SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0050/99

af Paul Ruebig (PPE) til Kommissionen

(15. januar 1999)

Om: Transaktionsgebyr for betalinger med kreditkort i udlandet

Med indfoerelsen af kontanter i begyndelsen af aar 2002 vil vekselgebyrer inden for Euro-zonen hoere fortiden til. Ifoelge forlydende har kreditkortselskaberne imidlertid til hensigt at opkraeve et saakaldt transaktionsgebyr eller haandteringsgebyr i stedet for de hidtidige valutagebyrer. I forbindelse med betalinger i en anden medlemsstat i Den OEkonomiske og Monetaere Union vil der saaledes stadig blive opkraevet 1 % af transaktionsvaerdien. Dette sker for at udligne tabet af de hidtidige indtaegter fra valutagebyrerne.

Hvordan vurderer Kommissionen kreditkortselskabernes opkraevning af disse gebyrer, navnlig i betragtning af den betydning, som elektroniske betalingsmidler vil faa i fremtiden i forbindelse med koeb og salg?

Hvad vil Kommissionen foretage for at forhindre opkraevningen af saadanne gebyrer?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(19. februar 1999)

Kommissionen er enig med det aerede medlem i, at valutakursrisikoen mellem nationale valutaenheder i eurozonen og de gebyrer, der skal daekke denne risiko, er en ting, der hoerer fortiden til, efter euroens indfoerelse 1. januar 1999.

Problematikken omkring gebyrer i forbindelse med kreditkort er meget kompliceret og rejser en raekke spoergsmaal. Det aerede medlem gaar ud fra, at de "spreads" (forskelle mellem koebs- og salgskurser), som bankerne tidligere opkraevede paa kreditkortbetalinger i fremmed valuta, udelukkende skyldtes valutakursrisikoen. Normalt betragtede bankerne ikke disse "spreads" paa denne maade. De fleste banker betragtede dem ofte som den eneste mekanisme, der skaffede dem indtaegter (ud fra deres synsvinkel) til at daekke de ekstra omkostninger, der var forbundet med graenseoverskridende transaktioner i forhold til indenlandske transaktioner. En del af denne "spread" blev betalt til det internationale kreditkorts afregningskontor, der var ansvarlig for afregningen af transaktionen.

Kommissionen oensker ligesom det aerede medlem, at forskellen mellem omkostninger i forbindelse med indenlandske betalinger og graenseoverskridende betalinger forsvinder, hvad enten der er tale om kreditkort, kreditoverfoersler eller andet. Paa et frit marked kan det imidlertid kun ske ved hjaelp af foranstaltninger, der fremmer gennemsigtighed og hermed konkurrence frem for gennem lovindgreb.

Den oegede gennemsigtighed, som Den Europaeiske Monetaere Union (OEMU) medfoerer, vil vise kunderne, hvad de betaler i stedet for at skjule omkostningerne i en "spread". I sidste instans er der principielt ingen grund til at opkraeve disse hoejere omkostninger, hvis bankernes omkostninger i forbindelse med graenseoverskridende transaktioner ikke er vaesentligt stoerre end omkostningerne i forbindelse med tilsvarende transaktioner i indlandet. I oejeblikket er der imidlertid stadig visse vaesentlige forskelle, hvilket primaert skyldes forskellige tekniske standarder. Naar disse forskelle forsvinder, boer det vaere muligt at reducere omkostningerne.

Ud over sin henstilling om gennemsigtighed paa dette omraade (henstilling 98/286/EF(1)) har Kommissionen i nogle aar aktivt tilskyndet banksektoren til at beskaeftige sig med forskellene i standarderne for alle typer graenseoverskridende betalinger og etablere taettere graenseoverskridende forbindelser mellem deres systemer. En raekke komitéer arbejder med disse spoergsmaal (f.eks. Den Europaeiske Komité for Bankstandarder). Kommissionen vil fortsaette med at tilskynde bankerne til at forbedre deres systemer.

Kommissionen vil endvidere i foraaret 1999 udsende en meddelelse om betalingssystemer i OEMU. Der blev tilkendegivet meget stor interesse for en saadan meddelelse paa det foerste moede i gruppen for finansielle tjenesteydelser, der holdt moede den 28. januar 1999 under forsaede af Kommissionen. I denne gruppe, der bestaar af finansministrenes personlige repraesentanter, og som er nedsat som led i aktionerne paa omraadet for finansielle tjenesteydelser, var der enighed om, at euroens indfoerelse havde sat fokus paa en raekke spoergsmaal, bl.a. det forhold, at infrastrukturen til at hjaelpe borgerne med at effektuere mindre graenseoverskridende betalinger var foraeldet i sammenligning med udviklingen paa engrosniveauet. Kommissionens meddelelse vil derfor indeholde en skitse til en integreret strategi, der omfatter alle de resterende hindringer for effektive graenseoverskridende detailbetalinger i euro, herunder kreditkort, checks og overfoersler.

(1) EFT L 130 af 1.5.1998.