SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0257/03

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(5. februar 2003)

Om: Sundhedsforhold på de franske kanaler

Lystfartøjer på den franske Canal Rhin au Marne og Canal du Nivernais har i 2002 tilsyneladende måttet tømme deres toiletter direkte ud i kanalerne, fordi de franske myndigheder ikke langs kanalerne har anbragt tømningsfaciliteter til bådejerne. Kan Kommissionen bekræfte, at dette er i modstrid med EU-retten, og vil den tage spørgsmålet op med de franske myndigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. marts 2003)

De relevante retsakter i Fællesskabets miljølovgivning i tilfælde af udledning af spildevand til vandområder er direktivet om 1991 om rensning af byspildevand(1), vandrammedirektivet(2) og badevandsdirektivet(3).

Direktivet om rensning af byspildevand omfatter i sit anvendelsesområde udledninger fra flere end 2000 indbyggere eller spildevandsækvivalenter. Udledninger under denne tærskel, f.eks. fra mindre bebyggede områder, enkeltstående huse uden for bykoncentrationer eller lystfartøjer er ikke omfattet af direktivet og henhører således under medlemsstaternes ansvarsområde ifølge subsidiaritetsprincippet.

I henhold til vandrammedirektivet har Unionen for nylig omstruktureret og udvidet sin vandbeskyttelsespolitik for at beskytte alle vandområder og omfatte alle påvirkningskilder, herunder en forpligtelse til at opnå god kvalitet (god tilstand) for alle vandområder inden 2015 og til at have en overordnet styringsramme for gennemførelse af alle vandrelaterede fællesskabsretsakter. Dette miljømål og fristen

herfor suppleres af nogle obligatoriske forberedende foranstaltninger, såsom en første analyse af belastninger og virkninger inden december 2004, opgradering af overvågningssystemet inden december 2006, og fastlæggelse af de nødvendige foranstaltninger i en vandområdeplan inden december 2009.

Udledninger fra lystfartøjer vil som alle andre påvirkningskilder skulle vurderes og integreres i foranstaltningerne under en vandområdeplan. I forbindelse med det obligatoriske mål at opnå en god tilstand måtte nogle foranstaltninger medføre restriktioner og/eller forbud mod udledninger fra en række kilder. Kommissionen er klar over, at den gældende nationale og/eller regionale lovgivning med hensyn til udledninger fra lystfartøjer indeholder en række forskellige tilgange, fra totalt forbud mod enhver udledning, over et forbud mod toiletudtømning, men køkkenudledninger tilladt, til ingen regler overhovedet. Et af hovedprincipperne i vandrammedirektivet er at opnå ambitiøse og sammenlignelige vandkvalitetsnormer overalt i Europa og samtidig bevare tilstrækkelig smidighed, hvad angår virkemidlerne til at nå dette miljømål.

Kommissionen vil i sin rolle som traktaternes vogter omhyggeligt holde øje med en korrekt gennemførelse af direktivet inden for de fastsatte frister, og om nødvendigt træffe passende foranstaltninger, herunder indlede overtrædelsesprocedurer. Hvad angår gennemførelse af vandrammedirektivet, er der samtidig et meget nært samarbejde om gennemførelse mellem Kommissionen, medlemsstaterne og de tiltrædende lande for at fremme en målrettet gennemførelse og for på bedste måde at udnytte erfaringer og ressourcer.

Med hensyn til badevandsdirektivet vedrører det vandkvaliteten på steder, der regelmæssigt anvendes af en stort antal badende. Der er for disse ca. 20000 steder (heriblandt flere end 6000 ved indre ferskvandsområder) fastsat bindende kvalitetsmål i direktivet, og badevandskvaliteten sikres gennem regelmæssige prøveudtagninger og kontrol. Kommissionen offentliggør hvert år en fællesskabsdækkende badevandsrapport, både på tryk og på Internettet, der tjener som informationskilde for borgerne, men som ligeledes bidrager til at øge opmærksomheden om manglende overensstemmelse. Kommissionen følger nøje tilfælde af manglende overensstemmelse med de fastsatte kvalitetsnormer og træffer i givet fald foranstaltninger desangående.

På basis af de oplysninger, som det ærede medlem har givet i forespørgslen, mener Kommissionen ikke, at der i øjeblikket er tale om overtrædelse af Fællesskabets miljølovgivning, og den kan derfor ikke indlede nogen overtrædelsesprocedure. Hvis Kommissionen modtager specifikke oplysninger, for så vidt angår badevand, vil den i tråd med fastlagt praksis træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger.

(1) Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, EFT L 135 af 30.5.1991.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, EFT L 327 af 22.12.2000.

(3) Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1976 om kvaliteten af badevand, EFT L 31 af 5.2.1976.