SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2425/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(4. september 2001)

Om: Gruppe af indbyggere, det er vanskeligt at forsikre som følge af udelukkelsesklausuler i forbindelse med sygeforsikringer

I Nederlandene har private sygeforsikringsselskaber siden 1998 en optagelsespligt. Det betyder, at personer, der bor i Nederlandene på visse betingelser skal optages på grundlag af en standardpakke.

Siden 1971 findes der for arbejdstagere en europæisk forordning, hvorved arbejdstagere, der flytter inden for medlemsstaterne, har ret til adgang til en sygesikringsordning på samme grundlag som indbyggerne i det pågældende land (forordning (EØF) nr. 1408/71(1)).

For personer, der bor i en anden medlemsstat og er henvist til en privat sygeforsikring, består en sådan ordning ikke. De må derfor ofte kæmpe med udelukkelsesklausuler, hvorved forsikringsselskaberne, f.eks. på grundlag af det tidligere sygdomsbillede, i forvejen udelukker fremtidige risici. Der er ofte tale om risici, der i betragtning af de yderst kostbare moderne behandlinger ikke kan betales af borgerne.

1. Er Kommissionen klar over dette?

2. Er den ikke også af den opfattelse, at enhver borger, der bosætter sig i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union, i princippet har ret til sundhedsforsorg af et acceptabelt minimumsniveau, og at udelukkelsesklausuler i denne forbindelse ikke bør anvendes?

3. Hvor stor er den gruppe mennesker, der på grund af manglende optagelsespligt hos private forsikringsselskaber løber risiko for at forblive (delvis) uforsikret?

4. Har Kommissionen kendskab til situationen på dette punkt i de forskellige europæiske lande? I benægtende fald, er den rede til at foretage en opgørelse herover? I bekræftende fald, er den rede til at give indsigt i denne sag?

5. Overvejer Kommissionen foranstaltninger, der sikrer, at ingen grupper indbyggere i EU's medlemsstater uanset indkomst, erhverv eller nationalitet, fremover kan få nægtet adgang til en normal sygeforsikring? I benægtende fald, hvilke grunde har Kommissionen til at udsætte en sådan foranstaltning eller at lade den ude af betragtning?

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. oktober 2001)

1. og 2. Det ærede parlamentsmedlems spørgsmål er i tråd med de betænkeligheder, som Europa-Parlamentet allerede gav udtryk for i sin initiativbetænkning om supplerende sygesikring(1), som blev vedtaget den 15. november 2000. Betænkningen vedrører en nærmere gennemgang af den situation, der gør sig gældende for de supplerende sygesikringsordninger, og det fremhæves her med rette, at de statslige eller lovfæstede sygesikringsordninger, som henhører under Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet(2), giver en meget bred dækning på sundhedsforsorgsområdet i de fleste medlemsstater. I betænkningen overvejes det med rette, hvilken rolle disse supplerende sygesikringsordninger alligevel kan spille med hensyn til adgangen til sundhedsforsorg, og man kommer navnlig ind på spørgsmålet om de hindringer for personers og tjenesteydelsers frie bevægelighed i en anden medlemsstat, som de markante forskelle mellem ordningerne kan forårsage.

3. og 4. Kommissionen ser positivt på Parlamentets initiativ og har påtaget sig at foretage en tilbundsgående undersøgelse af situationen med henblik på at få et bedre overblik over de meget forskellige og komplicerede ordninger. Der er derfor iværksat en undersøgelse af de supplerende sygesikringsordninger i Fællesskabet. Undersøgelsen er endnu ikke afsluttet.

5. Resultaterne forventes at foreligge i december 2001 og vil blive offentliggjort i begyndelsen af 2002. De kommer til at danne udgangspunkt for alle Kommissionens øvrige initiativer på området og vil navnlig gøre det muligt at starte en debat med alle de berørte aktører.

(1) 2000/2009 (INI) PE 286.239.

(2) EFT L 149 af 5.7.1971.