SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0030/02

af Doris Pack (PPE-DE) til Kommissionen

(21. januar 2002)

Om: Lufttransport: Alliancernes konkurrenceevne

1. Hvorledes vurderer Kommissionen de pris- og konditionsaftaler, som europæiske og ikke-europæiske flyselskaber gennemfører inden for de såkaldte alliancer med henblik på at sikre konkurrencen?

2. Hæmmes eller fremmes konkurrencen gennem dette samarbejde efter Kommissionens opfattelse?

3. Hvilke konsekvenser forventer Kommissionen af dette samarbejde for forbrugere/flypassagerer med hensyn til de flypriser, der betales for øjeblikket og i fremtiden?

4. Hvorledes vurderer Kommissionen de aftaler, som flyselskaberne har truffet med hensyn til betaling af administrativ provision til rejsebureauer og IATA-agenter?

5. Er sådanne pris- og konditionsaftaler med hensyn til betaling af administrativ provision forenelig med EU's konkurrencebestemmelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(8. marts 2002)

1. Alliancer mellem flyselskaber kan være udformet på forskellig måde og indebære et samarbejde af større eller mindre omfang. Alliancer skal derfor vurderes enkeltvis. Da alliancer indebærer et samarbejde på centrale områder, hvor flyselskaber normalt konkurrerer med hinanden, f.eks. fælles prisfastsættelse, samordning af flyveplaner, kapacitets- og indtægtsdeling, kan der opstå tvivl med hensyn til konkurrenceaspektet, hvis allianceparterne var eller kunne have været konkurrenter før alliancen. I henhold til Fællesskabets konkurrenceregler gives der kun tilladelse til den slags alliancer, hvis allianceparterne kan bevise, at begrænsningerne af konkurrencen opvejes af de fordele, alliancen opnår. Endvidere skal det godtgøres, at nogle af disse fordele kommer forbrugerne til gavn, at fordelene ikke kunne være opnået ved hjælp af mindre restriktive alternativer, og at konkurrenceaspektet ikke forsvinder.

Disse principper gælder både for alliancer inden for Fællesskabet og for alliancer mellem europæiske og ikke-europæiske flyselskaber. Procedurerne er imidlertid forskellige, for Rådets forordning (EØF) nr. 3975/87 af 14. december 1987 om fastsættelse af fremgangsmåden ved anvendelse af konkurrencereglerne på virksomheder i luftfartssektoren(1) omfatter kun lufttransport mellem lufthavne inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS). Alliancer mellem europæiske og ikke-europæiske flyselskaber falder ind under overgangsbestemmelsen i EF-traktatens artikel 85, hvor det hedder, at Kommissionen foreslår passende midler til at bringe overtrædelser til ophør og bemyndiger medlemsstater til at træffe de nødvendige modforanstaltninger. Med hjemmel i denne bestemmelse er Kommissionen ved at undersøge, om visse transatlantiske alliancer er i overensstemmelse med Fællesskabets konkurrenceregler.

2. Set ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt er Kommissionen i princippet ikke imod oprettelse af alliancer. Kommissionen erkender, at alliancer kan indebære stor effektivitet. Derfor har Kommissionen hidtil godkendt den slags alliancer, når der er truffet foranstaltninger med henblik på at sikre konkurrenceaspektet.

3. Alliancers konsekvenser for flybilletter skal vurderes fra sag til sag og kan vanskeligt forudsiges. Større effektivitet og færre omkostninger skulle normalt føre til lavere priser. Men forbrugerne kan også drage fordel af alliancer i form af større kapacitet og hyppigere flyafgange, etc.

4. og 5. Aftaler mellem flyselskaber om provision til rejsebureauer svarer i princippet til aftaler mellem konkurrenter om salgspriser, som er forbudt i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1. Flyselskaberne aftalte før i tiden inden for rammerne af Den Internationale Luftfartssammenslutningen (IATA) en anbefalet provision til rejsebureauer. IATA har meddelt Kommissionen, at alle beslutninger i den forbindelse ophørte med at være gældende i april 2001.

(1) EFT L 374 af 31.12.1987.