DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/325

(2004/C 78 E/0343)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3810/03

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(5. december 2003)

Om: EU's regler om udsmidning af sunde fisk

EU's kvoteordninger for medlemslandenes fiskeri tvinger hvert år danske fiskere til at smide ca. 500 000 tons førsteklasses døde fisk tilbage i Vesterhavet. De repræsenterer en værdi af 25 mio. EUR. Heraf er 45 000 tons torsk, hvilket svarer til ca. 14 millioner førsteklasses danske torsk.

Alene i disse uger smides 40 tons søtunger ud i den danske del af Kattegat. Den samlede EU-fiskerflåde smider på grund af de gældende regler sunde fisk ud i Vesterhavet til en værdi af tæt ved 1 milliard EUR. Der er foruden torsk og søtunger tale om store mængder hummere, pighvar og rødspætter.

For det første er der tale om et umoralsk spild af fødevarer, for det andet er denne udsmidning af døde fisk en miljøforurening, og for det tredje gør den hele EU's forsøg på at begrænse udnyttelsen af fiskebestandene fuldstændig absurd. Fiskene går til grunde, og bestandene og deres reproduktion skades.

Hvis der er et behov for at begrænse udnyttelsen af fiskeressourcerne, kunne dette ske ved at begrænse fiskernes såkaldte havdage, når de har landet den mængde fisk, som det anses for rimeligt at fiske.

Samtidig med denne absurde ødelæggelse af ressourcer tillader EU fiskere fra Norge og østersølande, som endnu ikke er medlemmer af EU, at lande betydelige mængder fisk i danske havne. Det oplyses, at fiskerikontrollen over for disse ikke-EU-fiskerbåde er langt mere lemfældig end kontrollen med danske fiskefartøjers landinger.

EU's dilettantiske forsøg på at styre fiskeriet fører til udbredt harme over for EU som helhed og giver indtryk af et bureaukratisk overgreb, som direkte modvirker det opstillede mål.

Hvad agter Kommissionen at gøre for at hindre spild af fisk og ødelæggelse af fiskerierhvervet på grund af den såkaldte »discard« af sunde fisk?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. januar 2004)

Kommissionen deler det ærede medlems bekymringer med hensyn til den betydning, som genudsætningen af fisk har i forbindelse med en forsvarlig forvaltning af fiskeriet. Den har udarbejdet flere rapporter og gennemført flere undersøgelser om emnet, og for nylig har den udsendt en meddelelse herom (1). I meddelelsen understreges ikke blot problemets omfang, men også de komplekse årsager til genudsætnin-gerne: de genudsætninger, der, selv om det langt fra drejer sig om ubetydelige mængder, skyldes forskriftsmæssige krav, og som er omtalt i forespørgslen, udgør kun en mindre brøkdel af genudsætnin-gerne i forhold til dem, der kan henføres til kommercielt begrundede valg fra fiskernes side. Det fremgår også af meddelelsen, at genudsætningen kan nedbringes ved hjælp diverse tiltag, hvoraf intet i sig selv kan løse problemet i dets helhed. Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at en bedre styring af fiskeriindsatsen er et af de effektive midler. Men der er også andre virkemidler, som bør tages i betragtning.

Kommissionen ønsker ikke at nøjes med at konstatere forholdet, selv om dette kan være nok så nyttigt, den er også fast besluttet på at opnå en betydelig begrænsning af genudsætningerne. Derfor har den sat sig for at indkredse de fiskerier, hvor der skal iværksættes konkrete foranstaltninger. Ud over de forventede fordele for de pågældende fiskerier, vil der herved kunne indhøstes konkrete erfaringer med, hvad der kan opnås gennem de forskellige virkemidler til begrænsning af genudsætningerne. Generaldirektoratet for Fiskeri er i gang med omfattende høringer med henblik på at udarbejde konkrete og præcise projekter.

Kommissionen er da også klar over, at reglerne under den fælles fiskeripolitik af erhvervet kan opfattes som snærende, men den deler ikke det ærede medlems mening om, at disse regler på samme tid skulle være dilettantiske og overdrevent bureaukratiske. Tværtimod går Kommissionen ind for så skrappe foranstaltninger som muligt, selv om dens forslag ikke altid tages til følge af de øvrige aktører inden for den fælles fiskeripolitik. Den bestræber sig samtidig på i videst muligt omfang at forenkle reglerne og begrænse dem til det absolut nødvendige, og et yderligere tiltag i den retning er under udarbejdelse, som skulle kunne iværksættes under det kommende nederlandske formandskab. Men navnlig i den foreliggende situation med overudnyttelse af de vigtigste ressourcer og for stor fangstkapacitet kræver en forsvarlig forvaltning forskellige begrænsninger, herunder begrænsninger af fangsten. De kvoter, der fastsættes, kan føre til genudsætning, især hvis der ikke træffes foranstaltninger til at sikre en ordentlig forvaltning af udnyttelsen af kvoterne for de forskellige arter. Det er klart, at Kommissionens ønske i denne forbindelse er, at de nationale myndigheder uden at afvente dens konklusioner om de nævnte pilotprojekter i samråd de berørte erhverv iværksætter bestemmelser, der gør det muligt at nedbringe genudsætningerne, først og fremmest gennem en bedre forvaltning af udnyttelsen af kvoterne for de forskellige arter og en bedre geografisk og tidsmæssig fordeling af fiskeriindsatsen.

Hvad angår kontrol med ikke EF-fiskefartøjers landing af fisk i danske havne, giver reglerne om kontrol med fiskeriet de danske myndigheder mulighed for at træffe foranstaltninger mod landing af fangster, der er taget i modstrid med de regler, der er internationalt anerkendt, også af Norge og de baltiske lande, og ud fra Kommissionens viden er der intet, som tyder på, at de danske myndigheder ikke gør retmæssig brug af de beføjelser, som den fælles fiskeripolitik giver dem på området.

(1) KOM(2002) 656 endelig udg.