ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0208/02

af Carlos Carnero González (PSE) til Rådet

(5. februar 2002)

Om: Menneskerettigheder i Vestsahara

Det fremgår af medierne, at dusinvis af vestsaharanske fanger i det sørgeligt berømte sorte fængsel i El Aiun (Vestsahara) den 24 december indledte en sultestrejke i protest over deres umenneskelige forhold i fængslet. Tilsyneladende er mange af dem blevet torteret, mishandlet og fuldstændig isoleret fra omverdenen. Slægtninge til de tilbageholdte organiserede en fredelig march til støtte for dem, men den blev brutalt opløst af de marokkanske myndigheder.

De øgede krænkelser af menneskerettighederne i Vestsahara falder med modsat fortegn sammen med en velvillig gestus fra Frente Polisarios side, idet Frente Polisario den 2. januar 2002 besluttede at frigive 115 marokkanske krigsfanger.

Hvilke oplysninger har Rådet om disse begivenheder? Har Rådet henvendt sig til den marokkanske regering for at få en forklaring og anmode om positive foranstaltninger? Mener Rådet ikke, at det er nødvendigt hurtigst muligt at sende en delegation af observatører, der kan undersøge situationen på stedet?

Samlet svarpå skriftlige forespørgsler E-0208/02 og P-0410/02

(21. maj 2002)

Rådet skal gøre det ærede medlem af Europa-Parlamentet opmærksom på, at det ikke har kendskab til de begivenheder i El Aiun-fængslet, som Carlos Carnero González henviser til.

Rådet er generelt fortsat meget optaget af situationen for mere end 1 350 krigsfanger, som for de flestes vedkommende har været fængslet i 20 år, og hvor der er behov for en hurtig løsning, der er i overensstemmelse med Genève-konventionens forpligtelser. Det har hele tiden understreget, at man ikke skal vente

på afslutningen af den politiske proces for at søge at nå frem til en løsning på de presserende humanitære spørgsmål, som f.eks. udveksling af familiebesøg eller frigivelse af krigsfanger. På trods af begrænsede fremskridt beklager Rådet fortsat den meget bekymrende situation for de vestsaharanske flygtninge i Tindouf-lejrene, idet det dog peger på, at den spændte situation i Vestsahara gør løsningen på de humanitære spørgsmål endnu mere vanskelig. Det er også grunden til, at Rådet, der er i regelmæssig kontakt med FN's generalsekretærs personlige udsending, James Baker, og alle konfliktens parter, fortsat er til rådighed med henblik på at bidrage til at skabe et tillidsfuldt klima mellem de berørte parter for at gøre det lettere at opnå en acceptabel løsning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1063/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: EU-organernes hjemsteder

I den reviderede tekst til samtlige EU-traktater henvises der udtrykkeligt til fællesskabsorganernes hjemsteder. Spørgsmålet om EU-organernes hjemsteder drøftes under regeringskonferencen, og de afgørelser, der træffes her, kommer derpå til at indgå i den nye traktat. Som bekendt vil det på Det Europæiske Konvent i Bruxelles den 28. februar 2002 udarbejdede grundlag for revision af fællesskabsorganernes arbejdsmåde og for udvidelsen med de nye medlemslande blive indarbejdet i Traktaten.

Hvordan vurderer Kommissionen denne drøftelse inden for rammerne af Konventet om muligheden af at flytte nogle af EU-organernes hjemsteder til andre byer end Bruxelles og Luxembourg, nærmere betegnet til nogle af de mere historisk prægede hovedstæder i Unionen, såsom f.eks. Rom, Berlin, Paris og Athen? Ville en sådan drøftelse kunne finde sted inden for rammerne af Det Europæiske Konvent, og ville der på Konventet kunne træffes afgørelse om flytning af visse af de vigtigste EU-organers hjemsteder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(14. maj 2002)

Ifølge gældende ret fastlægges hjemstedet for Fællesskabets institutioner ved overenskomst mellem medlemsstaternes regeringer (artikel 289 i EF-traktaten).

Endvidere er de bestemmelser, man er enedes om på området, blevet medtaget i en protokol herom, der er knyttet som bilag til Amsterdam-traktaten, og henhører derfor fremover under EU's primære ret.

I henhold til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Laeken den 14.-15. december 2001 indeholder mandatet for Konventet om EU's fremtid, der påbegyndte sit arbejde den 28. februar 2002, ikke udarbejdelse af forslag til hjemsted for institutionerne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0211/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Rådet

(5. februar 2002)

Om: Uventede og ekstravagante finansielle krav fra den udpegede formand for konventet om en udvidet Union

1. Har Rådet eller et andet EU-organ indgået aftaler med eller afgivet løfter til Valery Giscard d'Estaing, inden det den 15. december 2001 blev besluttet at udpege ham til formand for konventet om Europas fremtid, om aflønning af ham og hans suppleanter Giuliano Amato og Jean-Luc Dehaene, skattefritagelse, omkostningsgodtgørelser, betaling af luksusbolig i Bruxelles og støtte fra en stab på tolv medarbejdere?

2. Hvilke forventninger havde Rådet til de finansielle vilkår for Valery Giscard d'Estaings udøvelse af sit hverv? Har Rådet i den forbindelse overvejet, at det ikke drejer sig om en, der er arbejdsløs, eller som har måttet opsige sit job, men derimod om en, der allerede er sikret en fast og ikke ringe indkomst som Frankrigs tidligere præsident og tidligere medlem af Europa-Parlamentet, og som får en enestående mulighed for på spektakulær vis at genoptage og afslutte sin politiske karriere?

3. Er Rådet overrasket over omfanget af de krav, som Valery Giscard d'Estaing har stillet? Mener det, at han efter sit krav om 20 000 EUR netto pr. måned stadig egner sig til den funktion, man har tiltænkt ham på baggrund af den forudsigelig negative virkning på borgernes holdning til de ifølge dem ofte omstridte EU-strukturer?

4. Mener Rådet, at Valery Giscard d'Estaings finansielle krav kan forsvares over for de europæiske borgere? Agter det i bekræftende fald at påtage sig ansvaret for at imødekomme disse krav eller en del heraf via en ændring af budgettet?

5. Havde Rådet på forhånd en ide om, hvad der ville være en rimelig månedsløn for en formand for konventet, og har Rådet det nu? Hvor stort er dette beløb?

6. Foranlediger situationen Rådet til at se sig om efter andre mulige og måske mere disponible kandidater til formandskabet?

Kilde: Dagbladet Het Parool af 19.1.2002 og Financieel Dagblad af 22.1.2002.

Svar

(21. maj 2002)

Rådet opfordrer det ærede parlamentsmedlem til at henholde sig til de svar, der blev givet på disse spørgsmål i spørgetiden under mødeperioden i februar 2002 i Strasbourg (spørgsmål H-0055/02 fra Hans-Peter Martin: Lønkrav fra formanden for konventet til forberedelse af Nice-traktaten) samt svaret på skriftlig forespørgsel P-3630/01 fra Hans-Peter Martin: Formand for Konventet.

Rådet understreger, at Europa-Parlamentet under mødeperioden den 27. og 28. februar gav sin tilslutning til den ordning, som sikrer finansieringen af konventet.

Det erindrer endvidere det ærede parlamentsmedlem om, at det er Det Europæiske Råd, der har udnævnt Valéry Giscard d'Estaing til formand for konventet, som det også fremgår af punkt III i bilag I (Laeken-erklæringen om Den Europæiske Unions fremtid) til formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råd den 14. og 15. december 2001 i Laeken. Spørgsmål 6 er derfor ikke længere aktuelt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0869/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(3. april 2002)

Om: Pesticider i grundvandet

Den 22. februar 2002 oplyste Greenpeace i Sverige, at den svenske kemikaliekontrol i en skrivelse til Kommissionen nu ville fravige princippet om, at pesticider ikke må slippe ud i grundvandet. Sverige har i mere end tyve år indtaget den holdning, at pesticider ville udgøre en uacceptabel risiko, hvis det forekommer i grundvandet. Ifølge kemikaliekontrollens skrivelse til Kommissionen er Sverige nu indstillet på at acceptere EU's regler, som tillader nedbrydningsprodukter i grundvandet. Det accepteres, at stoffer, som menes at være uskadelige, slipper ud i grundvandet. Historien viser dog, at det er svært at forudse, hvilke stoffer der er farlige.

Kan Kommissionen bekræfte, at den svenske kemikaliekontrol har skiftet standpunkt, og kan det med 100 %'s sikkerhed fastslås, at visse stoffer er ufarlige, når de slipper ud i grundvandet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(15. maj 2002)

Kommissionen kan ikke tale for den nationale svenske kemikalieinspektion. Kommissionen har dog ikke kendskab til nogen ændringer i kemikalieinspektionens holdning af den karakter, som det ærede medlem har antydet.

Kommissionen mener, at det på grundlag af de seneste videnskabelige evalueringer er muligt at udpege eksponeringsniveauer for enkelte stoffer, der ikke udgør en uacceptabel risiko for forbrugerne. Dette kommer til udtryk inden for mange områder af EU-lovgivningen, herunder direktivet om drikkevand (Rådets direktiv 75/440/EØF af 16. juni 1975 om kvalitetskrav til overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne(1)), hvor der er fastsat koncentrationsgrænser for mange sammensætninger, herunder også kobber, som er et aktivt pesticidestof, og visse klasser af chlorerede carbonhydrider, der også optræder som afledningsprodukter af pesticider.

(1) EFT L 194 af 25.7.1975.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1090/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: Indbringelse af medlemsstater for Domstolen for manglende gennemførelse af direktiv 98/84/EF

Kommissionen har besluttet at indbringe Belgien, Grækenland, Luxembourg og Spanien for Domstolen, fordi disse lande har undladt at træffe nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 98/84/EF(1) om retlig beskyttelse af adgangsstyrede og adgangsstyrende tjenester.

Ved Kommissionen, om der foreligger oplysninger om antallet af illegale decodere i de ovennævnte lande?

(1) EFT L 320 af 28.11.1998, s. 54.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(28. maj 2002)

Formålet med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/84/EF af 20. november 1998 om retlig beskyttelse af adgangsstyrede og adgangsstyrende tjenester er at yde retlig beskyttelse til både radio- og tvspredningstjenester og informationssamfundets tjenester, der er beskyttet af en adgangskontrol. I henhold til dette direktiv fortolkes ulovlig anordning som ethvert udstyr eller program, der er udformet eller tilpasset med henblik på at muliggøre adgang til en beskyttet tjeneste i forståelig form uden tjenesteudbyderens tilladelse, herunder de såkaldte piratkort.

Kommissionen har i forbindelse med den rådføring med de vigtigste aktører på markedet, der finder sted som led i forberedelserne til den første rapport om gennemførelsen af dette direktiv, modtaget oplysninger om, at omfanget af piratering af betalingstjenester stadig er omfattende. Der er imidlertid ikke pålidelige statistikker om antallet af operationelle ulovlige anordninger. Det er Kommissionens hensigt at komme nærmere ind på dette fænomen i den kommende rapport.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1087/02

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: Gennemførelsen af de regionale operationelle programmer i Grækenland

Det fremgår tydeligt af gennemførelsens hidtidige forløb, at det har været vanskeligt at få sat skub i gennemførelsen af de delforanstaltninger og -programmer, der indgår under de regionale operationelle programmer under den tredje fællesskabsstøtteramme for Grækenland. Denne forsinkelse hænger dels sammen med, at der er gået to år efter den oprindeligt planlagte påbegyndelse af den tredje fællesskabsstøtteramme, og dels med gennemførelsen af de nationale (sektorspecifikke) programmer, som også kun skrider langsomt frem.

1. Hvad er årsagerne til denne forsinkelse?

2. Hvornår tror Kommissionen, at situationen vil blive afhjulpet?

3. Udelukker Kommissionen, at der på grund af denne forsinkelse i fremtiden kan opstå problemer med den generelle gennemførelse af den tredje fællesskabsstøtteramme i Grækenland?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(27. maj 2002)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0577/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. marts 2002)

Om: Ulovlig import af husdyr i Den Europæiske Union

Ifølge offentliggørelser i pressen er der i EU i de senere år ulovligt blevet importeret et stort antal husdyr, især fra Østeuropa, som derefter er blevet solgt uden overholdelse af de grundlæggende sundhedsprincipper, hvilket har medført, at såvel dyrenes dødelighed som risikoen for forbrugernes sundhed er forøget.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at træffe i fremtiden med henblik på at få bragt denne ulovlige handel til ophør og øge husdyrenes livskvalitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(24. april 2002)

De sundhedsbetingelser, som de levende dyr, der indføres på Fællesskabets område, skal opfylde, er fastlagt i en række direktiver fra Rådet.

Med hensyn til hunde og katte, der synes at udgøre sagens kerne i denne forespørgsel, er betingelserne fastlagt i Rådets direktiv 92/65/EØF af 13. juli 1992 om dyresundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af dyr samt sæd, æg og embryoner, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbetingelser som omhandlet i bilag A, del I, til direktiv 90/425/EØF(1), særlig artikel 10 og 16.

De generelle principper for kontrol, der skal være udført for disse dyr ved deres indførsel i Den Europæiske Union, er i øvrigt fastlagt i Rådets direktiv 91/496/EØF af 15. juli 1991 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for dyr, der føres ind i Fællesskabet fra tredjelande, og om ændring af direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF og 90/675/EØF(2). Dette direktiv fastslår navnlig, at en systematisk kontrol af dyr skal udføres ved indgangsstedet til Fællesskabets område på et grænsekontrolsted.

Generelt set kan det anføres, at selvom initiativet til en fællesskabslovgivning stammer fra Kommissionen, hører dens gennemførelse ind under medlemsstatsmyndighedernes ansvar. Det er derfor de nationale myndigheder, der skal sørge for, at den gældende fællesskabslovgivning anvendes korrekt, og træffe alle forholdsregler for at bekæmpe illegal indførsel og snyd.

For at gøre det muligt for Kommissionen at foretage en ordentlig undersøgelse af, hvorvidt de berørte medlemsstater overholder de forpligtelser, der påfalder dem på dette område, vil det være hensigtsmæssigt for Kommissionen at få mere nøjagtige oplysninger om de forhold i forbindelse med illegal indførsel, der omtales her.

(1) EFT L 268 af 14.9.1992.

(2) EFT L 268 af 24.9.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0078/02

af Ulrich Stockmann (PSE) til Kommissionen

(25. januar 2002)

Om: Eventuel lukning af jernbanewagonfabrikken Ammendorf/Halle (Saale)

Den 12. november 2001 meddelte den canadiske jernbaneteknikkoncern Bombardier, at jernbanewagonfabrikken Ammendorf ved Halle (Saale) i Sachsen-Anhalt ville blive lukket, hvilket ville betyde tab af næsten 1 000 arbejdspladser.

Baggrunden er: Efter Tysklands genforening solgte efterfølgeren efter Treuhandanstalt (forvaltningsinstitut) BvS Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben efter flere mislykkede privatiseringsforsøg Deutsche Waggonbau AG, hvortil også hører fabrikken i Ammendorf, til et amerikansk investeringsselskab. Dette videresolgte to år senere Deutsche Waggonbau AG to år senere til den canadiske jernbaneteknikkoncern Bombardier.

Blev der givet statsstøtte til fabrikken i Ammendorf og i bekræftende fald hvilket beløb?

Modtog fabrikken i Ammendorf finansiel støtte fra europæiske (støtte-)programmer, og i bekræftende fald hvilket beløb?

Skal eventuelle godkendte støttebeløb tilbagebetales i tilfælde af fabrikkens lukning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(22. februar 2002)

Kommissionen kan ikke på grundlag af de foreliggende oplysninger tage stilling til, hvorvidt der er ydet støtte til Ammendorf-togfabrik i Halle (Saale) i Sachsen-Anhalt. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at der er ydet statsstøtte som led i Treuhandsanstalts særlige støtteordning i forbindelse med privatiseringen af selskaberne i de nye delstater eller som led i regionalstøtteordninger, der er godkendt af Kommissionen. Hvis der er ydet støtte til selskabet i overensstemmelse med kriterierne i Kommissionens beslutninger om godkendelse af disse ordninger, foreligger der ikke noget krav om, at der skal foretages nogen individuel anmeldelse af støtten til fabrikken i Ammendorf.

Støtte, der er ydet uden for rammerne af de godkendte støtteordninger, skal i hver enkelt tilfælde anmeldes til Kommissionen af medlemsstaten som ad hoc-støtte. I de nye delstater havde ad hoc-støtteforanstaltningerne hyppigt form af rednings- og omstruktureringsstøtte til kriseramte virksomheder. De tyske myndigheder har aldrig anmeldt sådanne støtteforanstaltninger til fordel for fabrikkerne i Ammendorf.

Da Kommissionen ikke er bekendt med, hvorvidt der er ydet støtte til virksomheden og under hvilke vilkår, kan den ikke tage stilling til, om en eventuel støtte skal tilbagebetales, hvis fabrikken lukkes.

På baggrund af de modtagne oplysninger har Kommissionen i overensstemmelse med EF-traktatens statsstøtteregler anmodet de tyske myndigheder om fuldstændige oplysninger om den finansielle støtte, herunder støtte under EU-programmer, der er ydet til selskabet. På baggrund af disse oplysninger, kan Kommissionen tage stilling til, hvorvidt EF-reglerne er blevet overholdt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0914/02

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(8. april 2002)

Om: Problemer med elektronisk indgivelse af selvangivelser via Taxisnet

I sine svar på mine tidligere spørgsmål (E-1802/98(1), E-0044/99(2), P-0147/00(3)) forsikrede Kommissionen, at gennemførelsen af Tacis-programmet, som Fællesskabet medfinansierer, skrider normalt frem. I sidste uge meddelte generalsekretæren for informationssystemerne, at der ikke ville blive modtaget nye anmodninger om tilmelding til elektronisk indgivelse af selvangivelser på grund af forskellige problemer med systemets drift.

1. Er Kommissionen fortsat tilfreds med projektets fremskridt?

2. Hvad var det oprindelige budget for projektet, og hvad er det i dag?

3. Hvad var den oprindelige tidsplan for færdiggørelsen af projektet, og hvad er den i dag?

(1) EFT C 13 af 18.1.1999, s. 88.

(2) EFT C 297 af 15.10.1999, s. 140.

(3) EFT C 280 E af 3.10.2000, s. 186.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(22. maj 2002)

TAXIS-projektet er blevet samfinansieret af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU), Den Europæiske Socialfond (ESF) og de græske myndigheder under det operationelle program for modernisering af den offentlige forvaltning i forbindelse med EF-støtterammen (EFSR) 1994-1999 for Grækenland.

Dette projekt blev vedtaget på det første møde i styringsudvalget i november 1994 med et samlet budget på 50 160 000 EUR. Det var planlagt, at projektet skulle gennemføres inden oktober 1998.

På grund af projektets meget komplicerede karakter enedes man dog om at forlænge den oprindeligt fastsatte tidsfrist for gennemførelsen til første halvdel af 2001. Projektets samlede budget blev tilpasset, så det udgjorde 59 691 031 EUR, for at man kunne dække en række supplerende softwareapplikationer.

Styringsudvalget for det operationelle program har meddelt Kommissionen, at gennemførelsen af TAXIS-projektet som helhed allerede er afsluttet i første halvdel af 2001 i overensstemmelse med den aftalte tidsplan.

Kommissionen forventer en fuldstændig rapport om gennemførelsen af det operationelle program som helhed og herunder om TAXIS-projektet inden udgangen af juni 2002. Denne rapport, som vil omfatte kvalitative og kvantitative data, vil blive fremlagt af de græske myndigheder i forbindelse med indsendelsen af en anmodning om endelig betaling og afslutningen på programmet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0603/02

af Manuel Pérez Álvarez (PPE-DE) til Kommissionen

(6. marts 2002)

Om: Lukning af Lear koncernens fabrik i Lleida (Spanien)

Den multinationale koncern Lear's fabriks dage i Cervera (Lleida) ser ud til at være talte, og virksomheden skal snart lukke.

Da der er tale om en arbejdsplads, som har de laveste lønninger i metalsektoren, hvor over 80 % af de ansatte er kvinder og med et overskud, som ifølge medierne har været på over 300 mio. EUR i de seneste syv år, er beslutningen om lukning et eksempel på en socialt set ubegrundet og uundskyldelig afgørelse.

Hvilke afgørelser er der planer om at træffe for at sikre, at arbejdstagernes og i det hele taget de dårligst stillede lags, regioners og befolkningsgruppers rettigheder ikke krænkes med sådanne beslutninger, idet sådanne industrier er de berørtes vigtigste indtægtskilde?

Hvilke foranstaltninger er der truffet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. april 2002)

Der er i flere fællesskabsdirektiver fastsat bestemmelser om proceduren for information og høring af arbejdstagerrepræsentanterne, som kan finde anvendelse i tilfælde af virksomhedslukninger, nemlig Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser(1) og Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne(2). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens fælles erklæring om arbejdstagerrepræsentation(3) vil gøre fællesskabsbestemmelserne inden for dette område fuldstændige.

Til gengæld er de materielle krav, som virksomhederne skal opfylde, når de beslutter sig for at lukke en produktionsenhed, ikke omfattet af noget fællesskabsinstrument. Ikke desto mindre vedtog Kommissionen den 15. januar 2002 at iværksætte en høring af arbejdsmarkedets parter på fællesskabsniveau om foregribelse og udnyttelse af ændringer og behovet for en dynamisk tilgang til de sociale aspekter i forbindelse med omstrukturering af virksomheder. Kommissionen opfordrer derfor arbejdsmarkedets parter til at deltage i en dialog om dette vigtige emne, herunder hvordan man kan forbedre arbejdstagernes tilpasningsevne og beskæftigelsesegnethed, bl.a. gennem omskoling.

(1) EFT L 225 af 12.8.1998.

(2) EFT L 254 af 30.9.1994.

(3) EFT L 80 af 23.3.2002.