SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2250/02

af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen

(23. juli 2002)

Om: De overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker Luxembourg

I sine forslag om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker, som Rådets vedtog den 21. juni 2002 (CSL 10093/2002 KOM(2002) 191 endelig), understregede Kommissionen vedrørende Luxembourgs økonomi, at visse elementer på konkurrenceområdet, som f.eks. forældet prislovgivning, imidlertid kan begrænse konkurrencen på produktmarkederne. Som følge heraf foreslår man ophævelse af faste og overvågede priser.

På baggrund af at Luxembourg i inflationsbekæmpelsen i de sidste 15 20 år snarere har været i førertrøjen blandt medlemsstaterne, idet landet har haft moderat inflation, på hvilke verificerbare kendsgerninger bygger Kommissionen da sin konstatering af det luxembourgske prisovervågningssystem formodede ineffektivitet?

Har den luxembourgske regering henstillet, at Kommissionens tjenestegrene undskylder deres angreb på et priskontrolsystem, som ingenlunde er forældet, da det har bestået sin prøve gennem adskillige år? Eller kan Kommissionens forslag tilskrives en ideologisk liberalisme, som rejser børster, så snart den hører tale om priskontrol?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(16. september 2002)

Som det ærede medlem ganske rigtigt nævner, anføres det i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, som Rådet vedtog i juni 2002, at der er en risiko for konkurrencebegrænsning på det luxembourgske produktmarked på grund af de gældende love og administrative bestemmelser, herunder bestemmelserne om offentligt fastsatte priser.

Spørgsmålet er således ikke, om de prisfastsættelsesregler, der anvendes til at kontrollere inflationen, er effektive eller ej. Der er tale om en lovgivning, der kan have konkurrencebegrænsende følger for den luxembourgske økonomi til skade for forbrugerne.

Priskontrollen i Luxembourg er reguleret af lov af 1983 om prissætningsmyndigheden (l'Office des prix), der har til opgave at overvåge, kontrollere og fastsætte priser. Dette organ indgår i konkurrence- og forbrugerbeskyttelsesdirektoratet i økonomiministeriet. Det fastsætter maksimumspriser for visse produkter.

Blandt de produkter, der er omfattet af en officiel maksimumspris, kan nævnes: brød til husholdninger, olieprodukter, lægemidler, taxikørsel, den indenlandske vin Elbing og Rivaner udskænket på caféer, maksimumsfortjenesten for handel med møbler til husholdninger, croissanter o.l., importerede mærkevarer, varmeudstyr og biografbilletter.

Selv om fastsættelse af maksimumspriser i første omgang ser ud til at være en fordel for forbrugerne, er det desværre i praksis ikke tilfældet. Det luxembourgske økonomiministerium har selv konstateret, at den hidtidige statslige intervention hvad angår prisfastsættelse har ført til stivheder på markedet og til en direkte risiko for, at alle handlende lægger sig fast på maksimumsprisen. Denne praksis risikerer således at have konkurrenceforvridende følger og i visse tilfælde at forhindre de handlende i at vælte omkostningsstigninger over på priserne, ligesom det kan betyde, at forbrugerne kun får tilbudt maksimumspriserne, fordi producenterne lige så godt kan anvende den pris, som prissætningsmyndigheden har fastsat som rimelig.

De luxembourgske myndigheder er nået frem til, at denne regulering ikke er rimelig for alle produkters vedkommende, og at det derfor er bedre at liberalisere priserne for disse produkter for at give producenterne mulighed for at vurdere situationen ud fra de konkrete parametre for deres virksomhed og selv fastsætte priserne. Denne nye konkurrence skal føre til de lavest mulige priser i betragtning af de gældende forhold i hver enkelt sektor.

Luxembourg har derfor allerede ophævet reglerne fra 1992 om faste priser på indenlandsk vin og bageriprodukter. Der er udarbejdet et foreløbigt lovforslag, der tager sigte på at reformere prislovgivningen. Det skal endvidere påpeges, at ophævelsen af det nuværende system ikke vil betyde en fuldstændig fri prisfastsættelse. Reformen vedrører for det første ikke lægemidler, og staten vil til enhver tid have mulighed for at gribe ind i sektorer med utilstrækkelig konkurrence, eller hvis et marked på grund af konjunkturbetingede forhold ikke fungerer hensigtsmæssigt.