SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2719/97 af Susan Waddington (PSE) til Kommissionen (1. september 1997)

Om: Bilforsikring i Det Forenede Kongerige - groenne kort

I Det Forenede Kongerige opkraever mange forsikringsselskaber fortsat ekstra praemier for udstedelsen af »groenne kort«, behaefter brugen af disse med tidsbegraensninger og naegter undertiden at udstede dem for biler med »europaeiske specifikationer«, dvs. for biler til hoejrekoersel.

Denne praksis haemmer fortsat britiske statsborgeres frie bevaegelighed i det indre marked.

Deler Kommissionen denne opfattelse, er naevnte praksis lovlig i henhold til europaeisk ret, og hvilke foranstaltninger vil Kommissionen traeffe for at afskaffe den?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (8. oktober 1997)

Hvad angaar udstedelsen af groenne kort og forsikringscertifikater er alle medlemsstaterne ifoelge artikel 2 i direktiv 90/232/EOEF om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer ((EFT L 129 af 19.5.1990. )) forpligtet til at sikre, at alle lovpligtige ansvarsforsikringer for motorkoeretoejer (dvs. det groenne kort) daekker hele EU's omraade paa grundlag af én enkelt praemie. Dette indebaerer, at EU's forsikringsselskaber ikke maa opkraeve hoejere praemier for groenne kort. Det tredje motorforsikringsdirektiv stiller krav om, at en forsikring enten skal give den daekning, der svarer til ansvarsdaekningen i den medlemsstat, hvor koeretoejet befinder sig, eller den daekning, der gives i den medlemsstat, hvor koeretoejet er hjemmehoerende, hvis denne er stoerre, uden at forsikringsselskabet kan kraeve en hoejere praemie.

Udstedelsen af groenne kort i Det Forenede Kongerige efter vedtagelsen af det tredje motorforsikringsdirektiv har allerede vaeret droeftet adskillige gange tidligere mellem Kommissionen og de britiske myndigheder. Konkret er det britiske transportministeriums synspunkt om dette spoergsmaal, at a) som kraevet i EU-lovgivningen er et britisk forsikringscertifikat gyldigt i alle de oevrige medlemsstater, men yder kun ansvarsdaekning, b) det er derfor ikke noedvendigt at have et groent kort ved koersel inden for EU, fordi dette kort kun er bevis paa, at indehaveren har tegnet ansvarsdaekning, c) forsikringsselskaberne anbefaler alligevel, at foererne medfoerer et groent kort, fordi det har vaeret et internationalt anerkendt dokument i ca. 40 aar, og d) foerere, som oensker fuld daekning (dvs. inklusive kaskodaekning) i deres britiske police, skal anmode om at faa udvidet daekningen hos forsikringsselskabet, som i saa fald har lov til at opkraeve en hoejere praemie. Denne udvidelse af daekningen over for tredjemand har ingen relation til det groenne kort.

Ifoelge de oplysninger, Kommissionen raader over, opkraeves der af adskillige forsikringsselskaber i Det Forenede Kongerige en hoejere praemie for en »udvidet udlandsdaekning«, uden at det over for kunderne praeciseres, hvilken forskel der er mellem denne udvidelse og en hoejere praemie for et groent kort. I de fleste tilfaelde er der en mangelfuld information om forskellen mellem udstedelse af et groent kort, som skal bruges i andre medlemsstater, og en udvidet udlandsdaekning i policen. Forsikringssektoren har for nylig udarbejdet en folder, hvori der redegoeres naermere for disse forhold.

Faktisk er det tredje motorforsikringsdirektiv ikke til hinder for, at forsikringsselskaberne kan opkraeve en hoejere praemie for at udvide daekningen ud over, hvad der er lovpligtigt (dvs. ud over ansvarsdaekningen).

Ikke desto mindre fortsaetter Kommissionen sine droeftelser med de britiske myndigheder og sammenslutningen af britiske forsikringsselskaber for at finde en loesning paa visse problemer, f.eks. forsikringsdokumenternes konkrete udformning og visse spoergsmaal i relation til disse dokumenters form, farve og indhold, saa de bliver nemmere at genkende uden for Det Forenede Kongeriges graenser.

Endelig rejser det aerede medlem det problem, at mange forsikringsselskaber i Det Forenede Kongerige naegter at udstede groent kort for biler til hoejrekoersel. Dette betyder, at de naegter at indgaa en forsikringsaftale med ejere af biler af denne type. Forsikringsselskaberne vurderer risici ud fra de oplysninger, de disponerer over, herunder ogsaa sandsynligheden for, at en begivenhed indtraeffer, og hvor alvorlig risikoen er. I denne forbindelse og i overensstemmelse med princippet om aftalefrihed har forsikringsselskaberne lov til at afvise kunder, som udgoer en meget hoej risiko. Biler, der ikke opfylder britiske specifikationer, kan faktisk betragtes som en alvorlig risiko for britiske forsikringsselskaber. Det staar de britiske forsikringsselskaber frit for at anlaegge en saadan kommerciel politik og at naegte at indgaa en forsikringsaftale med ejere af biler til hoejrekoersel eller opkraeve en hoejere praemie af disse ejere.