SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3530/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. december 2002)

Om: Konkurrencen mellem store havne med et fælles opland og spild af offentlige midler for at vinde i konkurrencekapløbet

1. Ihukommer Kommissionen diskussionen mellem Europa-Parlamentet og den forrige Kommission om nødvendigheden af at regulere konkurrencen mellem søhavnene? Denne diskussion udmundede til sidst ikke i specifikke forslag på dette område i forslag til direktiv om adgang til markedet for havnetjenesteydelser, som skal fremme konkurrencen inden for søhavnene, som Europa-Parlamentet havde til førstebehandling den 14. november 2001.

2. Er Kommissionen bekendt med, at konkurrenceproblemet navnlig gælder for de østlige Nordsøhavne, som alle betjener mere eller mindre samme opland, dvs. havnene i Hamburg, Bremen, Amsterdam, Rotterdam, Antwerpen, Zeebrugge og Duinkerken, som ligger i fire forskellige medlemsstater, og som følge heraf hver fører sin kamp om de samme ladningskategorier i stedet for at bestræbe sig på en fordeling af opgaverne?

3. Er Kommissionen ligeledes bekendt med, at konkurrencen mellem de i punkt 2 nævnte havnebyer i årenes løb har ført til, at man indbyrdes overbyder hinanden med offentlige investeringer, at der skabes overkapacitet i forhold til søtransportens vækst, at man uafladeligt bestræber sig på lavere tariffer end den nærmeste konkurrent, at egne finansielle investeringer i videst muligt omfang gøres uigennemskuelige og at der spioneres hos konkurrenterne?

4. Husker Kommissionen, hvor vanskeligt det var inden for EU at nå frem til et fælles system for indsamling af skibsaffald og ladningsrester, som finder anvendelse både på Nordsøen og Østersøen og på Middelhavsområdet? Erkender Kommissionen, at der er store forskelle mellem de små spredt liggende havne med et begrænset indflydelsesområde, og de store havne i det tætbefolkede Nordsøområde med gensidigt overlappende indflydelsesområder? Er det virkelig muligt at pålægge havne, der fungerer under meget forskellige forhold, en slags fælles driftsregler inden for EU, eller mener Kommissionen, at der er grund til at lægge vægt på gennemførelse af mindre omfattende ordninger for havne, som i høj grad påvirker hinandens drift?

5. Accepterer Kommissionen, at EU's eksistens er uden betydning for konkurrencen mellem havnene? Eller forsøger den at finde en særskilt løsning på dette problem uafhængig af direktivforslaget? Vil det udmunde i lovgivningsforslag og skal det bebudede notat betragtes som en forberedelse dertil?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. februar 2003)

1. og 5. Kommissionen erindrer her om alle de tidligere debatter om en europæisk havnepolitik. Den ønsker også at minde det ærede medlem om, at traktatens bestemmelser om statsstøtte

gælder for havnenes vedkommende. Det essentielle i disse bestemmelser blev fastsat i Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet med betegnelsen Bedre tjenesteydelseskvalitet i søhavne: En nøgle til europæisk transport(1) af 13. februar 2001. Efter anmodning fra Europa-Parlamentet og Rådet er der nu stillet et mere detaljeret dokument til Rådets og Europa-Parlamentets rådighed med henblik på at fremme den igangværende debat om direktivet vedrørende havnefaciliteter.

2. til 4. Kommissionen er klar over, at der navnlig siden gennemførelsen af det indre marked har været tale om intens konkurrence mellem havnene. Dette er ganske særligt tilfældet f.eks. i den nordvestlige del af Europa, hvor havnene væsentligst betjener det nærmeste bagland, skønt konkurrencen mellem havnene på ingen måde er begrænset til disse aspekter alene.

Kommissionen er klar over, at de offentlige og private instanser i de nordvesteuropæiske havne har foretaget en række omfattende havneinvesteringer i de senere år og fortsætter hermed. Der er ikke tegn på, at disse investeringer skulle have medført nogen alvorlig overkapacitet. Der er nærmere tale om en tendens i retning af, at der er opnået ligevægt mellem kapacitetsmæssig efterspørgsel og udbud.

Offentlige tilskud til investeringerne kan ydes under forudsætning af, at statsstøttebestemmelserne i EF-traktaten overholdes. Kommissionen vil i givet fald opfølge klager ligesom tidligere med henblik på at vurdere, hvorvidt bestemmelserne er blevet overholdt eller ej. Dog er Kommissionen ikke af den opfattelse, at der bør nedsættes et overordnet styrende organ for hele Fællesskabet med henblik på at omfordele ladninger og forretninger mellem havnene, herunder de nordvesteuropæiske havne i særdeleshed, da en sådan instans næppe vil udgøre en passende erstatning for havnenes og deres kunders kommercielle aktiviteter.

Fællesskabets initiativ ved navn Interreg III for tidsrummet 2000-2006 under Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) kan bidrage til fremme af samarbejdet mellem de enkelte havne med henblik på at opnå en mere afbalanceret og bæredygtig udvikling af transport ad søvejen i Europa. Inden for rammerne af bestemte programmer som f.eks. North Sea area, Baltic Sea area, North West Europe, Atlantic area eller Western Mediterranean, kan de nationale, regionale eller lokale myndigheder og andre parter i sagen tage sig af de spørgsmål, som er bragt på bane under punkt 4, og samarbejde med henblik på at tage opgaver op som f.eks. transport ad søvejen samt samarbejde mellem havnene. Yderligere informationer kan fås på adressen http:/europa.eu.int./comm/regional_policy/interreg3.

(1) KOM(2001) 35 endelig udg.