SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1017/02

af Francesco Speroni (NI) til Kommissionen

(5. april 2002)

Om: Begrænsninger for brugen af checks udstedt i euro

Som påpeget i spørgsmål H-0087/02(1) nægter visse erhvervsdrivende som f.eks. ACCOR-kæden i Frankrig udtrykkeligt at modtage checks udstedt i euro af bankfilialer i en række forskellige lande, også selv om disse lande er med i euro-området.

Dette sker uanset beløb, kendskab til kunden eller checktype, idet det afgørende er, i hvilket land den bank, der har udstedt checken, ligger. Dette medfører, at en check, som er udstedt af en ikke-fransk filial, afvises, medens en check af samme type og for samme beløb fra selvsamme kunde accepteres, når bare den er udstedt af en filial beliggende i Frankrig. Det drejer sig således ikke om en særlig præference for kontanter eller andre betalingsformer, om kendskab til kunden eller om minimums- eller maksimumsbeløb, men derimod udelukkende om territorial forskelsbehandling.

Er denne fremgangsmåde forenelig med bestemmelserne om fri bevægelighed for kapital og med de øvrige EU-bestemmelser?

(1) Skriftligt svar af 12.3.2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(11. juni 2002)

En kommerciel virksomhed i Frankrig modtager ved betaling med check kun checks, der er udstedt af banker i Frankrig, og afviser således checks udstedt af udenlandske banker. Det ærede medlem spørger derfor, om en sådan praksis er forenelig med EF-traktaten, når alle de pågældende checks er udstedt i euro.

På betalingsområdet er det vigtigt at skelne mellem rent nationale transaktioner og transaktioner af grænseoverskridende karakter. Betaling med en fransk check lydende på 100 EUR i Frankrig medfører næsten ingen gebyrer, hvorimod der til en grænseoverskridende betaling i euro på samme beløb knytter sig gebyrer på over 25 EUR. Betalingsmodtageren løber derfor en stor risiko for kun at modtage betaling på under 75 EUR. Der er således en økonomisk logik i at afvise sådanne checks.

Afvisningen af disse checks beror på, at de er et grænseoverskridende betalingsmiddel. Ved anvendelsen af princippet om lovligt betalingsmiddel er en erhvervsdrivende aldrig forpligtet til at modtage betaling med check, hvorimod han ikke kan afvise betaling med kontanter. Det er derfor juridisk muligt for en erhvervsdrivende at beslutte ikke at modtage visse checktyper.

Spørgsmålet er så, hvorvidt en sådan adfærd skal vurderes på grundlag af EF-traktatens regler om fri bevægelighed for kapital (artikel 56, stk. 1) eller betalinger mellem medlemsstaterne (artikel 56, stk. 2). Disse regler finder kun anvendelse på medlemsstaterne. I det foreliggende tilfælde er der imidlertid tale om en handelsmæssig beslutning truffet af en privat virksomhed. Det pågældende tilfælde er derfor tilsyneladende ikke omfattet af de ovennævnte regler i EF-traktaten.

Når dette er sagt, mener Kommissionen dog, at denne prisforskel mellem nationale og grænseoverskridende betalinger er uacceptabel ud fra en betragtning om, at det indre marked skal fungere tilfredsstillende. Derfor fremsatte Kommissionen i juli 2001 et forslag til forordning, hvorved der blev indført et princip om forbud mod at gøre prismæssig forskel på nationale og grænseoverskridende betalinger. Forordningen blev vedtaget den 19. december 2001(1). Kommissionen havde oprindeligt foreslået, at princippet om ens gebyrer også anvendes på grænseoverskridende betalinger med check. Parlamentet og Rådet besluttede ikke at følge Kommissionens forslag på dette punkt.

De to hovedargumenter var som følger:

- Checkens funktion som nationalt betalingsmiddel er ved at forsvinde i flere af Unionens medlemsstater.

- Checken er ikke egnet til at være et automatiseret grænseoverskridende betalingsmiddel. Denne forklaring findes også i forordningens betragtning nr. 8:

Det er ikke hensigtsmæssigt på nuværende stadium at anvende princippet om ens gebyrer på papirchecks, da disse ifølge sagens natur ikke åbner mulighed for en lige så effektiv behandling som den, der gælder for andre betalingsmidler, især elektroniske betalinger. Derimod bør princippet vedrørende gennemsigtighed med hensyn til gebyrer også gælde for checks.

Princippet om ens gebyrer som fastsat i artikel 3 finder derfor ikke anvendelse på checks (se også svar på forespørgsel 3681/01 af Banotti).

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2560/2001 af 19. december 2001 om grænseoverskridende betalinger i euro. EFT L 344 af 28.12.2001.