SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3387/02

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(28. november 2002)

Om: Mobiltelefonantenner

I Grækenland næres der stor bekymring over de mange mobiltelefonantenner, der placeres på høje bygninger i byområder. Protesterne bygger på den kendsgerning, at disse antenner monteres på højhuse

med dusinvis eller endog hundredvis af beboere, tæt på skibsværfter, grund- og gymnasieskoler og fitness-centre. Ofte er disse antenner beklædt med et materiale, der gør, at man ikke opdager, at der er tale om mobiltelefonantenner.

Er der af Kommissionens ansvarlige tjenestegrene foretaget en undersøgelse med henblik på vurdering af de risici, som opsætningen af mobiltelefonantenner i tæt bebyggede byområder medfører for den offentlige sundhed? Er der i fællesskabslovgivningen fastlagt bestemmelser, hvad angår de grænseværdier og forskrifter, der skal overholdes for ikke at bringe den offentlige sundhed i fare ved opsætningen af disse antenner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(27. januar 2003)

Kommissionen har allerede svaret på forskellige forespørgsler om dette emne (f.eks. E-2821/02(1) fra Jules Maaten, E-2900/02(2) og E-2901/02 fra Hiltrud Breyer(3).

Rådet har den 12. juli 1999 vedtaget henstilling 1999/519/EØF til medlemsstaterne om begrænsning af befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter fra 0 Hz til 300 GHz)(4) (1999/519/EØF, EFT L 199/59, 30.7.1999). Hvis basisrestriktionerne og referenceniveauerne i henstillingen overholdes til fulde, sikres der et højt beskyttelsesniveau mod akutte og langsigtede virkninger af ikke-ioniserende stråling for hele spektret. De anbefalede grænseværdier omfatter en sikkerhedsfaktor på 50 for at tage højde for eventuelle langsigtede virkninger inden for hele frekvensområdet og også for at beskytte mod de endnu ikke dokumenterede ikke-termiske virkninger.

Målinger udført i de forskellige medlemsstater har vist, at det niveau, som befolkningen er udsat for, normalt ligger under (med en faktor på normalt 100 til 100 000) de af Rådet anbefalede grænseværdier. Almindeligvis er sikkerhedszonen omkring sendemasterne omkring mellem 4 (typisk laveffektbasestation i byområde) og 10 (højeffektbasestation på landet) meter horisontalt og mindre end en meter vertikalt. Under normale omstændigheder er afstanden til befolkningen dog langt større. Eftersom eksponeringen falder overproportionelt med afstanden, er de reelle eksponeringsværdier langt lavere.

Kommissionen gav de europæiske standardiseringsorganisationer mandat til at udarbejde forslag til harmoniserede europæiske standarder, der skulle sikre, at befolkningen ikke udsættes for påvirkninger, der ligger over de grænseværdier, som Rådet har anbefalet. Den første af disse standarder (EN50385) har allerede fået retsvirkning inden for rammerne af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF, i henhold til hvilket fabrikanter forpligtes til at sikre, at deres produkter ikke må medføre negative sundhedspåvirkninger, når de anvendes efter hensigten. Yderligere standarder er under udarbejdelse og vil standardisere metoder til etablering af området omkring basestationer, inden for hvilke de anbefalede grænseværdier vil blive overskredet samt in-situ målemetoder.

Kommissionen følger nøje eventuelle nye videnskabelige resultater på dette område, for at kunne tage hensyn til eventuelle nye videnskabelige påvisninger, som der hidtil ikke er blevet taget hensyn til. Hidtil er det ikke påvist, at udsættelse for de elektromagnetiske felter fra trådløse telefoner og mobiltelefoner muligvis kan være skadeligt for nerve- og hormonsystemet under de anbefalede grænseværdier. Hvad angår mobiltelefoner, bør Interphone-projektet nævnes et omfattende epidemiologisk projekt med deltagelse fra 13 lande i og uden for Europa. Formålet med dette projekt er at afgøre, om brugen af mobiltelefoner øger risikoen for kræft, og helt specifikt om den radiofrekvensstråling, som mobiltelefoner udsender, er kræftfremkaldende. Når projektresultaterne foreligger i 2004-2005, vil der kunne drages konsoliderede konklusioner.

Kommissionen støtter herudover en fireårig undersøgelse med betegnelsen In vivo Research on Possible Health Effects Related to Mobile Telephones and Base Stations (Carcinogenicity Studies in Rodents) Perform-A. Formålet med dette projekt er at fremskaffe forskningsresultater om mulige kræftfremkaldende og medvirkende kræftfremkaldende virkninger af radiofrekvenser på dyr. Disse resultater vil, sammenholdt med eksisterende og tidligere undersøgelser af virkningen af radiofrekvenser, kunne være udgangspunkt for en passende database for vurdering af sundhedsrisikoen ved langfristet mobiltelefonbrug og basisstationseksponering som Verdenssundhedsorganisationen WHO vil etablere i 2004.

Under det femte rammeprogram finansieres der i alt 8 projekter med relation til elektromagnetiske elter.

Under det sjette rammeprogram foreslås etableret en koordinerende aktion, der skal samle de forskellige rollespillere (forskere, industrien, politiske beslutningstagere, NGO'er og andre samfundsaktører) i en overvejelse af mulige politiske følger af forskningsresultater (i forbindelse med denne aktion blev der offentliggjort en forslagsindkaldelse den 17. december 2002).

Som led i det europæiske samarbejde inden for videnskabelig og teknisk forskning ydes der fra Kommissionen også støtte til COST-aktion 281, der samordner nationalt finansierede forskerhold fra i øjeblikket 19 europæiske lande om elektromagnetiske felter og sundhed.

Rapporten om sundhedsvirkningerne af eksponering for elektromagnetiske felter fra Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø, som blev offentliggjort den 30. oktober 2001, bekræfter gyldigheden af grænseværdierne for radiofrekvenser og mikrobølger i Rådets henstilling. Bemærk, at denne opfattelse er i overensstemmelse med andre rapporter, som er udarbejdet uafhængigt af en række medlemsstater.

Det kan derfor konkluderes, at baseret på den bedste tilgængelige videnskabelige rådgivning GSM-antenner, hvis de er installeret så sikkerhedskravene i Rådets henstilling er opfyldt, ikke kan være årsag til sundhedsmæssige problemer.

(1) Se side 77.

(2) EFT C 110 E af 8.5.2003, s. 121.

(3) EFT C 161 E af 10.7.2003, s. 52.

(4) EFT L 199 af 30.7.1999.