SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1600/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(19. maj 2000)

Om:Åbenhed i beslutninger vedrørende rentesatser ved at lade den britiske model finde anvendelse på Den Europæiske Centralbank

1. Har Kommissionen kendskab til den relativt stærke position, som det britiske pund (£) i øjeblikket har i forhold til den senere tids stærke devaluering af euroen (den første euro kostede 71 pence, den nuværende 59 pence)?

2. I den for nylig udbrudte konkurrencestrid mellem euroen, det britiske pund (£) og den amerikanske dollar ($) om den dominerende position som international handelsvaluta spiller offentlighedens interesse i ændringer af rentesatsen og den måde, hvorpå disse ændringer kommer i stand, en vigtig rolle. I den amerikanske Fed træffes denne beslutning af én person, mens den i Den Europæiske Centralbank i

dybeste hemmelighed træffes kollektivt på grundlag af enighed men uden enstemmighed. Derimod træffer medlemmerne af Monetary Policy Committee (MCP) fra Bank of England med stemmeflertal afgørelse om rentesatsændringer og afstemningen offentliggøres. Ifølge nogle økonomer bidrager denne transparens til det britiske punds nuværende stærke position.

Er Kommissionen enig med professor Willem Buiter, der i tre år har været medlem af MPC og i fremtiden er knyttet til Østeuropa-banken, som i et interview med det nederlandske dagblad De Volkskrant af 29. april 2000, udtalte, at det nuværende britiske system var bedre end det europæiske eller amerikanske?

3. Hvad er grunden til, at beslutningsprocessen hos Den Europæiske Centralbank indtil nu har været mindre åben end i Bank of England?

4. Hvilke foranstaltninger er nødvendige for at bevirke, at Den Europæiske Centralbanks transparens med hensyn til fastsættelsen af rentesatsen bliver lige så stor, som den, der allerede nu findes i Bank of England?

5. Er Kommissionen rede til at fremme, at Den Europæiske Centralbank overtager Bank of Englands fremgangsmåde for rentefastsættelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(3. juli 2000)

1. Medlemsstaterne skal ifølge EF-traktaten behandle deres valutakurs som et anliggende af fælles interesse. Kommissionen har ganske vist ikke noget direkte ansvar for medlemsstaternes penge- og valutapolitik, men Kommissionen udarbejder analyser med henblik på den regelmæssige valutakursovervågning, som udføres af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, ØKOFIN-Rådet og den uformelle Euro-11-gruppe.

Kommissionen har noteret sig det britiske punds bevægelser i forhold til euroen. Kortfristede udsving i euroens kurs i forhold til andre valutaer kan forekomme af mange forskellige årsager og rejser ikke tvivl om euroens langfristede stabilitet, hverken den interne stabilitet (dvs. en stabil købekraft for euroen som demonstreret ved prisstabilitet) eller euroens styrke udadtil til afspejling af de grundlæggende gunstige økonomiske vilkår i euroområdet.

Erfaringerne med ordninger med flydende valutakurser viser, at valutakursudsvingene kan blive ret store og flygtige med en tendens til, at valutakurserne bevæger sig ud over deres langsigtede ligevægtsniveau. Udsvingene i kursen mellem det britiske pund og euroen har primært sin forklaring i forskellige placeringer i konjunkturforløbet og andre økonomiske faktorer, som medfører forskelle i renteniveauet og det forventede afkast. Analyser viser, at det britiske punds effektive (dvs. handelsvægtede) kurs ligger et godt stykke over dets langfristede gennemsnitskurs, mens euroens effektive kurs ligger betydeligt under dens langfristede gennemsnitskurs. Disse forskelle kan forventes at blive mindsket med tiden, men det er meget vanskeligt at forudsige, hvornår dette vil ske.

2. Internationale erfaringer tyder på, at visse institutionelle strukturer og visse monetærpolitiske strategier kan resultere i en succesrig monetær politik. De fleste observatører er enige om, at den monetære politik, som f.eks. USA's Federal Reserve, Bank of England og førhen Bundesbank fører, generelt set har formået at opfylde de målsætninger, der er blevet sat for dem. Det bør ikke a priori formodes, at ét system generelt er bedre end alle de øvrige og kan overføres på andre forhold end dem, det er blevet indrettet efter. De institutionelle rammer for Den Økonomiske og Monetære Union (EMU) er traktatbaserede, og de er skræddersyet til en sammenslutning af uafhængige medlemsstater, som er blevet enige om at have den samme valuta. Det er derfor ikke helt på sin plads at sammenligne Det Europæiske Centralbanksystem (ECB) med det britiske system.

Den kritik, ECB har været udsat for, er desuden i det store og hele uretfærdig. ECB, som er en ny institution med ansvaret for en nyetableret økonomisk enheds monetære politik, har vist evne til at reagere fleksibelt og hensigtsmæssigt på økonomiske begivenheder. ECB har ved hjælp af mange forskellige kommunikationsmidler f.eks. formandens kvartalsvise høringer i Parlamentet, de månedlige pressekonferencer, som afholdes efter møderne i Styrelsesrådet, sine månedsbulletiner og sine årsberetninger redegjort for baggrunden for sine beslutninger på det monetære område og den tilgrundliggende monetærpolitiske strategi.

3. Det kan diskuteres, om ECB har været mindre åben end Bank of England. ECB har vist åbenhed gennem en bred vifte af kommunikationsmidler, nemlig bl.a. skriftlige dokumenter som ECB's månedsbulletiner og årsberetningen, pressemeddelelser og forskningsdokumenter, de månedlige pressekonferencer med ECB's formand og næstformand efter møderne i Styrelsesrådet, ECB-formandens (mindst) kvartalsvise høringer i Parlamentet og bestyrelsesmedlemmernes utallige offentlige optrædender.

4. og 5. Kommissionen er af den opfattelse, at den af ECB førte monetære politik har været hensigtsmæssig og velafpasset efter skiftende økonomiske omstændigheder.

Af de ovenfor nævnte grunde bør det desuden ikke a priori formodes, at de regler og procedurer, der gælder for Bank of England, kan eller bør overføres uændret til eurosystemet. Hvert enkelt problemområde skal vurderes på sine egne præmisser i den konkrete ØMU-sammenhæng.

Det skal understreges, at selv om Kommissionen tager del i den offentlige debat om den økonomiske politik og dermed også om den monetære politik, er det ifølge EF-traktaten helt og holdent ECB, der besidder beslutningsmyndigheden vedrørende den monetærpolitiske strategi og den rette oplysningsstrategi for eurosystemet (herunder offentliggørelse af mødereferater og afstemningsmønstre).