SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3515/02

af Theodorus Bouwman (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. december 2002)

Om: Konsekvenserne af Simap-dommen af 3. oktober 2000 (sag C-303/98) for arbejdstidsdirektiv 2000/34/EF og for praksis hos brandvæsenet i Rotterdam

Kommissionen er uden tvivl bekendt med afgørelsen fra Domstolen i Luxembourg i Simap-dommen af 3. oktober 2000 (C-303/98). Kommissionen har utvivlsomt taget skridt til over for medlemsstaterne at påpege konsekvenserne af Simap-dommen for direktiv 2000/34/EF(1), hvori det fastsættes, at vagt- og rådighedstjeneste omfattes af direktivets definition på arbejdstid, og dermed skal medregnes i den maksimale arbejdsuge på 48 timer.

Er Kommissionen bekendt med, at mange sektorer i Nederlandene nu, godt to år senere, endnu ikke har fulgt Domstolens afgørelse, og at regeringen ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at stoppe disse overtrædelser af fællesskabsretten, som f.eks. finder sted inden for brandvæsenet, hvor der er arbejdsuger på 54 til 60 timer?

Hvis Kommissionen allerede er vidende om dette, har den da indledt overtrædelsesprocedure mod Nederlandene, eller kan der forventes en procedure, og i givet fald hvornår? Hvis Kommissionen ikke er vidende om dette forhold, vil den da foretage en undersøgelse af det?

Kan Kommissionen oplyse, hvad den anser for en pasende frist efter Domstolens dom, inden for hvilken en medlemsstat må garantere arbejdstagernes erhvervede ret i overensstemmelse med fællesskabsretten?

(1) EFT L 195 af 1.8.2000, s. 41.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. december 2002)

Domstolen har i i sin kendelse af 3. oktober 2000 i sagen C-303/98 (SIMAP) fastholdt, at den tid, hvorunder lægerne i de primære behandlingsenheder udfører vagter iht. ordningen om fysisk tilstedeværelse i sundhedsinstitutionen, skal betragtes fuldt ud som arbejdstid og efter omstændighederne som overarbejde som defineret i direktiv 93/104/EF(1).

Selv om en kendelse afsagt af Domstolens i forbindelse med en anmodning om præjudiciel afgørelse i princippet kun er bindende for den nationale retsinstans, som prøver sagen, tydeliggør og præciserer Domstolen fortolkning af en bestemmelse i fællesskabsretten betydningen og rækkevidden af denne regel, som den skal forstås og anvendes eller burde være blevet forstået og anvendt efter at være trådt i kraft. Det følger heraf, at præjudicielle kendelser de facto har en erga omnes-virkning og skal anvendes i juridisk identiske, sammenlignelige eller tilsvarende situationer og forhold. Udtrykket arbejdstid skal derfor fremover fortolkes i overensstemmelse med denne kendelse fra Domstolen.

I denne sammenhæng skal det bemærkes, at det er op til medlemsstaterne at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktiverne. Det påhviler også medlemsstaterne at sørge for tilstrækkelig kontrol og overvågning af, at de nationale bestemmelser om gennemførelse af direktiverne anvendes korrekt.

Kommissionen har besluttet at offentliggøre et udbud vedrørende en undersøgelse af, hvilken rækkevidde og hvilke konsekvenser SIMAP-kendelsen har fået for medlemsstaterne. Kommissionen træffer herefter, alt efter resultaterne af denne undersøgelse og sine egne overvejelser, afgørelse om de foranstaltninger, som den vil kunne stille forslag om. Kommissionen agter også at tage dette spørgsmål op i en meddelelse, som er planlagt til slutningen af 2003, om direktiv 93/104/EF. Denne meddelelse vedtages på grundlag af artikel 18, stk. 1, og artikel 17, stk. 4, i direktivet.

(1) Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden EFT L 307 af 13.12.1993.