SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0312/98 af Karla Peijs (PPE) til Kommissionen (10. februar 1998)

Om: Italienske offentlige finansielle forpligtelser

I det nederlandske Andetkammer er foelgende spoergsmaal blevet stillet til den nederlandske finansminister. Vil Kommissionen venligst ligeledes besvare disse spoergsmaal for hermed at sikre Italien maksimal objektivitet?

1. Er Kommissionen bekendt med oplysningerne om ophobningen i Italien af fremtidige budgetforpligtelser (saakaldte »residui passivi«), hvor der skulle vaere tale om udgifter, der er godkendt af det italienske parlament, men som den italienske finansminister kun har afsat begraensede eller slet ingen budgetmidler til ((Financal Times, 16. december 1997. ))?

2. Er det korrekt, at omfanget af disse »residui passivi« ved udgangen af 1997 var loebet op i 10% af det italienske BNP?

3. Er Kommissionen ikke enig i, at en saadan ophobning af budgetforpligtelser oeger risikoen for en vanskeligt kontrollerbar udgiftsstigning i fremtiden?

4. Er eksistensen af »residui passivi« en relevant faktor i forbindelse med OEMU-kriterierne?

5. Er Kommissionen ligeledes bekendt med det italienske valutakontors (UIC) salg af 540 t guld til Banca d'Italia ((Reuters, 11. december 1997. ))?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault De Silguy (16. marts 1998)

Inden for rammerne af den italienske budgetprocedure godkender parlamentet bevillinger paa baade forpligtelsesgrundlag og kontantgrundlag. Budgetbevillingerne er normalt stoerre end de faktiske udgifter. De midler, der ikke bruges i et regnskabsaar, de saakaldte »residui passivi«, kan overfoeres til efterfoelgende regnskabsaar. Hvert aar udgoer summen af de nye bevillinger plus overfoersler fra de foregaaende aar det »udgiftspotentiale«, som hvert ministerium, hver lokal myndighed eller hvert statsorgan har til raadighed. Inden for rammerne af dette »udgiftspotentiale« kan de enkelte institutioner anmode om midler fra statskassen, indtil det kontantloft, der er fastsat af parlamentet, er naaet. Midlerne overfoeres derefter til den paagaeldende institutions loebende konti og holdes som likviditetsbeholdning.

Parlamentet fastsatte i 1997 restriktive graenser for kontantbudgettet og brugen af statsmidler. Som foelge heraf blev mange offentlige myndigheders likviditetsreserver opbrugt, men omfanget af de ubrugte bevillinger, »residui passivi« voksede kraftigt. Ifoelge foreloebige skoen udgoer disse bevillinger, der er kumuleret over mange aar, hvor de faktiske udgifter har vaeret lavere end budgetbevillingerne, muligvis 10% af bruttonationalproduktet (BNP) ved udgangen af 1997.

Forekomsten af disse »residui passivi« indebaerer ikke nogen fare for de fremtidige udgifter, saa laenge parlamentet fastholder graenser for kontantbudgettet, som er i overensstemmelse med de globale maalsaetninger paa budgetomraadet. Denne politik er fastlagt for de kommende 3 aar med vedtagelsen af finansloven. Den italienske regering er i oejeblikket i faerd med at udarbejde en ny lovgivning, der begraenser omfanget af de »residui passivi«, der kan overfoeres til det efterfoelgende regnskabsaar, og annullerer en del af henstaaende midler.

Kommissionen vil fremlaegge en vurdering af det italienske og de oevrige medlemsstaters budgetters baeredygtighed i den konvergensrapport, der offentliggoeres den 25. marts 1998 i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 109 J, stk. 1.

Spoergsmaalet om beskatningen af det guld, som »Ufficio Italiano Cambi« har solgt til »Banca d'Italia«, besvares i svar paa skriftlig forespoergsel P-0311/98 fra J.R.H. Maij-Weggen ((Se side 164. )).