskeligt, at de offentlige myndigheder på begge sider af grænsen samarbejder om indgåelse af kontrakt om offentlig service med en jernbanevirksomhed. Hvis den offentlige myndighed ønsker er særlig billetpris, er det ønskeligt, at denne billetpris gælder på begge sider af grænsen. Kommissionen har fremsat forslag om at lette en sådan fremgangsmåde, men disse forslag er endnu ikke blevet godkendt af Rådet og Parlamentet(2).

For at skabe rentable ruter kan jernbanevirksomheder indgå en ordning for passagerservice (inden for rammerne af Fællesskabets konkurrenceret) som f.eks. for Interrail, der tilbyder billetnedsættelser tværs over Europa for unge. I den dyre del af markedet for internationale højhastighedstog forbedres

markedsføring af jernbaner gradvis, f.eks. ved hjælp af udbytteforvaltningsteknikker. Kommissionen har, som meddelt i den nye jernbanepakke(3), iværksat et initiativ til at forbedre internationale jernbanepassagerers rettigheder og forpligtelser og agter også at behandle spørgsmålet om internationale billetpriser. Parlamentet bliver involveret heri i fuldt omfang.

(1) EFT L 156 af 28.6.1969.

(2) Ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om medlemsstaternes håndtering af krav om offentlig service og indgåelse af kontrakter om offentlig service inden for personbefordring med jernbane, vej og indre vandveje, 21/2/2002, KOM(2002) 107 endelig udg.

(3) KOM(2002) 18 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1777/02

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. juni 2002)

Om: Nyt angreb på miljøet ved Ria de Vigo (Galicien, Spanien)

Flodmundingerne i Galicien udgør et enestående økosystem af uvurderlig økologisk, social og økonomisk værdi. Ved flere lejligheder har undertegnede rettet henvendelse til Kommissionen for at gøre opmærksom på de forhold, som potentielt bringer de fleste af disse i fare. Rent konkret er der for nylig blevet gjort opmærksom på opfyldningsarbejdet ved S. Simón-bugten eller bygningen af lystbådehavnen i A Lagoa (Teis, Vigo). Disse to projekter er del af de over 10 projekter, som på irreversibel måde vil berøre flodmundingen ved Vigo.

I den seneste tid har borgerforeninger, fiskeriforeninger, kultursammenslutninger, økologiske organisationer, universiteter, Instituttet for Marínundersøgelser, det spanske oceanografiske institut m.v. endnu en gang i enighed taget afstand fra det seneste angreb på miljøet, nærmere bestemt opfyldningen af Arenal, som planlægges af havnemyndighederne, en opfyldning, som vil omfatte et område på 208 000 m2.

På ny vil habitat-direktivet og direktivet om undersøgelse af miljøindvirkningen samt EU's strategi for kystområderne blive meget alvorligt berørt.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at iværksætte med henblik på at forhindre, at der foretages endnu et angreb på miljøet ved Ria de Vigo og sikre overlevelsen af dette enestående økosystem, som de galiciske flodmundinger udgør?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(25. juli 2002)

Kommissionen kender ikke noget til de forhold, det ærede medlem omtaler, og som vedrører projektet for opfyldning af Arenal i flodmundingen ved Vigo.

Derfor har Kommissionen henvendt sig til de spanske myndigheder og anmodet disse om deres bemærkninger vedrørende de nævnte forhold med det formål at sikre sig, at den relevante fællesskabslovgivning overholdes i det foreliggende tilfælde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1222/02

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(29. april 2002)

Om: Fjernelse af kviksølvamalgamfyldninger

Kviksølvamalgamforgiftning skyldes kviksølvmetallet i tandfyldninger og er blevet sat i forbindelse med en række sygdomme, heriblandt Alzheimer's sygdom, hjerteproblemer samt problemer med nerve- og immunsystemet.

Den svenske regering har forbudt anvendelsen af amalgamfyldninger i Sverige og har siden 1991 betalt 70 % af omkostningerne ved fjernelse af svenskernes amalgamfyldninger.

Tyskland har advaret visse persongrupper mod at anvende dentalamalgam.

Kan Kommissionen oplyse, om der på nuværende tidspunkt foreligger EU-bestemmelser om fjernelse af kviksølvamalgamfyldninger, og om der forskes på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(27. juni 2002)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem, at der ikke findes fællesskabsregler om fjernelse af amalgamfyldninger, og at den ikke systematisk underrettes om medlemsstaternes initiativer på området. For så vidt angår forskingen på området, henviser Kommissionen til rapporten(1) Dental Amalgam A report with reference to the Medical Devices Directive 93/42/EEC(2) from an Ad Hoc Working Group mandated by DGIII of the European Commission 1998.

Som Kommissionen nævnte i sit svar på Anneli Hulthéns skriftlige forespørgsel E-0917/01(3) om samme emne, var konklusionen i denne rapport, at alle tandfyldningsmaterialer kan have bivirkninger, og at de fleste indeholder giftige bestanddele. Det blev dog også konkluderet, at de disponible oplysninger viser, at kviksølv fra amalgamtandfyldninger ikke frembyder nogen uacceptabel risiko for befolkningen generelt. Amalgamtandfyldninger og andre tandfyldningsmaterialer kan ganske vist have lokale bivirkninger, men det er ret sjældent. Der er også rapporteret om tilfælde af sådanne bivirkninger over for materialer, der er brugt i stedet for amalgam. Ifølge rapporten opvejes de dokumenterede ulemper ved at bruge amalgam som tandfyldning i høj grad af fordelene, og forholdet mellem risikoen og den gavnlige virkning er i overensstemmelse med det nuværende anerkendte tekniske niveau på området.

Kommissionen og de nationale myndigheder kontrollerer i nært samarbejde med andre berørte parter konstant anvendelsen af amalgam til tandfyldninger og følger nøje udviklingen af alternative materialer og deres indvirkning på helbredet.

(1) Tilgængelig på følgende websted: http://www.nordiskadental.se/default.htm.

(2) Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr, EFT L 169 af 12.7.1993.

(3) EFT C 318 E af 13.11.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1144/02

af Bill Newton Dunn (ELDR) til Kommissionen

(15. april 2002)

Om: Statsstøtte

Blev Kommissionen nogensinde hørt om, hvorvidt en bevilling på 150 000 £ i 1999/2000 fra Lincolnshire County Council (amtsråd) til konstruktion af en vej førende til virksomheden QV Foods Limited's bygninger i Holbeach Hurn var en statsstøtte, som var i overensstemmelse med EU-reglerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(21. maj 2002)

Etableringen af nye offentlige veje for alle typer bilister betragtes almindeligvis som en generel infrastrukturforanstaltning og ikke som statsstøtte, hvorfor projektet ikke skal anmeldes til Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 88.

Kommissionen blev ikke hørt i forbindelse med den nævnte betaling, og der er ikke blevet registreret en sag af denne type.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0877/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. april 2002)

Om: Tildeling af UMTS-licenser i Sverige

I henhold til oplysninger i de svenske medier indledte Kommissionen i september 2000 en undersøgelse af, hvorvidt tildelingen af licenser til tredje generations mobiltelenet (UMTS, også kaldet 3 G) i Sverige strider mod EU's regler om statsstøtte. Flere virksomheder inden for telekommunikation i Frankrig og Nederlandene har angiveligt klaget til Kommissionen over, at de virksomheder, som fik de attraktive licenser i Sverige, ikke betalte markedsprisen.

Sverige var et af de medlemslande, som valgte en skønhedskonkurrence til udvælgelse af de fire operatører, der fik deres UMTS-licens gratis. Flere andre medlemsstater valgte auktionsformen, så de højestbydende fik licenserne.

Hvordan er det gået med Kommissionens undersøgelse af tildelingen i Sverige af UMTS-licenserne, og hvilken model ville Kommissionen foretrække for tildeling af disse licenser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(22. maj 2002)

Kommissionen har ikke indledt nogen undersøgelse af, hvorvidt der i Sverige er ydet statsstøtte i forbindelse med tildeling af licenser til 3G-mobiloperatører. Den har heller ikke modtaget nogen klager med påstand om, at der skulle være ydet statsstøtte i forbindelse med tildelingen af licenser til under markedsprisen.

Hvad angår den valgte model for tildeling af licenser, har Kommissionen ved flere lejligheder præciseret, at for så vidt medlemsstaterne opfylder de gældende bestemmelser i fællesskabsretten, er det op til dem at beslutte, hvilken model de ønsker at benytte ved tildelingen af 3G-licenser. (Se bl.a. svar på skriftlig forespørgsel P-1839/00 af W. G. Van Velzen(1), E-1640/00 af Agag Longo(2), E-1227/00 af Jaime Valdivielso de Cué(3) og E-3119/00 af Brigitte Langenhagen(4)).

(1) EFT C 89 E af 20.3.2001.

(2) EFT C 136 E af 8.5.2001.

(3) EFT C 89 E af 20.3.2001, s. 16.

(4) EFT C 151 E af 22.5.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0472/02

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(22. februar 2002)

Om: Ny international finansiel arkitektur

Den nuværende krise i Argentina med en økonomi, der er løbet løbsk, og hvis endelige løsning ligger hen i det uvisse, har sammen med den asiatiske krise i 1997 og 1998 gjort det klart, at det er nødvendigt at etablere et sæt institutionelle normer og praksis, som kan indgå i en ny finansiel verdensorden.

Det er baggrunden for, at USA's finansministerium i oktober 2001 forelagde et forslag for Kongressen om en reform af IMF, hvis indsats såvel under den asiatiske krise som under den argentinske har vist behovet for en ny international finansiel arkitektur.

Kan Kommissionen oplyse, hvilken holdning den har anlagt med hensyn til behovet for at fremme en ny international finansiel arkitektur, og hvilken indsats den har ydet på vegne af Den Europæiske Union for at forbedre de mekanismer, der kan bistå IMF med finde mere positive løsninger end dem, den hidtil har præsteret i forbindelse med den asiatiske og argentinske krise?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(5. april 2002)

I en nylig offentliggjort rapport Svar på globaliseringens udfordringer: en undersøgelse af det internationale monetære og finansielle system og af udviklingsfinansiering analyserer Kommissionen en række forslag til reformer af det internationale finansielle system.

Det fastslås i rapporten, at systemet har fungeret godt i de sidste 50 år. Det har bidraget til den globale økonomiske vækst og har gjort det muligt for lande med en sund politik at øge deres befolknings levestandard. Systemet har også været i stand til at klare perioder med uligevægt på betalingsbalancerne og har sikret monetær stabilitet i krisetider, som det sidst blev bevist efter angrebet den 11. september 2002.

Det erkendes dog i rapporten, at de ændrede forhold stiller de politiske beslutningstagerne over for nye udfordringer. De internationale finansielle kriser i 1990'erne har afstedkommet en diskussion om, hvorledes det internationale samfund, især Den Internationale Valutafond (IMF), kan forhindre sådanne kriser og sandsynligheden for, at problemer, der opstår i et land, kan spredes til andre og endog bringe hele systemet i uligevægt. Kommissionens rapport analyserer disse problemer og redegør for de vigtigste foreslåede løsninger, der spænder fra meget beskedne forslag, som f.eks. at øge og forbedre oplysningerne til markedsdeltagerne, til meget ambitiøse forslag, som f.eks. at oprette en fælles verdensomspændende valuta. Rapporten fokuserer også på, hvorledes den private sektor kan indrages i forebyggelse og løsning af finansielle kriser.

Rådet har hilst Kommissionens rapporten velkommen og vil basere sine fremtidige diskussioner herpå.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1332/02

af Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(8. maj 2002)

Om: Revision af den fælles fiskeripolitik

Kan Kommissionen venligst oplyse, hvilke bestemmelse der vil gælde for den fælles fiskeripolitik inden for EU-farvandene, hvis man ikke når til enighed om revisionen af den fælles fiskeripolitik inden den 31. december 2002?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischlerpå skriftlige forespørgsler E-1332/02, E-1346/02, E-1364/02 og P-1387/02

(29. maj 2002)

Hvis reformen af den fælles fiskeripolitik ikke bliver vedtaget før den 31.12.2002, med som den eneste undtagelse reglerne for adgang til medlemsstaternes tolvmile-zone, vil de eksisterende regler fortsat gælde, medmindre Kommissionen vedtager andre forordninger om ændringer før eller efter denne dato.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0936/02

af Elspeth Attwooll (ELDR) til Kommissionen

(9. april 2002)

Om: Velfærd for intensivt opdrættet fisk

Agter Kommissionen at træffe foranstaltninger for at regulere velfærden for intensivt opdrættet fisk navnlig med hensyn til bestandenes maksimale tæthed, perioder uden fodring og slagtemetoder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(7. maj 2002)

Der findes ingen særlig EF-lovgivning om dyrevelfærd for opdrættet fisk. Imidlertid gælder visse generelle bestemmelser i Rådets direktiv 98/58/EC af 20. juli 1998 om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål(1), også for opdrættet fisk.

Endvidere er der inden for rammerne af Europarådets konvention om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål, fastsat anbefalinger for beskyttelse af forskellige dyrearter. Alle medlemsstater og Fællesskabet har undertegnet denne konvention, hvorfor Kommissionen følgelig deltager nøje i forberedelsen af disse anbefalinger. For tiden er der en særlig anbefaling om opdrættet fisk til drøftelse.

Direktiv 98/58/EC giver mulighed for at vedtage foranstaltninger på EF-niveau, hvis dette er nødvendigt for at sikre en ensartet anvendelse af Europarådets anbefalinger i Fællesskabet.

Der bør ikke tages stilling til spørgsmålet om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt med EF-bestemmelser, før anbefalingen er vedtaget, og der er gjort foreløbige erfaringer med dennes anvendelse.

(1) EFT L 221 af 8.8.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1101/02

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: Kæmpeskulpturer på Sicilien

Er Kommissionen klar over, at der skal gennemføres et projekt nær Calatafimi på Sicilien, som vil omfatte opførelsen af kæmpecementskulpturer af Pave Johannes Paul II, Moder Teresa og Padre Pio?

Giver Kommissionen penge til dette projekt og i bekræftende fald, hvor meget?

Hvad er begrundelsen for at bruge penge på sådanne projekter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(27. maj 2002)

Kommissionen har ikke kendskab til et sådant projekt og kan derfor kun svare benægtende på det ærede medlems spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1082/02

af Jules Maaten (ELDR) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: Antibiotika i honning og andre fødevarer

1. Af en test for nylig i det belgiske forbrugerblad Test-Aankoop (nr. 451, 2002) fremgik det, at 78 % af al importeret honning indeholdt antibiotika (især streptomycin, tetratcycliner og sulfamider), og undersøgelser i andre europæiske lande gav tilsvarende resultater. Vil Kommissionen træffe foranstaltninger til at komme denne forurening til livs, og i bekræftende fald hvilke?

2. Findes denne forurening også i andre importerede fødevarer?

3. Den 15. marts bebudede EU et importforbud mod fødevarer fra Kina, herunder honning, som indeholder det kræftfremkaldende antibiotikum chloramphenicol. Samtidig foreslog Kommissionen forholdsregler til hindring af importen af fødevarer fra Burma, Thailand og Vietnam, som er forurenet med antibiotika (chloramphenicol og nitrofuran).

4. Er det rigtigt, at chloramphenicol som en undtagelse stadig må benyttes til kreaturer i EU, og hvordan hindres det i bekræftende fald, at dette antibiotikum på denne måde kommer ind i fødekæden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(2. juli 2002)

I EU er der et totalt forbud mod at anvende chloramphenicol og forbindelser af nitrofuran-familien til dyr, af hvilke der fremstilles konsumprodukter. I forbindelse med en evaluering af disse molekyler viste det sig, at disse stoffer udgør en risiko for folkesundheden, hvilket fik EU til at udstede et formelt anvendelsesforbud.

Afsløringen af, at visse animalske produkter med oprindelse i Thailand, Myanmar, Indonesien eller Vietnam var kontaminerede med chloramphenicol og nitrofuran førte til, at Kommissionen stillede krav til medlemsstaterne om indførelse af systematiske kontrolforanstaltninger over for disse importvarer. I praksis gør de indførte foranstaltninger det muligt at lokalisere partier, som er kontamineret med disse stoffer, således at de kan fjernes fra konsummarkedet, uden at disse lande rammes af en importembargo. Derfor burde partier med honning, som er kontamineret med chloramphenicol, ikke forekomme på EU's konsummarked.

I henhold til den nuværende lovgivning fastsættes grænseværdierne for restindhold af veterinærmedicin i henhold til vurdering af en ansøgning, som indsendes af et medicinalfirma. I nogle tilfælde er det ikke muligt at fastsætte grænseværdier for forekommende stoffer på videnskabelig vis, fordi medicinalvirksomhederne har afgivet utilstrækkelige data. Det er især tilfældet ved antibiotika som tetracyclin eller sulfamid, som det er tilladt at anvende til alle dyrearter i EU med undtagelse af bier. Imidlertid er anvendelse af disse stoffer til behandling af bier tilladt i visse tredjelande. Kommissionen kunne eventuelt tage denne problematik op i forbindelse med fremtidige bestemmelser om fastsættelse af acceptable grænseværdier i produkter, som stammer fra tredjelande.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0428/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Rådet

(22. februar 2002)

Om: Kameraer i Athen

Ifølge offentliggørelser i den græske presse vil der i de kommende måneder blive placeret ca. 20 kameraer på centrale steder i Athen med det formål at fotografere biler, busser og taxier, der overtræder færdselsloven. Der er planer om at indrette 50 faste steder, som de 20 kameraer vil blive flyttet rundt imellem. Placeringen af disse apparater har, som det må forventes, rejst en række forståelige spørgsmål med hensyn til krænkelse af privatlivets fred.

Kan Rådet oplyse, hvordan det stiller sig til denne afgørelse truffet af de græske myndigheder? Overtrædes fællesskabslovgivningen vedrørende beskyttelse af borgernes personlige data? Medfører placeringen af disse apparater risici, hvad angår borgernes personlige rettigheder? I givet fald hvilke? I hvilket andet EU-land er der placeret sådanne apparater, og hvordan er de blevet brugt?

Svar

(26. juni 2002)

Artikel 33 i TEU udelukker, at Rådet kan blande sig i interne foranstaltninger med henblik på opretholdelse af lov og orden eller beskyttelse af den indre sikkerhed. Rådet kan derfor ikke tage stilling til de spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem har rejst.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0649/02

af Nuala Ahern (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. marts 2002)

Om: Radioaktive udledninger

Det Irske institut for Radiologisk Beskyttelse (Radiological Protection Institute of Ireland (RPII)) har udtalt i sin seneste årsberetning, der blev udsendt i januar 2002, at det målte radioaktive technetium-99-indhold i tang fra Sellafield forarbejdningsanlæg for radioaktivt affald og plutonium er 150 gange højere i det nordøstlige Irland end i tang ved syd- og vestkysterne. RPII understregede tillige igen, at udledningen af radioaktivt affald fra Sellafield stadig er den dominerende forureningskilde i det irske havmiljø. I beretningen hedder det tillige, at technetium-99-niveauet stadig er betydeligt over niveauet før 1994 og stadig giver anledning til stor bekymring.

Da myndighederne med ansvar for radiologisk beskyttelse og ministerierne i Det Forenede Kongerige stadig nedspiller farerne i forbindelse med de fortsatte radioaktive udledninger fra Sellafield, vil Kommissionen nu indkalde til en rundbordsdiskussion mellem eksperter, åben for offentligheden, for at drøfte, hvorfor de forskellige myndigheder med ansvar for radiologisk beskyttelse i to medlemsstater indtager så divergerende synspunkter vedrørende den radiologiske risiko i forbindelse med Sellafield?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. april 2002)

Som det fremgår af svaret på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-0334/02(1) er Kommissionen klar over, at der kan forekomme omfattende udsving i koncentrationen af radionuklider i tangen fra sted til sted, men de absolutte koncentrationer har ingen strålingsmæssig betydning.

Rapporten The radiological exposure of the population of the European Community from radioactivity in North European marine waters, project Marína (Radiation Protection 47, 1990) er ved at blive opdateret, og disse spørgsmål vil blive behandlet i den forbindelse. Rapporten vil efterfølgende blive behandlet i det relevante Oslo-Paris(OSPAR)-udvalg og på en relevant international konference. Kommissionen mener derfor ikke, at det er relevant at indkalde til rundbordsdiskussion mellem eksperter, som også skulle behandle spørgsmålet.

(1) EFT C 205 E af 29.8.2002, s. 120.