SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1206/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (7. april 1997)

Om: Miljoe og CO2

Med henblik paa at naa det fastsatte maal med en stabilisering inden aar 2000 af CO2-emissionerne paa 1990-niveauet skal Den Europaeiske Union have praecist kendskab til disse emissioners niveau i det paagaeldende aar. Dette er imidlertid ikke tilfaeldet, for de disponible tal varierer ud fra den kilde, de kommer fra, nemlig 2.751 mio t ifoelge Eurostat (32. udgave 1995), 3.052 mio t ifoelge Det Europaeiske Miljoeagentur (Corine air-opgoerelsen 1990) svarende til 3.536 mio t for de 15 medlemsstater (Corine air-skoen fra samme aar); 3.329 mio t ifoelge Det Internationale Panel for Klimaaendringer (IPCC).

Kan Kommissionen oplyse, hvilke vaerdier, den agter at henvise til officielt, og hvorfor oplysningerne er uensartede.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (20. maj 1997)

Det officielle skoen over de samlede emissioner af kuldioxid (CO2) i Faellesskabet er paa 3.286.000 kilotons, hvoraf 3.134.740 kilotons hidroerer fra forbraending af braendsel, som det fremgaar af Kommissionens meddelelse under De Forenede Nationers rammekonventi-on om klimaaendringer (framework convention on climate change - FCCC) i juni 1996 ((KOM(96) 217 endelig udg. )).

For at vide, hvorvidt man i Faellesskabet stabiliserer emissionerne inden aar 2000, er det mindre vaesentligt at kende disses faktiske omfang i 1990 end at maale deres tendens. For at kunne beregne tendensen er det noedvendigt, at samme beregningsmetode bruges for alle aarene og at denne metode er acceptabel. Det tvaerstatslige panel vedroerende klima-aendringer (Intergovernmental Panel on Climate Change - IPCC) har opstillet retningslinjer med henblik paa at bistaa de enkelte lande med at vurdere disses CO2-udledninger. Dette er enklest for emissioner fra forbraending af fossile braendstoffer. Disse emis-sioner haenger direkte sammen med braendslets kulstofindhold, som igen staar i relation til energiindholdet. CO2-emissionerne fra afbraending af braendstoffer beregnes ved, at man ganger data for braendselsforbruget med emissionsfaktorerne for hvert enkelt braendstof. Retningslinjerne indeholder et saet standard-CO2-emissionsfaktorer, men tillader ogsaa landene at benytte deres egne emissionsfaktorer, saafremt disse passer bedre til det paagaeldende lands situation.

I henhold til Raadets beslutning 93/389/EOEF ((EFT L 167 af 9.7.1993. )) skal medlemsstaterne tilsende Kommissionen aarlige opgoerelser over deres CO2-emissioner med anvendelse af IPCC's metologi. Saafremt der benyttes andre emissionsfaktorer end IPCC's standardfaktorer, skal dette begrundes naermere. De emissionsopgoerelser, der blev modtaget for 1990, blev vurderet af Det Europaeiske Miljoeagentur (EEA). Hverken dette eller Kommissionen har de ressourcer, der er noedvendige for at kunne efterproeve samtlige tal, der indgives af medlemsstaterne. Dog har agenturet kunnet identificere og berigtige en raekke tal, hvor IPCC's metode ikke var blevet anvendt korrekt, for eksempel hvor landene bruger temperaturkorrigerende data for at tage hoejde for den milde vinter i 1990. Som foelge af denne vurdering afviger det officielle skoen over CO2-emissionerne for 1990, som anfoert i Faellesskabets meddelelse til FCCC (fra juni 1996), en smule fra den samlede sum af de emissioner, medlemsstaterne hver for sig har indberettet til IPCC.

I CORINAIR-emissionsopgoerelsen medtoges CO2-emissioner for foerste gang i 1990. Da Corinair til stadighed udvikles og forbedres, er skoennene for 1990 ved at blive revideret paa grundlag af disse forbedringer. Som foelge af denne udvikling i metodologien er Corinair i sig selv ikke noget egnet instrument til at vise tendenserne i CO2-emissionerne. Det er dog i de fleste lande den eneste kilde til CO2-emissioner, som ikke hidroerer fra forbraending. Disse emissioner er erfaringsmaessigt vanskelige at beregne, men repraesenterer cirka 5 % af det samlede CO2-udslip. De praktiske erfaringer, der er gjort med Corinair-systemet inden for EEA, er en vigtig faktor i EEA's vurdering af medlemsstaternes opgoerelser. Det er den eneste kilde til sammenhaengende og indbyrdes sammenlignelige oplysninger i de fleste medlemsstater med hensyn til CO2-udslip, der ikke hidroerer fra forbraending af braendstoffer, saavel som de oevrige drivhusgasarter og ozonpraekursorer. For andre drivhusgasser er disse bidrag fra ikke-braensstofrelaterede emissioner, langt hoejere.

EUROSTAT's overslag henviser kun til emissionerne fra forbraending af fossilt braendsel. Eurostat indsamler og offentliggoer energidata fra de enkelte medlemsstater paa grundlag af en generelt anerkendt og harmoniseret metode. Det er derfor ganske ligetil at anvende emissionsfaktorer paa disse energidata til at anslaa emissionerne af CO2. Tidligere var de af Eurostat benyttede emissionsfaktorer et gennemsnit af de faktorer, der benyttedes i medlemsstaterne, men det er nu vedtaget, at Eurostat vil genberegne den samlede tidsserie paa grundlag af IPCC's standardvaerdier. Dette vil i 1997 foere til, at EUROSTAT offentliggoer reviderede tal for 1990.

Da der i de emissionsfaktorer, der benyttes af Eurostat, ikke er taget hensyn til de mulige variationer i de emissionsfaktorer, der benyttes af medlemsstaterne, bruges Eurostat's data ikke som officielle overslag over emissionerne. Da imidlertid samme metode og samme emissionsfaktorer anvendes for alle medlemsstaterne og for alle aarene, anses Eurostat's data for at give en paalidelig stroempil for tendenserne. Saafremt en medlemsstats egne opgoerelser viser en tendens, som afviger staerkt fra den, der kan aflaeses af Eurostat's data, er dette et fingerpeg om, at Kommissionen boer undersoege oplysningerne mere indgaaende. Eurostat-data har yderligere den fordel, at de hurtigere er disponible end de opgoerelser, medlemsstaterne indgiver, og at de er helt gennemsigtige. Enhver - herunder de oevrige parter i klimakonventionen - kan med stoerste lethed efterproeve beregningerne og bekraefte Faellesskabets udtalelser vedroerende stabiliseringen.