SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0112/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. februar 2001)

Om: Anmeldelse af misforhold (2): modvirken og vanskeliggørelse af anmeldelse af misforhold som følge af mangler i den foreslåede ordning

Kommissionens nye internt udarbejdede ordning for anmeldelse af misforhold (Raising concerns about serious wrongdoing (Whistleblowing), nr. SEK(2000) 2078 A/5, af 29.11.2000) synes ikke at kunne opfylde de store forventninger.

Med hensyn til Kommissionens nuværende forslag anmodes Kommissionen om at redegøre for nedenstående punkter.

1. Hvorfor anvender Kommissionen i enhver aktion vedrørende anmeldelse af misforhold det uacceptable krav, at alle oplysninger først skal indgives til OLAF, før den pågældende tjenestemand, som anmelder misforholdet, kan henvende sig til en anden instans, og hvorfor skal vedkommende indrømme OLAF en nærmere bestemt frist til at reagere, som tilmed fastsættes af OLAF selv? Dette giver indtryk af at virke unødigt vanskeliggørende og ikke altid formålstjenligt, dels fordi der er områder, hvor OLAF ikke er kompetent, og dels fordi der kan tænkes omstændigheder, hvor der ikke med rimelighed kan forlanges forudgående anmeldelse til OLAF. Ifølge de foreliggende oplysninger har Kommissionen allerede henvist hertil i interne drøftelser.

2. Hvorfor er bevisbyrden udelukkende og ensidigt pålagt den tjenestemand, der anmelder et misforhold, hvilket i praksis gør det umuligt at beskytte vedkommende? Hvorfor skal et sådant forehavende desuden vanskeliggøres yderligere gennem den stærke begrænsning af kanalerne for indgivelse af en anmeldelse?

3. Hvorfor har Kommissionen slået sig til tåls med en intetsigende bestemmelse om beskyttelse af personer, der anmelder misforhold, skønt denne beskyttelse ikke blot savner enhver gennemførelsesmulighed i praksis, men heller ikke frembyder nogen garanti for beskyttelse i mangel af sanktionsmuligheder? Hvordan forventer Kommissionen ved hjælp af denne uforpligtende hensigt i praksis at sikre beskyttelse af de pågældende mod chikane, officiel degradering eller afskedigelse?

4. Skønt det for en tjenestemand, der vil anmelde et misforhold, i sig selv er anbefalelsesværdigt inden anmeldelsen at indhente en upartisk udtalelse, er det tvivlsomt, om denne udtalelse virkelig kan være upartisk, når der ikke er nogen valgmulighed med hensyn til den instans, som udtalelsen indhentes fra. Dette kan tilmed skabe mistanke om, at denne forpligtelse fortrinsvis har til formål på eftertrykkelig vis at afholde den pågældende fra at tage yderligere skridt. Kan Kommissionen forklare, hvorfor den ikke desto mindre gerne ser, at denne udtalelse indhentes hos en intern kommissionstjenestegren, som skal oprettes specielt til dette formål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(11. april 2001)

Først og fremmest vil Kommissionen gerne henlede det ærede medlems opmærksomhed på, at det dokument, han henviser til, kun er et høringsdokument, sådan som det blev forklaret i Kommissionens svar til hans skriftlige forespørgsel E-0111/01(1). Det indeholder ikke Kommissionens endelige forslag og er endnu ikke sat i værk.

På denne baggrund besvares det ærede medlems spørgsmål som følger:

1. I henhold til den interinstitutionelle aftale af 25. maj 1999 mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen(2) har Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) fået et ansvarsområde, der ikke er begrænset til beskyttelse af Fællesskabets økonomiske interesser, men også omfatter alle aktiviteter, der vedrører nødvendigheden af at sikre fællesskabsinteresser mod uregelmæssig adfærd, der kan medføre administrative eller strafferetlige sager. OLAF er derfor det centrale referencepunkt for enhver ansat, der får kendskab til beviser for en formodning om, at der er tale om alvorlige uregelmæssigheder, som kunne få negativ indflydelse på Fællesskabs interesser.

Endvidere henledes det ærede medlems opmærksomhed på, at enhver ansat i henhold til den eksisterende ordning er forpligtet til at anmelde en formodning om alvorlige uregelmæssigheder, og at han har garanti for beskyttelse, når han har udført sin pligt.

Forslaget i høringsdokumentet vedrørende kravet om først at høre OLAF som forudsætning for yderligere anmeldelse tjener til at sikre, at OLAF er informeret og kan gå videre med sagen, selv om den ansatte lovligt skulle vælge at overholde sin anmeldelsespligt ved at fremsætte oplysningerne til sine foresatte og ikke informere OLAF.

Kommissionen er af den opfattelse, at en undersøgelse udført af OLAF er det bedste middel til at sætte den institution, der beskæftiger personen, i stand til at tage de fornødne skridt, hvis formodningerne bekræftes af undersøgelsen. Samtidig sikrer en sådan undersøgelse, at tredjepersoner ikke fejlagtigt får skyld for lovovertrædelsen. OLAF skal for at udføre en effektiv undersøgelse nødvendigvis have en rimelig frist, der passer til omfanget og sværhedsgraden af de enkelte sager. På grund af arten af disse undersøgelser er det ikke muligt for en undersøgelsesinstans at overholde forud fastsatte tidsfrister for undersøgelsesaktiviteterne.

2. Kommissionen mener, at anmeldelsespligten vedrørende alvorlige uregelmæssigheder og den dertil hørende beskyttelse af den, der overholder denne forpligtelse, giver tilstrækkelig beskyttelse af personalet, uanset hvilken anmeldelseskanal der anvendes.

Den eneste byrde, en ansat må bære, er den omhyggelige afvejelse af, hvorvidt der efter hans eller hendes bedste overbevisning foreligger beviser, der kan give anledning til at formode, at der foreligger alvorlige uregelmæssigheder. Kommissionen har i høringsdokumentet foreslået den yderligere mulighed, at den ansatte kan anmelde sin mistanke til formanden for en anden institution eller til den europæiske ombudsmand, for at sikre alle eventualiteter, hvis det usandsynlige skulle ske, at det uafhængige OLAF ikke har truffet de fornødne foranstaltninger.

3. Den foreslåede beskyttelse af personer, der anmelder uregelmæssigheder, uanset om det sker i forbindelse med anmeldelsespligten, eller det er en anmeldelse ad en af de andre definerede kanaler, vil være garanteret i kraft af personalevedtægterne, og overholdelsen af retten til beskyttelse vil derfor være underlagt juridisk kontrol.

4. Kommissionens opfattelse er, i lighed med henstillingerne fra komitéen af uafhængige eksperter og OECD, at der bør stilles uafhængig rådgivning til rådighed for de ansatte, der står i en situation, hvor de skal afgøre, om en anmeldelse til en anden institution end OLAF og den, hvori de er ansat, vil kunne ske under beskyttelse. Kommissionen har forståelse for, at ansatte, der står i en sådan situation, kan være i et personligt dilemma, og har derfor i høringsdokumentet understreget, at rådgivningen klart skal være af en uafhængig og fortrolig karakter.

Rådgivningen skal kun vedrøre sagens faktiske forhold og ske inden for personalevedtægtens retlige rammer for tjenestemænd i EU. Kommissionens forslag i høringsdokumentet går derfor ud på at knytte denne funktion til mæglingsfunktionen eller at oprette et nyt organ for uafhængig og fortrolig rådgivning. EU-ansatte tjenestemænd kunne dermed få mulighed for, men ikke pligt til, at søge råd hos dette organ. Oprettelsen af denne mulighed er udelukkende tænkt som en hjælp til de ansatte og brugen heraf frivillig.

(1) Se side 120.

(2) EFT L 136 af 31.5.1999.