SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0230/02

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Tillægspensionsordninger som hindringer for den frie bevægelighed

EU-borgere, der i deres erhvervsaktive alder arbejder eller har arbejdet i forskellige medlemsstater, oplever tillægspensionsordningerne som en hindring for deres mobilitet. Et eksempel på dette er det forhold, at en række ordninger rummer en karenstid inden udbetaling af pensionsydelser eller hvilket sker endnu oftere at der ikke sker en sammenlægning af beskæftigelsesperioderne. Da tillægspensionerne ikke er omfattet af forordningen, er der intet kompenserende system, der modvirker hindringerne for den frie bevægelighed.

Kommissionen bedes derfor besvare følgende spørgsmål: Er Kommissionen ikke enig i, at tillægspensionsordningerne hindrer arbejdstagernes frie bevægelighed inden for EU? Kan Kommissionen oplyse, om den har til hensigt at træffe kompenserende foranstaltninger på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. april 2002)

Som det ærede medlem korrekt påpeger, omfatter den nuværende fællesskabslovgivning vedrørende social sikring af vandrende arbejdstagere (forordning (EØF) nr. 1408/71(1)) ikke supplerende pensionsordninger, som ikke er lovfæstede.

Disse ordninger falder ind under direktiv 98/49/EF(2), som garanterer ligebehandling med hensyn til bevarelse af pensionsrettigheder. Medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at medlemmer af en supplerende pensionsordning, for hvilke der som følge af flytning fra én medlemsstat til en anden ikke længere betales bidrag til denne ordning, kan bevare deres optjente pensionsrettigheder i samme udstrækning som andre medlemmer, for hvilke der ikke længere betales bidrag, men som forbliver i den samme medlemsstat.

Medlemsstaterne skal også sikre, at medlemmer af en supplerende pensionsordning samt andre personer, der er ydelsesberettigede i henhold til en sådan ordning, med fradrag af eventuelle skatter og transaktionsomkostninger får udbetalt alle de ydelser, de har krav på under en sådan ordning, i andre

medlemsstater. Direktiv 98/49/EF skaber også mulighed for fortsat indbetaling af bidrag til en supplerende pensionsordning i en medlemsstat fra eller på vegne af en udstationeret arbejdstager, der under udstationeringen i en anden medlemsstat er medlem af en sådan ordning.

Direktivet behandler dog ikke andre problemer som f.eks. problemet vedrørende karenstid. På baggrund af problemets komplekse karakter, hvad angår både social beskyttelse og beskatning, er det vigtigt at inddrage alle interesserede parter i udviklingen af hensigtsmæssige løsninger. Kommissionen har derfor oprettet et europæisk pensionsforum, som giver medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og pensionskasserne og -fondene mulighed for sammen at undersøge de vigtigste hindringer og forsøge at indkredse de bedste løsninger. På grundlag af resultatet af drøftelserne vil Kommissionen som meddelt i aktionsplanen vedrørende kvalifikationer og mobilitet af 13. februar 2002(3) gennemføre formelle høringer af arbejdsmarkedets parter i foråret 2002 med henblik at træffe yderligere foranstaltninger, som skal føre til fremskridt, hvad angår vandrende arbejdstageres mulighed for at overføre supplerende pensionsrettigheder.

Ydermere skaber beskatningen af supplerende pensioner ofte hindringer for arbejdstagernes fri bevægelighed. Derfor offentliggjorde Kommissionen sin meddelelse om afskaffelse af skattemæssige hindringer for grænseoverskridende ydelse af arbejdsmarkedsorienteret pension den 19. april 2001(4). På baggrund af meddelelsen har Økofin-Rådet påtaget sig at gøre en indsats for at forbedre udvekslingen af oplysninger om arbejdsmarkedsorienterede pensioner mellem medlemsstaterne og om spørgsmål vedrørende dobbelt beskatning. Økofin-Rådet har givet sig selv resten af året til at færdiggøre arbejdet. Kommissionen selv undersøger for tiden medlemsstaternes skatteregler vedrørende arbejdsmarkedsorienterede pensioner og vil træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de grundlæggende frihedsrettigheder i EF-traktaten håndhæves effektivt, herunder forelæggelse af sagen for Domstolen i henhold til artikel 226 i EF-traktaten. To sager verserer allerede for Domstolen, nemlig Danner-sagen og Skandia-Ramstedt-sagen(5). Begge sager kan i væsentligt omfang bidrage til at fjerne skattehindringer, hvis dommene falder ud til fordel for skatteyderne.

(1) Forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, EFT L 149 af 5.7.1971. Forordningen er ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 (EFT L 28 af 30.1.1997) og sidst ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1386/2001 af 5. juni 2001 (EFT L 187 af 10.7.2001).

(2) Rådets direktiv 98/49/EF af 29. juni 1998 om beskyttelse af supplerende pensionsrettigheder for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Fællesskabet, EFT L 209 af 25.7.1998.

(3) KOM(2002) 72 endelig udg.

(4) Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, EFT C 165 af 8.6.2001.

(5) Henholdsvis sag C-136/00 og C-422/01.