SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3655/01

af Toine Manders (ELDR) til Kommissionen

(15. januar 2002)

Om: Overensstemmelse mellem godkendelsesstandarder for byggematerialer

I Nederlandene og Tyskland bliver byggematerialer godkendt af et godkendelsesinstitut på basis af den europæiske standard EN-45011. Ved den lejlighed undersøges forskellige tekniske aspekter, som afslutningsvis beskrives i en såkaldt KOMO-attest, hvormed det pågældende produkts sikkerhedsmæssige karakteristika garanteres. Inden for Det Europæiske Fællesskab findes der en såkaldt overensstemmelsesordning for godkendelse af byggematerialer. Det betyder, at hvert land skal acceptere allerede godkendte karakteristika og højst må stille en række supplerende betingelser, som udelukkende kan finde anvendelse i det pågældende land.

I praksis konfronteres fabrikanter af teglsten til vejbelægning dog med problemer i en række belgiske kommuner, fordi KOMO-certifikatet ikke anerkendes her. Inden produktet markedsføres, kræver de belgiske kommuner et såkaldt Benor-godkendelsesmærke efter typegodkendelse nr. 250 i det flamske sprogsamfund. Disse betingelser, som stilles i Belgien, koster både tid og penge, idet proceduren for tildeling af godkendelsesmærket altid skal gennemføres helt og holdent, skønt der allerede findes en godkendelse efter europæiske regler. De godkendte karakteristika accepteres med andre ord ikke.

1. Er Kommissionen bekendt med de forskelle, som tilsyneladende er til stede i det indre marked, når det gælder anerkendelse af godkendelsesmærker?

2. Finder Kommissionen, at en bestemmelse i den europæiske lovgivning i dette tilfælde er tilsidesat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. februar 2002)

Kommissionen har allerede modtaget flere klager over den obligatoriske eller så godt som obligatoriske brug af mærket BENOR i forbindelse med visse typer byggevarer, der forhandles i Belgien. De belgiske myndigheder har drøftet sagen med Kommissionen og forpligtet sig til at ændre reglerne, så princippet om gensidig anerkendelse kan udfolde sin virkning efter hensigten.

Ikke desto mindre undersøger Kommissionen nøje de mulige hindringer som følge af nationale overensstemmelsesmærker, der udstedes af private eller halvoffentlige organer, og som på basis af prøvninger og en certificering foretaget af det pågældende organ angiver, at et givent produkt er i overensstemmelse med de (frivillige) standarder eller obligatoriske tekniske forskrifter, som de erhvervsdrivende vælger at overholde. Mærker, der er obligatoriske, er en hindring for de frie varebevægelser for byggevarer, for så vidt som de indebærer, at andre medlemsstaters produkter, der er i overensstemmelse med de tekniske specifikationer, som sikrer et beskyttelsesniveau svarende til det, der er tilstræbes i bestemmelseslandet, er udelukket fra det pågældende nationale marked.

Kommissionen har i øvrigt givet Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) mandat til at udarbejde et udkast til harmoniseret standard for bl.a. belægningssten. Standarden skal efter planen vedtages i begyndelsen af 2003. Når den harmoniserede europæiske standard træder i kraft, kan der i henhold til Rådets direktiv 89/106/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer(1) ikke i en national forskrift stilles krav om, at belægningssten, der er i overensstemmelse med den harmoniserede standard, desuden skal være forsynet med det nationale overensstemmelsesmærke. CE-mærkningen, som omfatter alle nødvendige procedurer for overensstemmelsesvurdering, er derefter når det gælder belægningssten det eneste mærke, der for samtlige medlemsstater angiver, at et produkt er i overensstemmelse med de gældende forskrifter.

(1) EFT L 40 af 11.2.1989.