ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/661

(2004/C 78 E/0704)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3861/03

af Heide Rühle (Verts/ALE) til Kommissionen

(8. december 2003)

Om: Den tyske forbundsregerings eksportgaranti til finsk atomreaktor

Efter den finske regerings afgørelse om at bygge en femte atomreaktor i Olkiluoto i Finland skal der inden udgangen af 2003 træffes afgørelse om, hvilke firmaer der ud over det finske TVO-konsortium (Teollisuuden Voima) skal deltage i bygningen af reaktoren. For at sikre et eventuelt tilsagn fra den tyske Siemens-koncern i Olkiluoto agter den tyske forbundsregering at godkende en ansøgning fra Siemens om tildeling af en såkaldt Hermes-garanti. Med en sådan statsgaranti — som i reglen er forbeholdt fremme af eksport uden for EU — ville Siemens mindske sin kommercielle risiko betydeligt i forbindelse med dette projekt og først og fremmest opnå betydeligt billigere lån i forbindelse med dens deltagelse i bygningen af den finske reaktor. Den franske Framatome-koncern byder også på bygningen af reaktoren.

Er den her beskrevne statsgaranti til Siemens projekt vedrørende en eksportforretning inden for EU efter Kommissionens opfattelse i modstrid med de relevante europæiske bestemmelser om statsstøtte, især artikel 87, stk. 1, i EF-traktaten, hvorefter »støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form« er uforenelig med fællesmarkedet? Har Kommissionen endvidere kendskab til, om den franske regering ligeledes støtter Framatomes kommercielle planer i Olkiluoto med en eksportgaranti? I bekræftende fald hvorledes vurderer Kommissionen også her, hvorvidt denne er i overensstemmelse med EF's lovgivning om statsstøtte? Foreligger der fra Kommissionens eller EU-Domstolens side allerede afgørelser i lignende sager (om eksportgaranti)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(26. januar 2004)

Med hensyn til første del af spørgsmålet har Siemens meddelt, at man ikke vil ansøge om den omhandlede statsgaranti.

Så vidt Kommissionen ved har den franske regering ikke tildelt Framatome nogen støtte i form af en lignende eksportgaranti.

Hverken Kommissionen eller EF-Domstolen har taget stilling til eksportgarantier på kernekraftområdet. I overensstemmelse med EF-traktaten har Kommissionen altid betragtet eksportstøtte inden for Unionen som uforenelig med statsstøttereglerne og andre grundlæggende principper (f.eks. EF-traktatens artikel 10), da denne form for støtte betragtes som en af de mest forvridende støtteformer (se f.eks. Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 1, om anvendelse af traktatens artikel 92 og 93 på kortsigtet eksportkreditforsikring (1)). I Euratom-traktaten findes der ikke nogen særlig bestemmelse om eksportstøtte.

(1) EFT C 281 af 17.9.1997, berigtiget i 2001, EFT C 217 af 2.8.2001.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/738

(2004/C 84 E/0832)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3574/03

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(5. december 2003)

Om: Europæisk overenskomst om videregivelse af ansøgninger om juridisk bistand

Hvilke problemer har Kommissionen konstateret som følge af Monacos manglende undertegnelse af Strasbourg-overenskomsten fra 1977 om videregivelse af ansøgninger om juridisk bistand? Vil Kommissionen lægge pres på Monaco for at få landet til at undertegne overenskomsten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(21. januar 2004)

Monaco er ikke medlem af Europarådet, men har ansøgt om medlemskab og har ganske rigtigt ikke undertegnet overenskomsten fra 1977. Kommissionen har ikke mulighed for at lægge pres på Monaco.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/456

(2004/C 78 E/0483)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3059/03

af Avril Doyle (PPE-DE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om: EU-støtte til bevarelse af havmiljøet

Irland mangler enhver form for særlig facilitet i form af et offentlig tilgængeligt naturbeskyttet havområde, i kraft af hvilket landet ville kunne medvirke fuldt ud i et EU-netværk med henblik på at redde havpattedyr og reagere på olieforurening, og derfor er det dårligt udstyret til at leve op til sine internationale forpligtelser.

Kan Kommissionen på den baggrund oplyse, om der er EU-støttemidler til rådighed til etablering af en sådan naturbeskyttelsesfacilitet, som ville kunne betjene hele landet?

Kan Kommissionen oplyse, om der er EU-midler til rådighed, som kunne anvendes til at støtte arbejdet i Irish Seal Sanctuary (Irsk Sælreservat), som er en naturbeskyttelses-ngo, der de seneste 20 år udelukkende har været drevet på frivillig basis på dette område, men nu står uden finansielle midler til at videreføre sit arbejde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(27. november 2003)

Som det måtte være det ærede medlem bekendt, kræver en række internationale bestemmelser og EU-bestemmelser, at Irland træffer passende foranstaltninger med henblik på at bevare eller genetablere havmiljøet. I princippet kan der benyttes EU-midler, som forvaltes af Irland selv, til at støtte opfyldelsen af disse forpligtelser, forudsat at der er lovgivningsmæssig dækning herfor.

Der findes kun begrænsede muligheder for direkte støtte fra Kommissionen til naturbevarelsesprojekter. Det centrale finansielle instrument er Life-forordningen (1), hvor næsten halvdelen af midlerne er afsat til naturbevarelsesprojekter. Hovedsigtet med LIFE-Natur er at støtte oprettelsen af Natura 2000-nettet af beskyttede områder.

Der gælder bestemte regler og kriterier for at kunne opnå LIFE-finansiering. Ansøgninger om økonomisk støtte under LIFE behandles hvert år og skal indgives via den ansvarlige nationale instans for naturbeskyttelse. Sidste frist for indgivelse af ansøgninger til Kommissionen i den afsluttende runde af den nugældende Life-forordning var udgangen af oktober 2003.

Desværre overskrider antallet af modtagne ansøgninger i betydelig grad LIFE-instrumentets finansielle rammer.

For så vidt angår strukturfondene, forstår Kommissionen, at Irish Seal Sanctuary er i gang med at undersøge muligheden for at opnå finansiering som led i de turistmæssige foranstaltninger under det regionale operationelle program.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1655/2000 af. 17. juli 2000 om det finansielle instrument for miljøet (LIFE), EFT L 192 af 28.7.2000.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/168

(2004/C 78 E/0172)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2788/03

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(19. september 2003)

Om: Brug af tørv til elektricitetsfremstilling

I artikel 2 i direktiv 2001/77/EF (1) om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder er tørv udelukket fra den særlige liste over vedvarende energikilder.

Tidligere på året vedtog den svenske rigsdag, at tørv skulle indføjes på den svenske liste over energikilder, der kan tildeles grønne certifikater, der anvendes som grundlag for indberetning af fremstilling af vedvarende energi til EU.

Gartneriers anvendelse af tørv og brug af tørv til elektricitetsfremstilling har medført, at tørvemoser nu anses for at være blandt de mest truede naturlige habitater i Europa.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at tage for at sikre, at tørv ikke kan få grønne certifikater i Sverige?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(23. oktober 2003)

Kommissionen er enig i, at tørv ikke kan anses for at være en vedvarende energikilde i henhold til definitionerne i artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet.

Som følge heraf kan el genereret med tørv som brændsel ikke bidrage til Sveriges opfyldelse af målet i direktivet. Endvidere kan en medlemsstat ikke udstede en oprindelsesgaranti for elektricitet produceret af tørv i forbindelse med dette direktiv.

I henhold til direktivets artikel 3 og 6 offentliggør medlemsstaterne før den 27. oktober 2003 en rapport, der skal indeholde en analyse af, i hvilket omfang det er lykkedes at nå de nationale mål, og en vurdering de nuværende nationale love og administrative bestemmelser.

Kommissionen har endnu ikke modtaget disse rapporter. Hvis de svenske rapporter viser, at gennemførelsen i national lovgivning ikke er i overensstemmelse med direktiv 2001/77/EF, vil Kommissionen tage de nødvendige skridt over for de svenske myndigheder.

Direktiv 2001/77/EF forhindrer ikke en medlemsstat i at anvende tørv til elproduktion eller at etablere et system med certifikater for visse typer af elektricitet. Omfatter et sådant system med certifikater økonomisk støtte, skal systemet være i overensstemmelse med fællesskabsreglerne for statsstøtte. Anvendelsen af tørv til elproduktion skal også opfylde Fællesskabets miljøbeskyttelsesdirektiver, som f.eks. habitatdirektivet (Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (2)). Kommissionen vil også skride til handling, såfremt en medlemsstat ikke opfylder disse bestemmelser.

(1) EFT L 283 af 27.10.2001, s. 33.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/61

(2004/C 78 E/0061)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1970/03

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om: Genbrugsafgifter på husholdningsgenstande

Hvad er Kommissionens syn på den afgift, som nogle, men ikke alle, lokale myndigheder og private affaldshåndteringsfirmaer i Irland pålægger borgerne for at aftage husholdningsgenstande (såsom radioer, hårtørrere, kedler osv.) til genbrug? Mener Kommissionen, at disse afgifter er forenelige med genbrugs-målsætningerne i EU's politikker for affaldshåndtering og med direktivet om affald af elektrisk og elektronisk udstyr, som skal træde i kraft i august 2004? Er Kommissionen enig i, at den slags afgifter er en hæmsko for, at borgerne returnerer genstande til genbrug?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(25. juli 2003)

Kommissionen er klar over, at opkrævning af afgift hos forbrugeren i forbindelse med returnering kan få negative følger for resultaterne af indsamling af elektrisk og elektronisk udstyr (1). Dette er grunden til gratis returnering af husholdningsudstyr i artikel 5, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/96/EF af 27. januar 2003 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) (2). I henhold til denne artikel, skal medlemsstaterne, for så vidt angår WEEE fra private husholdninger, senest den 13. august 2005 sikre, at der er etableret ordninger, hvorved de sidste indehavere og distributørerne som minimum kan returnere sådant affald gratis.

Indtil den pågældende dato er der imidlertid ingen fællesskabslovgivning, der forbyder opkrævning af afgifter hos borgerne for returnering af elektrisk og elektronisk husholdningsudstyr.

(1) EFT C 365 E af 19.12.2000.

(2) EFT L 37 af 13.2.2003.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/281

(2004/C 84 E/0327)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3996/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(7. januar 2004)

Om: Nye arbejdsmetoder og udvikling af elektronisk handel

I forbindelse med den nøgleaktion vedrørende indførelse af nye arbejdsmetoder og udvikling af elektronisk handel, der var fastsat som led i de femte rammeprogram for forskning, var der planlagt en række indkaldelser af forslag i perioden 1999-2001.

Kan Kommissionen oplyse, hvor mange indkaldelser der offentliggjordes, hvilke forslag der udvalgtes, og hvor store omkostninger hvert enkelt godkendt projekt var forbundet med? Har Kommissionen desuden undersøgt, om projekterne har givet et godt resultat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(17. februar 2004)

I den pågældende periode (1999 — 2001) blev der offentliggjort ni forslagsindkaldelser vedrørende nøgleaktion II: nye arbejdsmetoder og udvikling af elektronisk handel.

Information om de projekter, der er gennemført i forbindelse med disse indkaldelser, findes på Cordis-webstedet (1), hvor man kan søge oplysninger pr. nøgleaktion, land, kontrakttype og deltagertype.

På en anden adresse (2) findes et dokument, der giver en oversigt over og en sammenfatning af aktiviteterne under nøgleaktion II i den pågældende periode.

Der er i øjeblikket ved at blive gennemført en evaluering af virkningerne af samtlige aktiviteter under programmet for informationssamfundsteknologier (IST), som nøgleaktion II er en del af, og en foreløbig rapport herom vil være til rådighed i slutningen af april 2004. Den endelige rapport vil foreligge i slutningen af oktober 2004.

(1) http://www.cordis.lu/ist/projects/projects.htm

(2) http://www.cordis.lu/ist/ka2/report.htm#ar2001
—

Der udbetales et månedligt repræsentationstillæg, som på nuværende tidspunkt udgør 607,71 EUR for kommissærer, 911,38 EUR for næstformænd og 1 418,07 EUR for formanden. Repræsentationsudgifter refunderes mod forelæggelse af regning og begrundelse og er underlagt et fastsat maksimum hver måned. Refusionen er årligt begrænset til 11 489 EUR om året for de fleste kommissionsmedlemmer. For næstformændene og medlemmer, der står for forbindelserne med tredjelande, er loftet på 17 234 EUR og for formanden på 28 723 EUR.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/244

(2004/C 78 E/0246)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3258/03

af María Ayuso González (PPE-DE) til Kommissionen

(28. oktober 2003)

Om: Importordning for hvidløg

I 2001 indførte EU en permanent importordning for hvidløg for at begrænse importen fra tredjelande og forhindre de uregelmæssigheder, der gennem flere år var konstateret i forbindelse med eksporten fra Kina. EU forhandlede sig i WTO-regi frem til et kontingent på 38 379 tons, der pålægges værditold, og som er fordelt mellem Argentina, Kina og andre lande. Denne nye ordning erstattede definitivt de forskellige beskyttelsesklausuler, der var indført for at forhindre den svigagtige eksport af kinesisk hvidløg. Initiativet har givet tilfredsstillende resultater, idet det i betydelig grad er lykkedes at komme disse uregelmæssigheder til livs.

Til trods herfor kan der dog stadig konstateres visse mangler, hvilket fremgår af de klager, den spanske sektor har indbragt for OLAF.

Kan Kommissionen oplyse, om den agter at indføre forbedringer på internt plan for at afhjælpe de problemer, der har givet anledning til disse klager?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(19. november 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems opfattelse med hensyn til vigtigheden af kontrollen med importordningerne i almindelighed og med importordningen for hvidløg i særdeleshed.

Kommissionen har ganske rigtigt modtaget klager fra den spanske sektor og har videresendt dem til Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) til analyse og behandling.

Det ærede medlem vil være enig med Kommissionen i, at hvis de forhold, den spanske sektor har klaget over, viser sig at være korrekte, er der tale om brug af falske oprindelsescertifikater og mulig meddelagtighed fra tredjelandsmyndigheders side.

De svigagtige forhold sætter dog ikke spørgsmålstegn ved de eksisterende kontrolordningers effektivitet. Sådanne uregelmæssigheder kan ske uafhængigt af den kontrol, der etableres af importlandene. Kommissionen understreger, at dens tjenestegrene regelmæssigt foranstalter efterfølgende analyser af ordningens funktionsmåde for at minimere risikoen for svig.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/462

(2004/C 84 E/0537)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0857/03

af David Bowe (PSE) til Kommissionen

(20. marts 2003)

Om: Outokumpus køb af Corus

Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den har truffet efter det finske selskab Outokumpus køb af afdelingen for rustfrit stål i Anglo-Dutch Company Corus for at sikre, at købet ikke skaber en for stor ejerkoncentration inden for denne industrisektor?

Hvilken virkning mener Kommissionen, købet vil få for konkurrencen og beskæftigelsen inden for denne sektor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(28. april 2003)

Outokumpu erhvervede ikke Corus' afdeling for rustfrit stål ved en enkelt transaktion, og det vil derfor måske være nyttigt at opridse forløbet i hovedtræk. Mellem 1992-1994 erhvervede British Steel plc sammen med svenske investeringsinstitutter via en række transaktioner fælles kontrol med Avesta Sheffield, en virksomhed, som slog British Steels afdeling for rustfrit stål sammen med den svenske stålproducent Avesta. Efterfølgende trak de svenske institutter sig ud i to faser, således at British Steel plc ved udgangen af 1994 havde enekontrollen med Avesta Sheffield.

I 2000 anmeldte Corus og Outokumpu en virksomhedssammenslutning til Kommissionen, som ville samle deres respektive aktiviteter inden for rustfrit stål i AvestaPolarit. Fusionen blev godkendt den 4. december 2000 i henhold til EKSF-traktaten og fusionsforordningen (1). Kommissionen konkluderede på grundlag af en tilbundsgående fase 1-undersøgelse, at virksomhedssammenslutningen ikke ville give anledning til konkurrencemæssige problemer. Godkendelsesbeslutningerne (2) er tilgængelige på hjemmesiden for Generaldirektoratet for Konkurrence.

Det sidste skridt blev taget den 28. august 2002, hvor Kommissionen gav tilladelse til Outokumpus erhvervelse af enekontrollen med AvestaPolarit via køb af Corus' minoritetsinteresse (3). Denne transaktion havde ingen direkte effekt på hverken konkurrencen eller beskæftigelsen, idet den udelukkende indebar en overgang fra fælles kontrol for Corus og Outokumpu til enekontrol for Outokumpu. Outokumpu opkøbte derefter de resterende minoritetsinteresser.

Når Kommissionen vurderer virkningerne af virksomhedssammenslutninger, som henhører under dens kompetence, skal den i henhold til fusionsforordningen (4) tage udgangspunkt i konkurrencemæssige hensyn. Kommissionen analyserer derfor ikke specifikt, hvordan en given fusion påvirker beskæftigelsen. Stabil og varig beskæftigelse sikres imidlertid bedst af konkurrencedygtige virksomheder, som konkurrerer på lige vilkår, og disse rammer er EU's konkurrencepolitik med til at sikre.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, EFT L 395 af 30.12.1989.

(2) COMP/M.2180 - Outokumpu/Avesta - og COMP/EKSF.1342 - Outokumpu/Avesta.

(3) COMP/M.2900 - Outokumpu/AvestaPolarit.

(4) http://europa.eu.int/comm/competition/index_da.html.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/554

(2004/C 78 E/0589)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3457/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. november 2003)

Om: Reform af olivenoliesektoren

I sin meddelelse om opstilling af en bæredygtig landbrugsmodel for Europa på grundlag af FLP-reformen — tobaks-, olivenolie-, bomulds- og sukkersektoren (1) anfører Kommissionen, at »af hensyn til forenklingen udbetales der ikke tilskud til olivenlunde under 50 EUR pr. støttekrav.«

Dette udtryk er blevet fortolket på forskellig vis. Kan Kommissionen på den baggrund præcisere, om det betyder, at alle olivenavlere, der på nuværende tidspunkt modtager tilskud på under 50 EUR, fremover vil få udbetalt 50 EUR, eller om de overhovedet ikke vil få noget tilskud, hvilket ville være meget uretfærdigt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. december 2003)

Kommissionens meddelelse »Opstilling af en bæredygtig landbrugsmodel for Europa på grundlag af FLP-reformen — tobaks-, olivenolie-, bomulds- og sukkersektoren GAP« (1) blev den 18. november 2003 fulgt op af Kommissionens vedtagelse af forslagene om reformen af bomulds-, tobaks-, olivenolie- og humlesektoren.

Udformningen af det forslag, som det ærede medlem henviser til, tager sigte på at forenkle en ordning, der er karakteriseret ved et meget stort antal støttemodtagere i Fællesskabet (over 2 100 000), hvoraf en stor del modtager små støttebeløb. Denne forenkling er dog udtænkt på en sådan måde, at den ikke skader de mindste producenters interesser.

Den foreslåede ordning består således af to elementer: på den ene side vil olivenbrug på under 0,3 GIS-ha uanset støttebeløbet have ret til at overføre det samlede gennemsnitsstøttebeløb, de har modtaget i referenceperioden, til enkeltbetalingsordningen, mens overførslen for producenter med over 0,3 GIS-ha foreslås sat til 60 %. På den anden side vil alene ansøgninger om et beløb på over 50 EUR blive antaget i forbindelse med den nye støtte til olivenlunde, uden at der består nogen begrænsning med hensyn til olivenlundens størrelse, for at lempe ordningens forvaltning.

Med den nye ordning vil de mindste producenter således altid modtage mindst det gennemsnitsbeløb, der er ydet i referenceperioden. De producenter, hvis olivenlund medlemsstaten anser for at have en miljøværdi eller en social værdi, kan desuden modtage støtte til olivenlunde, for så vidt den er på over 50 EUR.

(1) KOM(2003) 554 endelig udg.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/151

(2004/C 78 E/0156)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2691/03

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om: Udgifter til EURES

EURES er et informationsnetværk, der skal fremme arbejdstagernes mobilitet. Med optagelsen af de nye medlemsstater vil EURES få stadig større betydning. En effektiv anvendelse af de til rådighed stående EU-bevillinger er af afgørende betydning for, at arbejdsformidlingerne kan fungere godt.

Kan Kommissionen oplyse følgende:

— Hvor høje er de maksimale støttebeløb, der er ansøgt om og bevilget i 2003?

— Hvorledes fordeler udgifterne sig på det samlede EURES-budget for 2003 (opdeling efter udgifternes art), og hvem har modtaget EURES-bevilling er?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(19. september 2003)

At støtte det grænseoverskridende samarbejde mellem aktørerne på arbejdsmarkedet (herunder de offentlige arbejdsmarkedsmyndigheder, arbejdsmarkedets parter og andre) er et vigtigt element i den beslutning om Eures, som Kommissionen vedtog i december 2002 (1). Kommissionen er enig i, at de økonomiske midler, som Eures råder over, bør udnyttes så effektivt som muligt — alle ansøgninger om støtte granskes indgående for at sikre, at de giver fuld valuta for pengene.

I forbindelse med indkaldelsen af forslag vedrørende grænseoverskridende Eures-partnerskaber i 2003 modtog Kommissionen anmodninger om støtte til i alt 8 025 005 EUR. Efter Kommissionens gennemgang af ansøgningerne blev der tildelt i alt 7 443 411 EUR til de 21 partnerskaber, der udgør det grænseoverskridende Eures-netværk (svarende til 93 % af det ansøgte beløb).

Forpligtelserne i hele Eures-budgettet for 2003 er som følger (omfattende både del A og B i budgetkonto B3-4011):

(i EUR) Nationale offentlige arbejdsmarkedsmyndigheder 5 104 580 Grænseoverskridende partnerskaber 7 443 411 Vedligeholdelse og ajourføring af databaser og netsted 754 886 Uddannelsesprogram 738 445 Informationskampagne om jobmobilitet 979 790 Konferencer og seminarer 93 131 Publikationer 152 000 I alt 15 266 243

Modtagerne af Eures-midler er medlemsstaternes beskæftigelsesmyndigheder, der er ansvarlige for levering af Eures-tjenester, de grænseoverskridende partnerskaber, som støtter arbejdskraftens mobilitet i grænseområder, leverandører, der er valgt med henblik på at tilrettelægge uddannelsesprogrammet for Eures-rådgivere, leverandører, der er valgt til at deltage i den europæiske informationskampagne vedrørende jobmobilitet (som indgår i Kommissionens aktionsplan vedrørende kvalifikationer og mobilitet) (2), leverandører der er udvalgt med henblik på at tilrettelægge konferencer og seminarer, og leverandører, der er ansvarlige for at udgive informationsmateriale om Eures og andet Eures-materiale.

(1) EFT L 5 af 10.1.2003.

(2) KOM(2002) 72 endelig udg.