SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0164/03

af Francesco Speroni (NI) til Kommissionen

(24. januar 2003)

Om: Konkurrence mellem pengeinstitutter

De fleste italienske pengeinstitutter opkræver betydelige gebyrer somme tider på over hundrede euro af kontohavere, hvis de beslutter at lukke en konto. Disse gebyrer er endnu højere i forbindelse med overdragelse af værdipapirer, selv immaterielle aktiver.

Der påløber i øvrigt også omkostninger, hvis kunden bestemmer sig for at bringe forbindelsen med det pågældende pengeinstitut til ophør som reaktion på en ensidig beslutning fra pengeinstituttets side om at ændre betingelserne på en for kunden ugunstig måde.

Dette vanskeliggør helt klart muligheden for at henvende sig til et andet konkurrerende pengeinstitut, fordi de økonomiske overvejelser i den forbindelse ikke alene kan baseres på de betingelser, det nye pengeinstitut tilbyder, men også må tage højde for de gebyrer, der opkræves af det gamle.

Det faktum, at omkostningerne ved at skifte pengeinstitut varierer betydeligt fra et pengeinstitut til et andet, lader formode, at beløbet ikke er baseret på de reelle omkostninger i forbindelse med en konkret tjenesteydelse, men netop har til formål at forsøge at afholde folk fra at bringe forbindelsen med deres hidtidige pengeinstitut til ophør.

Er denne praksis i overensstemmelse med bestemmelserne om fri konkurrence?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(18. februar 2003)

Ifølge EU's konkurrencelovgivning må der ikke ske en samordnet fastsættelse af priser, dvs. gennem aftaler, vedtagelser eller samordnet praksis mellem virksomheder (EF-traktatens artikel 81). For at der kan gribes ind på grundlag af artikel 81, skal en påstand om aftalt adfærd underbygges af beviser. Det anføres i det ærede medlems skriftlige forespørgsel, at omkostningerne varierer betydeligt fra et pengeinstitut til et andet, hvilket tyder på, at der ikke foreligger en sådan aftalt adfærd.

I EF-traktatens artikel 82 forbydes misbrug af en dominerende stilling. Når det skal vurderes, om der eventuelt er tale om dominans, tages der hensyn til sådanne faktorer som markedsandel, tilstedeværelsen af troværdige konkurrenter på markedet og andre aspekter, som kan sætte de pågældende virksomheder i stand til at undgå konkurrence. De oplysninger, Kommissionen har adgang til, tyder ikke på, at en enkelt bank har en dominerende stilling på markedet for anfordringskonti i Italien. Eftersom de fleste italienske banker angiveligt opkræver høje gebyrer for at lukke en konto, kunne artikel 82 eventuelt finde anvendelse, hvis der kan påvises kollektiv dominans. Kommissionen er imidlertid ikke i besiddelse af oplysninger, som viser, at de fleste banker ikke konkurrerer med hinanden og ikke er udsat for faktisk eller potentiel konkurrence fra andre på markedet for anfordringskonti.

Kommissionen skal endvidere påpege, at Fællesskabets konkurrencelovgivning finder anvendelse i tilfælde, hvor samhandelen mellem medlemsstaterne kan påvirkes mærkbart. Det fremgår af de fremlagte oplysninger, at konkurrenceproblemerne hovedsagelig er forbundet med og begrænset til det italienske marked; som følge heraf vil den nationale konkurrencemyndighed (som for banksektorens vedkommende er Banca d'Italia) formentlig være bedre i stand til at vurdere de konkurrenceproblemer, der er anført i spørgsmålet. Kommissionen har underrettet Banca d'Italia herom.