DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/864

(2004/C 78 E/0918)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3860/03

af Reimer Böge (PPE-DE) til Kommissionen

(8. december 2003)

Om: Udpegelse af fuglebeskyttelsesområder i Schleswig-Holstein

I skrivelse af 2. april 2003 fra kommissær Margot Wallström til den tyske udenrigminister Joschka Fischer tager Kommissionen bl.a. stilling til udpegelse af fuglebeskyttelsesområder i Schleswig-Holstein.

1. Er det fortsat Kommissionens opfattelse, at det er nødvendigt at udpege særligt beskyttede områder for at sikre en tilfredsstillende og bæredygtig beskyttelse af fuglebeskyttelsesområder, hvor de fastsatte mål for bevarelse indfris gennem fastlæggelse af en komplet, individuel og territorialbetinget juridisk beskyttelsesstatus?

2. Mener Kommissionen, at det efter udpegelse af et fuglebeskyttelsesområde som særligt beskyttet område er nødvendigt at indgå langvarige aftaler om naturbeskyttelse (Vertragsnaturschutz) som bevarelsesforanstaltning, eller er det tilstrækkeligt med andre tiltag, ved hjælp af hvilke de specifikke mål for beskyttelse kan opnås, men som navnlig i forbindelse med større særligt beskyttede områder gør det muligt at gennemføre en mere fleksibel forvaltning, således at bevarelsen af vigtige arter sikres i overensstemmelse hermed og dermed forbundne interesser tilgodeses?

3. Har myndighederne i Schleswig-Holstein forelagt Kommissionen beskrivelser om enkeltstående tilfælde, hvor muligheden for at undlade at udpege et naturbeskyttelsesområde, såfremt kontraktlige aftaler, rets- eller forvaltningsbestemmelser sikrer en tilsvarende beskyttelse, jf. § 33, stk. 4, i den tyske naturbeskyttelseslov (Bundesnaturschutzgesetz), er blevet udnyttet?

4. Det er indlysende, at beskyttelseskategorierne i den tyske naturbeskyttelseslov ikke nødvendigvis dækker kravene til målene om beskyttelse, der er fastsat i hhv. fuglebeskyttelsesdirektivet og habitatdirektivet. Kan kravene i de europæiske direktiver bedre imødekommes, hvis beskyttelseskategorierne »Særligt beskyttet område i henhold til fuglebeskyttelsesdirektivet« og »Særligt bevaringsområde i henhold til habitatdirektivet« optages i den tyske naturbeskyttelseslov i forbindelse med den individuelle juridiske beskyttelsesstatus?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(21. januar 2004)

I henhold til artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/409/EØF (1) udlægger medlemsstaterne områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede, som særligt beskyttede områder (SBO) med henblik på bevarelsen af fugle opført i bilag I til direktivet. Ifølge direktivets artikel 4, stk. 2, gælder det samme for regelmæssigt tilbagevendende trækfuglearter, som ikke er anført i bilag I. Ifølge direktivets artikel 4, stk. 3, fremsender medlemsstaterne alle relevante oplysninger til Kommissionen, således at denne kan tage passende initiativer til den samordning, som er nødvendig, for at SBO kan udgøre et samlet hele, der imødekommer behovet for beskyttelse af de pågældende fuglearter. Ifølge direktivets artikel 4, stk. 4, træffer medlemsstaterne egnede foranstaltninger med henblik at undgå forurening eller forringelse af levestederne samt forstyrrelse af fuglene i SBO.

I fugledirektivet er der ikke fastsat præcise kriterier, hvad angår den retlige beskyttelse af SBO. Det er primært op til medlemsstaterne at udvikle disse ordninger i overensstemmelse med målene og kravene i direktivet. Der kan imidlertid udledes nogle kriterier fra EF-Domstolens retspraksis.

Ifølge Domstolen skal medlemsstaterne tillægge SBO en retlig beskyttelse, hvorigennem det kan sikres, at de i bilag I til direktivet nævnte arter kan overleve og yngle, og at de trækfuglearter, der ikke er nævnt i bilag I, men som regelmæssigt forekommer dér, kan yngle, skifte fjer og overvintre (2). I samme sag kunne den sagsøgte medlemsstat ikke gøre gældende, at det pågældende område var statsejet, som begrundelse for ikke tilvejebringe en retlig beskyttelse (3). Ved en anden lejlighed fandt Domstolen, at den generelle beskyttelse af vådområder i henhold til den franske lovgivning om vand ikke var tilstrækkelig til at tilvejebringe en retlig beskyttelse af et SBO. Domstolen fandt også, at landbrugsmiljømæssige foranstaltninger — på grund af deres frivillige og rent tilskyndende karakter for landbrugerne — var utilstrækkelige (4). I en nyere sag fandt Domstolen, at hvis der knyttes betingelser til lovgivningen, er dette ikke tilstrækkeligt til at tilvejebringe den krævede permanente retlige beskyttelse (5).

Det kan konkluderes, at den retlige beskyttelse skal være permanent, ubetinget og specifikt udformet til at opfylde fugledirektivets krav om beskyttelse. For at sikre en effektiv beskyttelse af SBO og fuglene, som lever der, skal den endvidere være almen, dvs. have virkning for og mod alle. Kommissionen finder, at dette krav udelukker kontraktlige beskyttelsesordninger både på kort og på lang sigt som eneste middel til at etablere en retlig beskyttelse. Det kan på den anden side være nyttigt at anvende sådanne kontrakter kombineret med en almen retlig beskyttelse, hvori der fastsættes specifikke krav til beskyttelsen af det pågældende område med virkning for og mod alle. Det må undersøges fra sag til sag, om sådanne kombinerede ordninger kan forenes med kravene i fugledirektivet.

Kommissionen har uformelt modtaget to eksempler på »alternative« retlige beskyttelsesordninger i Slesvig-Holsten. Den første omhandler området »Lauenburgische Seen«, der delvist udpeges som et SBO. Den retlige beskyttelse består af en kombination af et naturbeskyttelsesområde (»Naturschutzgebiet«) og et beskyttet landskab (»Landschaftsschutzgebiet«) i henhold til tysk lovgivning. Det andet eksempel omhandler Riesenwohld-skoven, der er foreslået som en lokalitet af fællesskabsbetydning i henhold til artikel 4, stk. 1, i direktiv 92/43/EØF (6). Beskyttelsen tilvejebringes i form af en kontrakt mellem ejeren af skoven og Slesvig-Holsten. Kommissionen undersøger for øjenblikket begge eksempler.

Som nævnt ovenfor er det op til medlemsstaterne at beslutte, hvordan direktivernes krav gennemføres. Kommissionen undersøger alene, hvorvidt de valgte metoder opfylder direktivernes krav.

(1) Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om bevarelse af vilde fugle, EFT L 103 af 25.4.1979.

(2) Dom af 18. marts 1999 i Sag C-166/97, Kommissionen mod Frankrig (Seine-udløbet), præmis 21.

(3) Dom af 18. marts 1999, jf. fodnote 1, præmis 24.

(4) Dom af 25. november 1999 i Sag C-96/98, Kommissionen mod Frankrig (le Marais poitevin) præmis 26 og 27.

(5) Dom af 6. marts 2003 i Sag C-240/00, Kommissionen mod Finland, præmis 19 og 30.

(6) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, EFT L 206 af 22.7.1992.