SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0864/01

af Jules Maaten (ELDR) til Kommissionen

(22. marts 2001)

Om: Indførelse af euroen

I Nederlandene kan forbrugerne i tre måneder efter indførelse af euroen gratis indlevere gylden til banken. De selvstændige erhvervsdrivende skal herfor imidlertid betale banken et vist beløb. Den selvstændige erhvervsdrivende fungerer som bank de første dage efter omstillingen. Er Kommissionen af den opfattelse, at denne underforståede pålæggelse af udgifterne på den selvstændige erhvervsdrivende er retfærdig?

Bliver disse udgifter pålagt de selvstændige erhvervsdrivende i hver medlemsstat?

Kan Kommissionen give en oversigt for hver medlemsstat?

I de første dage efter omstillingen til euroen skal den selvstændige erhvervsdrivende råde over den dobbelte pengemængde. I Nederlandene er det et problem at forsikre de ekstra penge, som den selvstændige erhvervsdrivende er i besiddelse af.

Kan Kommissionen oplyse, om dette er et problem i hver medlemsstat, og hvordan agter den at ændre dette?

Præsident Duisenberg fra Den Europæiske Centralbank meddelte den 5. marts Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål, at han ikke havde modtaget klager over privatbankers deltagelse ved indførelsen af euroen den 1. januar næste år. Er Kommissionen lige så tilfreds med bankernes deltagelse og navnlig hvad angår deres imødekommenhed over for små og mellemstore virksomheder (f.eks. m.h.t. bankernes øgede åbningstider den 1. januar, udgifter for virksomheder ved veksling af de gamle mønter)?

Hvis en kunde ønsker at skifte bank, fordi han f.eks. hos en anden bank forventer at få en bedre service, er det en væsentlig hindring, at denne kunde også i dette tilfælde får et fuldstændigt nyt bankkontonummer. Findes der ifølge Kommissionen lovbestemmelser, som forbyder at medtage et bankkontonummer, hvis en forbruger eller en selvstændig erhvervsdrivende ønsker at skifte bank?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(17. maj 2001)

I sin henstilling af 11. oktober 2000(1) anbefalede Kommissionen, at bankerne uanset beløbets størrelse gratis omveksler mønter og sedler for deres kunder (med et simpelt krav om forhåndsmeddelelse for store beløb), uden at der skelnes mellem fysiske og juridiske personer.

Kommissionen råder endnu ikke over globale data for de håndteringsomkostninger, som bankerne eventuelt vil opkræve for juridiske personers fysiske omveksling af store seddelbeløb. Nogle medlemsstater, f.eks. Irland, har forhandlet sig frem til formler for udligning af bankernes omkostninger og har til gengæld opnået, at der ikke overvæltes håndteringsomkostninger på virksomhederne.

Det ser ud til, at forsikringsselskaberne generelt ikke kræver nogen ekstrapræmie, enten fordi det forsikrede beløb allerede er tilstrækkeligt til at dække forøgelsen af kassen (hvilket ofte er tilfældet for store forretninger), eller fordi omkostningen ved at ændre kontrakten er større end den supplerende risiko, der løbes (hvilket ofte er tilfældet for små forretninger).

Kommissionen mener, at bankerne som helhed har fulgt Kommissionens henstillinger, hvad enten det drejer sig om omvekslingsomkostninger eller overgangen til euro for så vidt angår kontopenge. I meddelelsen af 3. april 2001(2) opfordrede Kommissionen bankerne til, at de den 1. januar 2002 holder særligt længe åbent for alle eller en del af kunderne.

Bankkontonummeret indeholder generelt et registreringsnummer for banken og/eller filialen og kan derfor ikke forblive det samme ved skift af bank.

(1) EFT C 303 af 24.10.2000.

(2) KOM(2001) 190 endelig udg.