SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1569/01

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(29. maj 2001)

Om: Vurderingen af farerne ved pyrotekniske genstande i EU

I forbindelse med undersøgelserne efter eksplosionsulykken i Enschede den 13. maj 2000 blev det fastslået, at

- klasse 1.1 og 1.4 i ADR-konventionen er fastlagt med henblik på vurdering af farerne ved transport og kun i begrænset omfang kan anvendes ved vurdering af farerne ved oplagring af eksplosionsfarlige genstande,

- indplaceringen af pyrotekniske genstande i ADR-klasserne sker i producentlandene, og at der ved kontrol har kunnet konstateres fejl,

- kun få medlemsstater derfor kontrollerer indplaceringen af pyrotekniske genstande ved import.

1. Hvilke muligheder ser Kommissionen for at revidere testene til vurdering af pyrotekniske genstande inden for Fællesskabet, OECD eller FN og eventuelt supplere dem med en test, hvorved genstandene i indelukket stand udsættes for ild, således at der tages hensyn til, at pyrotekniske genstande i overvejende grad transporteres og også oplagres i containere?

2. Når henses til, at indplaceringen af pyrotekniske genstande i klasserne sker i producentlandene, og at indplacering i klasse 1.3 og 1.4 for øjeblikket er obligatorisk ved markedsføring, samt at medlemsstaterne i forskelligt omfang kontrollerer denne indplacering, er det ifølge Kommissionen muligt at pålægge alle medlemsstaterne inden import at kontrollere indplaceringen ved test udført af laboratorier, der er godkendt i Fællesskabet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(27. juli 2001)

Som allerede nævnt i svaret på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1568/01(1) mente eksperterne på seminaret om eksplosive og pyrotekniske stoffer, der blev afholdt på det fælles forskningscenter (FFC) i Ispra i Italien den 28.-29. marts 2001, at klassificeringssystemet i FN's europæiske konvention om international transport af farligt gods ad vej (UN/ADR) giver bedre udtryk for risikoen ved bestemte typer eksplosionsfarlige artikler, navnlig fyrværkeri, end risikoangivelserne i Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer(2), i det følgende benævnt Seveso II-direktivet. De prøver, der foretages i forbindelse med disse risikoangivelser, skal fastslå en begrænset risikograd for råstofferne, men disse risikograder repræsenterer ikke den fulde risiko ved eksplosive eller pyrotekniske artikler under transport eller oplagring. UN/ADR-klassificeringsordningen indeholder derimod en langt mere omfattende vurdering af risikoen ved de samme eksplosive stoffer og artikler under forskellige forhold.

Det blev endvidere bemærket, at de afprøvningsprocedurer og afprøvningskriterier, der nu benyttes i forbindelse med UN/ADR-klassificeringen, muligvis ikke tager tilstrækkeligt hensyn til risikoen på oplagringsanlæg. UN/ADR-protokollerne erkender selv, at afprøvningsprotokollerne ikke kan omfatte alle paknings- og transportforhold. I Det Forenede Kongerige har undersøgelser af masseoplagring eller stærk indeslutning af pakkede artikler vist, at risikoen under disse forhold kan være langt større, end UN/ADR-prøverne viser, da de kun tager højde for transportforhold. Det er derfor et problem, at afprøvningsprocedurerne i UN/ADR-protokollerne ikke med sikkerhed kan angive risikograden i forbindelsen med faste oplagringsanlæg. Trods dette forbehold mente eksperterne, at UN/ADR-klassificeringen effektivt påviser eksplosionsfaren i de fleste tilfælde. Ordningen har den yderligere fordel, at den er internationalt accepteret og almindeligt anvendt, og at den regelmæssigt ajourføres for at afspejle nye oplysninger og ny teknologi. Den er desuden et solidt grundlag for udvikling af endnu mere præcise risikokriterier for eksplosive stoffer i fremtiden. Det kan kræve yderligere afprøvninger for at sikre, at klassificeringerne af eksplosionsfaren tager højde for alle former for oplagringsforhold.

Eksplosive og pyrotekniske artikler, der indføres til Fællesskabet fra tredjelande, er ofte ukorrekt klassificeret og mærket. I alle medlemsstater kræves der tilladelse til fremstilling og oplagring af pyrotekniske og eksplosive stoffer. Desuden bygger medlemsstaternes nationale lovgivning for oplagring af pyrotekniske og eksplosive stoffer på UN/ADR-klassificeringsordningen. Der er dog store forskelle i Fællesskabet, afhængigt af hvem der foretager klassificeringen, og de strækker sig fra accept af de importerede fyrværkeriartiklers klassificering over omklassificering, som foretages af importøren, til fuldstændig uafhængige klassificeringssystemer. Harmoniserede kompetencekriterier for de organer, der foretager klassificeringen (som regel offentlige myndigheder) findes ikke i Fællesskabet.

Kommissionen lægger imidlertid vægt på at sikre, at fyrværkeri, der markedsføres i Fællesskabet, kan anvendes sikkert. Som det ærede medlem sikkert ved, gælder Rådets direktiv 92/59/EF af 29. juni 1992 om produktsikkerhed i almindelighed(3) såvel fyrværkeri som mange andre produkter. Ifølge dette direktiv skal producenterne sikre, at de produkter, de markedsfører, opfylder acceptable sikkerhedsstandarder. Direktivet forlanger desuden, at medlemsstaterne skal overvåge produkterne på markedet og underrette de øvrige medlemsstater om eventuelle problematiske produkter, som så kan trækkes tilbage fra markedet, hvis det er nødvendigt.

Da klassificering og mærkning imidlertid giver anledning til ængstelse, vil Kommissionen overveje passende foranstaltninger for at sikre, at klassificering og mærkning af eksplosive og pyrotekniske artikler, ikke mindst dem, der importeres fra tredjelande udføres korrekt og derfor afspejler den faktiske risiko, som er forbundet med disse produkter.

(1) EFT C 364 E af 20.12.2001, s. 148.

(2) EFT L 10 af 14.1.1997.

(3) EFT L 228 af 11.8.1992.