SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3057/02

af Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) til Kommissionen

(25. oktober 2002)

Om: Ordning om gruppefritagelse for automobilindustrien

Forordning om gruppefritagelse for automobilindustrien er i mellemtiden vedtaget af Kommissionen. Dette har medført, at aftalerne mellem automobilforhandlerne og automobilproducenterne blev opsagt overalt. Resultatet af denne nye forordning om gruppefritagelse giver en betydelig omstrukturering inden for automobilindustrien. Det vil nødvendigvis medføre virksomhedslukninger, nye åbninger af virksomheder og alsidighed.

1. Vil Kommissionen støtte den omstruktureringsproces, som er betinget af den ny forordning om gruppefritagelse, gennem ledsageforanstaltninger, f.eks. gennem støtteprogrammer for små og mellemstore virksomheder?

2. Hvad er Kommissionens opfattelse på baggrund af bestemmelser om støtte til eventuel omstrukturering og støtteforanstaltninger, som medlemsstaterne fritager, eller som vedtages på regionalt eller kommunalt plan?

3. Har Kommissionen allerede kendskab til sådanne programmer på medlemsplan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(11. december 2002)

1. Kommissionens forordning (EF) nr. 1400/2002 af 31. juli 2002 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsbranchen(1) tager sigte på at øge konkurrencen på markederne for salg af nye motorkøretøjer og for reparation og vedligeholdelse af motorkøretøjer og at give de europæiske forbrugere konkrete fordele. Bilproducenterne har tidligere omstruktureret deres distributionsnet for at gøre dem mere effektive. Dette er sket, og sker stadig, uafhængigt af forordningen. En omstrukturering af producenternes net er absolut ikke nogen forudsætning for gennemførelse af de vigtige foranstaltninger, der er fastsat i den nye forordning. Det forhold, at den tidligere gruppefritagelsesforordning er udløbet og er blevet erstattet af den nye forordning, er ikke ensbetydende med, at bilproducenterne skal omstrukturere deres net. Dette fremgår også af, at nogle producenter har valgt at ændre aftalerne med deres forhandlere. Andre producenter har valgt at opsige disse aftaler. I begge tilfælde er der tale om producenternes uafhængige virksomhedsbeslutninger.

Med hensyn til omstruktureringsprocessen inden for motorkøretøjsbranchen, skal det først og fremmest bemærkes, at langt de fleste økonomiske aktører, der berøres direkte eller indirekte af forordningen, er små og mellemstore virksomheder såvel i som uden for producenternes officielle forhandler- og reparatørnet.

Forordningen indeholder en række særlige bestemmelser med det formål at styrke de autoriserede forhandleres kommercielle uafhængighed for at give dem mulighed for at udbygge deres virksomhed og blive mere rentable. Dette er for eksempel tilfældet gennem flermærkeforhandling, dvs. salg af mere end et bilmærke. Det samme gælder en forhandlers mulighed for inden for et selektivt distributionssystem at sælge biler aktivt overalt inden for det indre marked. Desuden får forhandlerne mulighed for at specialisere sig i salg af nye motorkøretøjer eller at (fortsætte med at) tilbyde salgs- og eftersalgsservice samtidig. En producent skal desuden give en udførlig begrundelse for opsigelse af en aftale. Disse bestemmelser forbedrer disse aktørers forhandlingsposition over for motorkøretøjsproducenterne.

Et andet vigtigt aspekt er, at forordningen giver tidligere forhandlere mulighed for at blive autoriserede reparatører inden for producentens net. Dette er meget vigtigt, da det i hvert fald til dels skulle opveje den nedgang i antallet af forhandlere, som de fleste producenter af motorkøretøjer har sat i gang. De har gennemført programmer for nedskæring af omkostningerne og rationalisering af distributionsnettene i Fællesskabet. Denne tendens begyndte allerede at gøre sig gældende under den tidligere gruppefritagelsesforordning, Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/95 af 28. juni 1995 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motorkøretøjer(2), og den forventes at fortsætte i fremtiden, uanset hvilke konkurrenceregler der finder anvendelse på denne branche.

Hvad angår selvstændige reparatører, der ikke deltager i en forhandlers net, vil en række bestemmelser, såsom en forpligtelse for bilproducenterne til at give dem adgang til tekniske oplysninger, udstyr og uddannelse uden forskelsbehandling sikre, at deres konkurrencemæssige stilling bevares. Forordningen giver også de selvstændige reparatører bedre adgang til reservedele.

Det kan konkluderes, at forordningen indeholder bestemmelser, der styrker de små og mellemstore virksomheders stilling. Kommissionen har ingen planer om specielle ledsageforanstaltninger, såsom støtteprogrammer i forbindelse med omstruktureringen af motorkøretøjsbranchen.

2. Kommissionen vil vurdere fra sag til sag på grundlag af de gældende statsstøtteregler, om de enkelte statsstøtteforanstaltninger, der skal anmeldes, er forenelige med EF-traktaten.

Når det gælder små og mellemstore virksomheder (SMV), er det fastsat i Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder(3), at investeringsstøtte til SMV er forenelig med fællesmarkedet, når den ikke overstiger de tærskler, der er fastsat i forordningen.

Støtteprojekter i forbindelse med omstrukturering af virksomheder, der er særlig berørt, vil blive vurderet på grundlag af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder(4).

3. Kommissionen har ikke kendskab til, at der i medlemsstaterne skulle findes programmer for omstruktureringsstøtte og støtteforanstaltninger til fordel for motorkøretøjsbranchen.

(1) EFT L 203 af 1.8.2002.

(2) EFT L 145 af 29.6.1995.

(3) EFT L 10 af 13.1.2001.

(4) EFT C 288 af 9.10.1999.