ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/171

(2004/C 84 E/0210)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0180/04

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. januar 2004)

Om: Gennemførelse af direktiv 2000/78 i Grækenland

Ifølge artikel 18 i direktiv 2000/78 (1) om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal medlemsstaterne gennemføre direktivet senest 2. december 2003, idet det dog hedder: »For at tage hensyn til særlige forhold kan medlemsstaterne om nødvendigt få en yderligere frist på tre år fra den 2. december 2003, dvs. i alt seks år, til at iværksætte dette direktivs bestemmelser om forskelsbehandling på grund af alder og handicap«.

Kommissionen bedes oplyse, hvad den anser for »særlige forhold« og »nødvendigt«, og som kan berettige til udsættelse af direktivets gennemførelse. Hvilke medlemsstater har anmodet om forlængelse af gennemførelsesfristen? Hvornår skal de øvrige bestemmelser i direktivet — bortset fra bestemmelserne vedrørende forskelsbehandling på grund af alder og handicap — sættes i kraft af medlemsstaterne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(10. marts 2004)

Ifølge artikel 18 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv kan medlemsstaterne for at tage hensyn til særlige forhold om nødvendigt få en yderligere frist på tre år til at iværksætte direktivets bestemmelser om forskelsbehandling på grund af alder og handicap. I direktivet defineres ikke, hvad der forstås ved »særlige forhold« eller »om nødvendigt«.

Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Nederlandene, Sverige og Det Forenede Kongerige har meddelt Kommissionen, at de vil benytte sig af denne bestemmelse. De har angivet forskellige årsager, som f.eks. vedrører det forhold, at den nationale lovgivning på nuværende tidspunkt ikke anerkender begrebet »i rimeligt omfang at foretage tilpasninger«, den mulige indvirkning på pensionsalderen og arbejdsmarkedspensioner m.m. De medlemsstater, der udnytter den yderligere frist, skal en gang årligt meddele Kommissionen, hvilke foranstaltninger de træffer for at tackle problemer med forskelsbehandling, og de fremskridt der gøres henimod fuldstændig gennemførelse af direktivet.

De øvrige bestemmelser i direktivet skulle være gennemført i national ret inden den 2. december 2003. Kommissionen har allerede indledt den første etape af en række overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der endnu ikke har givet meddelelse om deres lovgivning eller ikke har vedtaget den nødvendige lovgivning (Belgien, Danmark, Tyskland, Grækenland, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Østrig, Finland og Det Forenede Kongerige).

(1) EFT L 303 af 2.12.2000, s. 16.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/567

(2004/C 84 E/0644)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0292/04

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. februar 2004)

Om: Skibsbygning i Italien

I de seneste år er der i den italienske by Trieste blevet ophobet værftskapacitet og skibsordrer på en måde, som vækker mistanke om, at de derværende aktører fra staten har modtaget tilskud, som afviger fra praksis i de øvrige EU-lande og på bedre vilkår. Har Kommissionen undersøgt, om den italienske stat yder værftsstøtte på samme vilkår som i de øvrige EU-lande, eller om vilkårene der er mere fordelagtige end andre steder? Dersom vilkårene er bedre, forvrides både konkurrencen inden for skibsbyggeriet og blandt underleverandørerne.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(17. marts 2004)

Siden den 1. januar 2004 er støtte til skibsbygningsindustrien i EU reguleret af rammebestemmelserne om statsstøtte til skibsbygningsindustrien, (1) der erstatter Rådets forordning (EF) nr. 1540/98 af 29. juni 1998 om nye regler for støtte til skibsbygningsindustrien (der udløb den 31. december 2003) (2).

Italien har vedtaget en række ordninger på grundlag af forordning (EF) nr. 1540/98 om støtte til skibsbygningsindustrien. Disse ordninger er anmeldt til og godkendt af Kommissionen.

Kommissionen er ikke orienteret om tilfælde med uberettiget eller ulovlig støtte til skibsværfter i Italien.

(1) EFT C 317 af 30.12.2003.

(2) EFT L 202 af 18.7.1998.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/889

(2004/C 84 E/0982)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0831/04

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(15. marts 2004)

Om: Opstilling af radar på Pico do Areeiro — Miljøkonsekvensanalyse

I sit svar af 5. marts 2003 på min forespørgsel vedrørende (E-0157/03 (1)), at man ville holde fast ved at opstille radaren i samme område på Pico do Areeiro (Madeira), anførte Kommissær Wallström, at hun afventede resultatet på den miljøkonsekvensanalyse, som de portugisiske myndigheder havde bestilt, før hun kunne udtale sig.

Ifølge oplysninger offentliggjort i Portugal skulle der imidlertid allerede foreligge en undersøgelse af virkningerne på miljøet.

Kommissionen bedes derfor oplyse, hvilken holdning den har til den pågældende undersøgelse.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(30. april 2004)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem, at den har gennemgået miljøkonsekvensanalysen vedrørende det pågældende radarprojekt, som er placeret i en lokalitet af fællesskabsbetydning »Maciço Montanhoso Central« i et særligt beskyttet område »Maciço Montanhoso Oriental da Ilha da Madeira«, som samtidig er yngleområde for den vilde fugl Pterodroma madeira.

Ifølge analysen vil projektets hovedindvirkning bestå i, at fuglenes orienteringsevne påvirkes af strålerne fra radaren. Analysen har imidlertid vist, at hvis man reducerer strålingsintensiteten og retter strålerne mod jorden, kan den nævnte påvirkning mindskes. Det fremgår endvidere, at såvel yngleområdet som de baner, fuglene flyver ad, befinder sig uden for strålingszonen.

Eftersom projektet har været underkastet en miljøkonsekvensanalyse og denne ikke har påvist, at projektet vil få væsentlige virkninger for den omtalte fugleart, mener Kommissionen ikke, at projektet er i modstrid med de gældende fællesskabsbestemmelser, og den har derfor besluttet at henlægge klage 2002/5069, der vedrører dette.

(1) EUT C 242 E af 9.10.2003, s. 101.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/296

(2004/C 84 E/0343)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0031/04

af Astrid Lulling (PPE-DE) til Kommissionen

(20. januar 2004)

Om: Visse luxembourgske forsikringsselskabers praksis

Fra starten af 2004 har visse forsikringsselskaber i Storhertugdømmet Luxembourg pålagt de uafhængige eksperter inden for automobilsektoren at samarbejde med det belgiske firma for skadesbehandling, Informex.

Mener Kommissionen, at denne praksis er forenelig med princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser, som er fastsat i EF-traktatens artikel 14 og 49? Hvis dette ikke er tilfældet, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen da at træffe for at bringe denne forskelsbehandling til ophør?

En del af disse selvsamme selskaber pålægger deres kunder at anvende en bestemt automekaniker.

Mener Kommissionen ikke i lighed med forespørgeren, at denne praksis er en krænkelse af princippet om den frie bevægelighed for tjenesteydelser fastsat i de selvsamme artikler 14 og 49 i EF-traktaten, og er den i givet fald indstillet på at træffe de nødvendige foranstaltninger til at bringe denne praksis til ophør?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(3. marts 2004)

Kommissionen noterer sig de forhold, det ærede medlem beskriver. I henhold til EF-traktatens artikel 49 og ud fra det ærede medlems oplysninger kan Kommissionen dog ikke indlede en traktatbrudsprocedure efter EF-traktatens artikel 226, eftersom de påtalte forhold har at gøre med det kontraktmæssige forhold mellem private parter.

EF-traktatens bestemmelser om levering af tjenesteydelser er formelt stilet til medlemsstaterne. Selv om dette ikke udelukker, at rettigheder på én gang kan tillægges enhver privat part, der måtte være interesseret i overholdelsen af de således fastlagte pligter, tilkommer det primært de nationale domstole at behandle private parters praksis. Ifølge den faste retspraksis er det således først den nationale dommer, der som led i de sager, han får forelagt, skal anvende fællesskabsretten og drage konsekvenserne af Domstolens retspraksis. Da det er et spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsretten, bør det under alle omstændigheder påpeges, at de nationale dommere har mulighed for at rejse et præjudicielt spørgsmål efter EF-traktatens artikel 234 for at opnå en fortolkning af fællesskabsrettens bestemmelser fra Domstolen, som har den fulde kompetence på området.

Hvis de enkelte forsikringsselskaber ikke har udvalgt Informex uafhængigt af hinanden, men i samråd med deres konkurrenter, kan en sådan samordnet praksis være omfattet af EF-traktatens artikel 81, stk. 1. Ifølge denne artikel er alle aftaler mellem virksomheder, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at begrænse konkurrencen, forbudt. Kommissionen råder dog ikke over oplysninger, der viser, at der kunne være tale om en sådan samordnet praksis.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/945

(2004/C 78 E/1000)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0243/04

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. februar 2004)

Om: Virksomhedsflytning og ledighed

Der er risiko for, at endnu en multinational beklædningsindustri, Brax Portuguesa, Fábrica de Confecções, Lda., vil lukke sine anlæg i Vila Nova de Gaia i Portugal. Det kan føre til, at 400 arbejdstagere mister deres arbejde, hvoraf de fleste er kvinder.

Kommissionen og den portugisiske regering må i denne alvorlige situation i et område og i et land, hvor ledigheden er i konstant stigning, træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at forhindre, at endnu en multinational virksomhed i Portugal lukker og eventuelt flytter til et andet europæisk land.

Kommissionen bedes derfor oplyse følgende:

1. Er der til Brax Portuguesa, Fábrica de Confecções, som er beliggende i Aldeia Nova, Serzedo, Vila Nova de Gaia i Portugal, blevet ydet fællesskabsstøtte? Hvis dette er tilfældet, bedes Kommissionen gøre nærmere rede herfor.

2. Har EU bevilget økonomisk støtte til moderselskabet eller til en af dens filialer? Hvis dette er tilfældet, bedes Kommissionen gøre nærmere rede herfor.

3. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at sætte en stopper for disse evindelige udflytninger, som de multinationale virksomheder gennemfører, og den ledighed, som er resultatet heraf?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Wallström

(3. marts 2004)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/517

(2004/C 88 E/0529)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0620/04

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(1. marts 2004)

Om: Eksport af militært udstyr til afrikanske lande under dække af jagtudstyr

Flere forskellige velrenommerede ngo'er (Oxfam Intermon, Amnesty International, Greenpeace) samt UNESCO-programmet for fredsforskning (Escuela de Cultura de Paz) på Universitat Autónoma de Barcelona, oplyser samstemmende, at den spanske regering har eksporteret militært udstyr til flere afrikanske lande, såsom Ghana, Guinea, Den Centralafrikanske Republik, Mauretanien, Côte d'Ivoire, Senegal, Guinea-Bissau, Angola, Burkina Faso og Cameroun, under foregivende af, at det var jagtudstyr.

Ifølge de spanske skattemyndigheders toldregister havde de eksporterede beholdere en gennemsnitsvægt på 40 kg og en gennemsnitspris på 120 EUR pr. enhed.

I betragtning af, at der næppe eksisterer jagtudstyr af en sådan størrelse, og af, at eksporten af ammunition steg til mere end 4 millioner EUR i 2002, har Kommissionen så haft kendskab til den spanske stats her nævnte eksport?

I bekræftende fald, har Kommissionen så iværksat, eller påtænker Kommissionen at iværksætte foranstaltninger i denne forbindelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(15. april 2004)

Kommissionen er ikke bekendt med den pågældende eksport og har heller ikke kompetence eller midler til at bekræfte eller benægte eventuelle urigtige oplysninger om den endelige anvendelse af denne eksport.

Medlemslandenes regeringer har det fulde ansvar for udstedelsen af våbeneksporttilladelser, og det er derfor ikke Kommissionens opgave at udtale sig om medlemsstaternes praksis på dette område.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/358

(2004/C 84 E/0416)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0308/04

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. februar 2004)

Om: Fransk sprog i Kommissionen

Det forlyder, at Kommissionen agter at anvende over 20 mio. EUR på kurser i fransk for sine medarbejdere. Hvad er årsagen til, at Kommissionen i særlig grad sender sine medarbejdere på kursus i fransk, og påtænker den at arbejde på at styrke det franske sprogs stilling i Kommissionen på bekostning af andre sprog?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(24. marts 2004)

Det forlydende, det ærede medlem gør opmærksom på, er ikke i overensstemmelse med virkeligheden, lige så lidt som lignende tal, der har været fremme i dele af pressen for nylig i forbindelse med vildledende beretninger om fransk som arbejdssprog i Kommissionen.

Kommissionen har ikke truffet nogen afgørelse, der giver eller vil komme til at give undervisning i fransk en særstilling i forhold til undervisning i andre officielle sprog.

Kurser i de enkelte sprog planlægges hvert år på grundlag af efterspørgslen det foregående år. Den eneste anden faktor ud over personalets efterspørgsel begrundet i ønsket om at forbedre sine sprogkundskaber, der tages hensyn til, er loftet over det budget, der er afsat til den samlede sprogundervisning. I 2003 var dette budget på 5 mio.EUR. I 2003 tegnede kurser i fransk sig for 23 % af det samlede beløb, kurser i engelsk for 20 %, kurser i tysk og spansk for hver 10 %, og de resterende 37 % fordelte sig på kurser i 28 andre sprog.

For en del sprog varierer efterspørgslen ikke i nævneværdig grad. For andre, først og fremmest engelsk og fransk og tiltrædelseslandenes sprog, har der været en gennemsnitlig stigning i efterspørgslen på ca. 10 % om året siden 2001. Denne tendens vil formodentlig blive forstærket fra 2004 som følge af udvidelsen og den nye personalevedtægts ikrafttræden, som styrker betydningen af at kunne arbejde på flere sprog, ikke mindst fordi det derefter kræves af tjenestemændene, at de kan arbejde på tre fællesskabssprog, før de får adgang til at blive forfremmet.

Det skal bemærkes, at prioriteringen af den sprogundervisning, personalet modtager eller får finansieret af Kommissionen, i hvert enkelt tilfælde afhænger og fortsat vil afhænge af de krav, der stilles til det arbejde, den pågældende udfører (1).

Det er selvfølgelig ikke muligt at give et præcist skøn over, hvilke sprog der vil blive mest efterspurgt i den nærmeste fremtid. Kommissionen kan forsikre det ærede medlem om, at det fortsat vil være den magtpåliggende at sikre, at dens personale har adgang til muligheder for at lære eller videreudvikle sine færdigheder i alle officielle sprog.

(1) Kommissionens afgørelse om uddannelse af personalet C(2002) 1577 af 7. maj 2002.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/556

(2004/C 84 E/0634)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0247/04

af Elisabeth Jeggle (PPE-DE) og Peter Liese (PPE-DE) til Kommissionen

(3. februar 2004)

Om: Ændring af forordning (EF) 2571/97 om salg af smør til nedsat pris og ydelse af støtte for fløde, smør og koncentreret smør til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmidler

Vi har fået forespørgsler fra mellemstore bagerforretninger, der handler om pligten til detaljeret at dokumentere et smørforbrug på over syv tons om året og de dermed forbundne problemer.

For en mellemstor bagervirksomhed er det umuligt at dokumentere anvendelsen af hvert eneste gram smør til nedsat pris og at overkomme den dertil nødvendige, enorme administration. Følgen er regelmæssige bødestraffe og dermed en skridtvis forhøjelse af priserne på bagervarer.

Overvejer Kommissionen på denne baggrund at ændre den ovenfor nævnte forordning (2571/97 (1)) i en sådan retning, at denne dokumentationspligt for bagervirksomheder, som anvender mere end syv tons smør om året, forenkles eller helt falder bort? Har en medlemsstat allerede taget initiativ til at sætte en sådan ændringsprocedure i gang?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(1. marts 2004)

Denne afsætningsforanstaltninger er et vigtigt middel til at opretholde en rimelig balance på smørmarkedet og undgå smøropkøb til offentlig intervention.

Der er behov for effektive kontrolforanstaltninger til at sikre, at forordningen overholdes, og til at beskytte mod misbrug af Fællesskabets midler. Kontrolkravene som omhandlet i artikel 23 i forordning (EF) nr. 2571/97 varierer afhængigt af, om det støttede produkt kan spores eller ikke, og af de mængder, som anvendes af de virksomheder, der benytter det støttede produkt i mellemprodukter og færdigvarer.

For små virksomheder, der skriftligt forpligter sig til at købe under 9 t smørækvivalent pr. tolvmåneders periode, er kontrollen mindre streng (se forordningens artikel 23, stk. 6). Der overvejes imidlertid i øjeblikket i Forvaltningskomitéen for Mælk og Mejeriprodukter, om maksimumsmængden på 9 t for små virksomheder skal forhøjes.

Det er medlemsstaternes myndigheder der skal indføre kontrolforanstaltninger, der sikrer overholdelsen af de maksimumsmængder, for hvilke der skal gennemføres en mindre dybtgående kontrol.

For andre virksomheder beskrives kontrolkravene med hensyn til anvendelsen i færdigvarer og kontrolhyppigheden i artikel 23, stk. 4. Der kræves kontrol af opskrifter og registreringer samt prøveudtagninger med en hyppighed, der afhænger af de benyttede mængder, og, i tilfælde af sporede produkter, mindst en gang om måneden, hvis virksomheden anvender 5 t eller derover pr. måned. Kontrolkravene for mellemstore og større virksomheder betragtes som rimelige til at sikre, at forordningen overholdes.

(1) EFT L 350 af 20.12.1997, s. 3.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/319

(2004/C 84 E/0366)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0149/04

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. januar 2004)

Om: Indtægter fra privatiseringer brugt til dækning af løbende udgifter

I den græske centralbank er den græske stat indehaver af konto 234 339/0, som indtægterne fra privatisering af statslige virksomheder indsættes på. Som det er blevet afsløret af dokumenter fra Finansministeriet forelagt for det græske parlament, er der fra denne konto fra 2001 og frem til den 20. september 2003 blevet trukket 3,9 mia. EUR til dækning af statens løbende udgifter.

I dokumenterne fra Finansministeriet nævnes specifikke beløb til Olympiaden, den græske telekommunikationsorganisation TAP/OTE, Skaramangas-værfterne, Thessalonikis vandvæsen, Bomuldsorganisationen, hospitaler, dækning af det offentlige selskab for omsættelige værdipapirer's behov m.m.

Er det i overensstemmelse med forordningerne at bruge indtægter fra privatisering til dækning af løbende udgifter på budgettet eller blot til nedbringelse af den offentlige gæld? Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(13. februar 2004)

Som led i Fællesskabets procedurer for budgettilsyn bør statsregnskaberne — især over-/underskud — udarbejdes i henhold til reglerne i det europæiske national- og regionalregnskabssystem (ESA95). (1)

Ifølge regnskabsreglerne i ESA95 betragtes privatiseringsindtægter — herunder indtægter fra indirekte privatiseringer — som kapitalgevinster (se ESA95 nr. 4.165(g) og 5.86). Derfor medregnes sådanne gevinster ikke ved beregning af det offentlige over-/underskud. Hvis en EU-regering således beslutter at øge udgifterne og finansierer sådanne udgifter ved privatisering, stiger dens underskud.

Da den statsgæld, som er relevant for budgettilsynsproceduren defineres som en bruttostørrelse (2) — dvs. uden modregning af statslige aktiver som aktier i offentlige virksomheder — fører privatiseringsindtægter til en mindre offentlig gæld, i det omfang de anvendes til at mindske statens udstedelse af gældspapirer eller giver regeringen mulighed for at betale tilbage på sin gæld.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 af 25. juni 1996 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Det Europæiske Fællesskab, EFT L 310 af 30.11.1996.

(2) Den offentlige gæld defineres i artikel 1, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 3605/93 af 22. november 1993 om gennemførelse af den protokol om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssige store underskud, der er knyttet som bilag til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, EFT L 332 af 31.12.1993.
3.

Kommissionen har længe vidst, BSE-infektion er en teoretisk mulighed i fåre- og gedebestanden. Derfor fjerner man som en forebyggende foranstaltning visse specificerede risikomaterialer fra får og geder i forbindelse med slagtning ved destruktion eller forbrænding. Kommissionen har desuden ofte drøftet beredskabsplaner med medlemsstaterne til brug i tilfælde af, at der opdages BSE hos får og geder under naturlige forhold, og har anmodet medlemsstaterne om at udarbejde individuelle BSE-beredskabsplaner på grundlag af en vedtaget model. På vegne af Kommissionen koordinerer EF-referencelaboratoriet for TSE-testning også en ekspertgruppe for stammebestemmelse, som er ved at udvikle en metode til differentialtestning af bekræftede scrapie-tilfælde i Fællesskabet for at kunne udelukke, at disse dyr lider af BSE.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/931

(2004/C 84 E/1029)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1026/04

af Joachim Wuermeling (PPE-DE) til Kommissionen

(26. marts 2004)

Om: Akselvejning af lastbiler ved den tysk-tjekkiske grænse

Med udvidelsen mod øst skal alle kontroller ved de indre grænser i Europa med undtagelse af personkontroller bortfalde. I forbindelse med et besøg ved grænseovergangen Schirnding erfarede jeg imidlertid, at den tjekkiske regering har til hensigt at opretholde vejningen af lastbiler, navnlig akselvejning. Dette vil medføre en betydelig ventetid ved grænseovergangene, selv om en af de mest håndgribelige fordele ved udvidelsen mod øst ville være, at forsinkelserne på flere timer ved grænserne derved skulle bortfalde.

1. Er Kommissionen bekendt med den tjekkiske regerings planer om at opretholde ovennævnte vejning af lastbiler?

2. Er en fortsættelse af denne praksis i overensstemmelse med de forpligtelser, der følger af medlemskab af EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(27. april 2004)

I artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 4060/89 (1) af 21. december 1989 om afskaffelse af kontrol ved medlemsstaternes grænser i forbindelse med transport ad landevej og indre vandveje fastsættes det, at kontrol i medfør af fællesskabsforskrifter eller nationale bestemmelser om transport mellem medlemsstaterne ad landevej eller indre vandveje ikke længere skal foretages som grænsekontrol, men alene som en del af de normale kontrolforanstaltninger, der anvendes på en ikke diskriminerende måde på hele en medlemsstats område.

I tiltrædelsestraktatens bilag V om overgangsforanstaltninger for Tjekkiet er der ikke fastsat nogen midlertidig undtagelse fra denne regel. Hvis det bekræftes, at Tjekkiet efter tiltrædelsesdatoen opretholder en systematisk grænsekontrol, som omtalt af det ærede medlem, synes dette således ikke at være foreneligt med fællesskabsretten.

For en sikkerheds skyld minder Kommissionen om, at Tjekkiet ikke nyder godt af en overgangsperiode i forbindelse med anvendelsen af Rådets direktiv 96/53/EF af 25. juli 1996 (2), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/7/EF (3) af 18. februar 2002 om fastsættelse af de største tilladte dimensioner i international trafik for visse vejkøretøjer. Dette direktiv anvendes fuldt ud fra Tjekkiets tiltrædelse.

(1) EUT L 390 af 30.12.1989.

(2) EUT L 235 af 17.9.1996.

(3) EUT L 67 af 9.3.2002.