SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1004/00

af Karin Riis-Jørgensen (ELDR) til Kommissionen

(31. marts 2000)

Om: Ulovlig begrænsning af arbejdskraftens frie bevægelighed

For at blive godkendt som autoriseret turistguide i Italien skal følgende betingelser opfyldes:

- Man skal bestå en italiensk eksamen, der ikke afholdes regelmæssigt, idet der kan være op til 10-15 års ventetid inden næste eksamen.

- En del af eksamen består af en prøve i skriftlig italiensk. Kravene er meget strenge, og mange af de udenlandske guider dumper ved denne del af eksamen. Guiderne taler flydende italiensk, men skriver ofte ikke så godt som de nationale guider. Kravet om at kunne skrive italiensk virker ikke relevant, da guiderne ofte guider på deres modersmål.

- En bestået eksamen giver kun ret til at praktisere i den by/region, hvor man har bestået eksamen. Dette gør det umuligt for guider at følge selskaber rundt på tur i hele landet.

Finder Kommissionen, at denne form for eksamen og udstedelse af autorisationer er i overensstemmelse ned Fællesskabets bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. maj 2000)

For at få adgang til turistførererhvervet i Italien skal man være i besiddelse af kvalifikationer på det niveau, der er omhandlet i Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF(1). I henhold til dette direktiv har statsborgere fra en medlemsstat ret til i en anden medlemsstat at udøve et erhverv, som de er fuldt kvalificerede til at udøve i hjemlandet. Værtslandet kan kræve, at indvandreren gennemgår en prøvetid eller aflægger en egnethedsprøve, hvis der er væsentlige forskelle mellem indvandrerens uddannelse og de krav, der stilles i værtslandet.

Italien har gennemført direktivet ved et dekret vedtaget i 1994 (Decreto Legislativo 2 maggio 1994, n. 319). Ifølge dette dekret kan det som en betingelse for anerkendelse kræves, at ansøgeren gennemfører en prøvetid eller en egnethedsprøve, efter eget valg, når der er væsentlige forskelle mellem ansøgerens uddannelse og den uddannelse, der er fastsat ved national lovgivning. Ansøgere kan gøre deres rettigheder gældende i henhold til dette dekret, der synes at være i overensstemmelse med EU-lovgivningen.

Så vidt Kommissionen er underrettet, afholdes der regelmæssigt egnethedsprøver for ansøgere, der har valgt denne form for udligningsforanstaltning. Prøven aflægges på italiensk, men har til formål at vurdere ansøgerens faglige kundskaber inden for bestemte fag, som er nødvendige for udøvelsen af erhvervet (f.eks. arkæologi eller kunsthistorie), ikke at kontrollere sprogkundskaber. Det er under alle omstændigheder op til ansøgeren at vælge mellem egnethedsprøven og prøvetiden, der ikke omfatter nogen skriftlig prøve.

Hvad angår tilladelsernes geografiske rækkevidde gør Kommissionen det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at ansøgeren i medfør af direktivet har ret til at udøve erhvervet på samme vilkår som dem, der gælder for værtslandets egne statsborgere. Imidlertid er de tilladelser, der gives italienske statsborgere i henhold til bestemmelserne om adgang til det pågældende erhverv i Italien, ikke mere omfattende end de tilladelser, der gives EU-borgere i henhold til anerkendelsesordningen, eftersom de kun er gyldige i den region, der udsteder dem. En eventuel udvidelse af tilladelsen til også at omfatte andre regioner bestemmes af landets egen lovgivning, der gælder på samme måde for alle EU-borgere. De særlige lokale kulturelle og historiske aspekter, der gør sig gældende i forbindelse med dette erhverv, synes at berettige særlige regionale bestemmelser. Det er derfor Kommissionens opfattelse, at der ikke foreligger en klar overtrædelse af EU-lovgivningen.

(1) EFT L 30 af 9.2.1995 (som senest ændret).