ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1561/99

af Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Fortegnelse over fartøjer, der er ophørt med at anvende drivgarn i overensstemmelse med forordning (EF) 1239/98

Rådets forordning (EF) 1239/98(1) om ændring af forordning (EF) 0894/97 om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne forbyder EF-fartøjernes anvendelse af drivgarn fra den

1. januar 2002. Da det tillades, at medlemsstaternes fartøjer gradvis afvikler anvendelsen af dette fiskeredskab, fastsættes det i forordningens artikel 1, ny artikel 11a, stk. 4, at medlemsstaterne senest den 30. april hvert år for hver målart, som er medtaget i forordningens bilag VIII, meddeler Kommissionen en fortegnelse over de fartøjer, der har tilladelse til fiskeri med drivgarn, og at meddelelsen konkret for 1998 dog senest sker den 31. juli 1998.

1. Kan Kommissionen på den baggrund meddele fortegnelsen over de fartøjer, der havde tilladelse til fiskeri med drivgarn i perioden 1995-1997?

2. Kan Kommissionen meddele fortegnelserne over de fartøjer, der havde tilladelse til fiskeri med drivgarn i 1998 og 1999, som allerede bør være indgivet af medlemsstaterne?

3. Kan Kommissionen ved sammenholdelse af de pågældende fortegnelser garantere, at bestemmelserne i forordning (EF) 1239/98, artikel 1, ny artikel 11a, stk. 3, overholdes?

(1) EFT L 171 af 17.6.1998, s. 1.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler P-1537/99 og E-1561/99

(8. oktober 1999)

De pågældende medlemsstater har sendt Kommissionen de oplysninger, der er nævnt i artikel 11a, stk. 4, i forornding (EF) 0894/97 om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne(1).

På grundlag af de oplysninger, der er sendt til Kommissionen, kan antallet af fiskerfartøjer, der anvendte drivgarn til fiskeri efter hvid tun i det nordøstlige Atlanterhav i perioden 1995-1997, og antallet af tilladte fartøjer i 1998 og 1999 opgøres således:

>TABELPOSITION>

Ifølge oplysningerne fra de pågældende medlemsstater vil forpligtelsen i artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) 0894/97 være overholdt. I forbindelse med den kontrol, der foretages i henhold til artikel 29 i Rådets forordning (EØF) 2847/93 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik(2), vil Kommissionen kontrollere de oplysninger, medlemsstaterne har fremsendt for 1995-1997.

(1) EFT L 132 af 23.5.1997.

(2) EFT L 261 af 20.10.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1769/99

af Jan Andersson (PSE) til Kommissionen

(11. oktober 1999)

Om: Kommissionen hensigter med hensyn til en fælles ordning for genbrugsglas i EU

Drikkevarers emballage er i dag en medvirkende faktor til de store problemer med affaldsbehandling, som de fleste medlemslande lider under. Visse lande har indført genbrugsordninger for flasker, men har i nogle tilfælde haft vanskeligheder med at nå de mængder, som er nødvendige, for at en sådan ordning er rentabel. En mulig løsning kunne være indførelse af en fælles ordning for genbrugsglas i EU, der kunne gøre det muligt at behandle de nødvendige øgede mængder af genbrugsglas, således at de stigende problemer med de store mængder husholdningsaffald kunne begrænses.

Agter Kommissionen at tage initiativ til at indføre en fælles ordning for genbrugsglas i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. november 1999)

Ansporing til at anvende systemer til genbrug af emballager i medlemsstaterne er én af de foranstaltninger, der er anført i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/0062/EF af 20. december 1994 om emballager og emballageaffald(1), med det formål at forebygge og nedbringe de miljømæssige følgevirkninger af emballageaffald. Det er en betingelse at den pågældende emballage kan genanvendes på en miljømæssigt forsvarlig måde og i overensstemmelse med EF-traktaten.

En række medlemsstater har allerede fået etableret genbrugssystemer eller yderligere udbygget deres traditionelle gamle systemer, som for eksempel Danmark, Tyskland, Nederlandene, Østrig, Finland, og Sverige. For øjeblikket er man i visse af disse medlems-stater nået op på en genbrugsprocent på hele 90 %.

Dog er etablering af et europæisk genbrugssystem temmelig kompliceret, da en lang række forskellige aspekter (såsom standardisering og transportafstande) spiller en væsentlig rolle. Dette gør det vanskeligt at harmonisere de allerede eksisterende genbrugssystemer, som er blevet udviklet efter forskellige retningslinjer. Desuden er det nødvendigt at kombinere behovet for et højt miljøbeskyttelsesniveau med reglerne om det indre marked.

Kommissionen vil dog benytte sig af den revision af Rådets direktiv 94/0062/EF, som skulle starte inden dette års udgang for yderligere at forbedre genbrugssystemerne for emballager i medlemsstaterne.

(1) EFT L 365 af 31.12.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1841/99

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(13. oktober 1999)

Om: Bygning af et solvarmeelkraftværk i området Frankokastello ved Sfakia på Kreta (Grækenland)

Ifølge klager, som jeg har modtaget fra indbyggerne i Frankokastello, Sfakia, Kreta, er der planer om her at opføre et solvarmekraftværk til produktion af elektrisk strøm, som dog i perioder med mindre solskin som et alternativ skal kunne fungere ved gas. Ifølge indbyggernes klager skal gennemførelsen af projektet også støttes af EU som led i Thermie-programmet. Kommissionen bedes besvare følgende:

Kan Kommissionen oplyse, om den har planer om at støtte dette projekt? Er der foretaget en vurdering af projektets indvirkning på miljøet udfra såvel et miljømæssigt synspunkt området er blevet betegnet som værende af særlig naturskønhed og er blevet optaget i Natura 2000-programmet som et socioøkonomisk synspunkt, eftersom kraftværket skal opføres i nærheden af et område med arkæologiske mindesmærker, beboede landsbyer og bebyggelser med allerede udviklede turismeaktiviteter, som udgør den vigtigste indtægtskilde for områdets indbyggere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio del Valle-Lersundi

(17. november 1999)

Projekt TE-235-96 (et europæisk solvarmeelkraftværk i Frangokastello, Kreta-Theseus) har modtaget støtte inden for Thermie-programmet til den første fase, som drejer sig om anlæggets udformning.

Projektets gennemførelse vil helt og holdent afhænge af de nationale (græske) lovgivnings- og procedureforhold i alle henseender vedrørende arealanvendelse, rumlig planlægning, miljøvirkninger, bygning, drift og tilslutning til nettet. Hvis de nødvendige tilladelser ikke gives, vil projektet ikke kunne modtage yderligere støtte. Især er Frangokastello-området beliggende på et areal, der indgår i listen over områder af betydning for Fællesskabet som foreslået af de græske myndigheder i henhold til Rådets direktiv 92/0043/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(1) til Natura 2000 netværket. De relevante undersøgelser af miljøvirkninger, der gennemføres med henblik på udviklingen af dette projekt, bør derfor tage passende hensyn til betydningen af bevarelse af området, således at det ikke forringes.

Når nationale eller lokale myndigheder giver deres tilladelse, kan Kommissionen kun gå ud fra, at der har været taget hensyn til miljømæssige overvejelser. Kommissionen har ikke kompetence til at blande sig i lokale spørgsmål. Den kan dog gribe ind, hvis en eventuel tilsidesættelse af fællesskabslovgivningen skulle blive bragt til dens kendskab.

(1) EFT L 206 af 22.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1731/99

af W.G. van Velzen (PPE-DE) til Rådet

(30. september 1999)

Om: Det fængslede moldoviske parlamentsmedlem Ilie Ilascu

Det moldoviske parlamentsmedlem Ilie Ilascu holdes fængslet i den moldoviske udbryderprovins Transdniester, uden at der har været holdt en retfærdig rettergang. Den selvbestaltede Sovjetrepublik Transdniester har med støtte fra den Fjordende Russiske Armé fængslet ikke-russiske etniske ledere, hvoriblandt Ilie Ilascu er den mest prominente.

Vil udenrigsministrene rejse dette spørgsmål på det næste møde i Samarbejdsrådet i EU-Rusland og rapportere tilbage til Parlamentet?

Svar

(2. december 1999)

Rådet følger nøje menneskerettighedssituationen i Transnistria og især det moldoviske parlamentsmedlem, Ilie Ilascus tilfælde. EU-trojkaen af højtstående embedsmænd rejste under sit besøg i Tiraspol den 15. oktober 1999 spørgsmålet om Ilie Ilascu over for Transnistrias myndigheder.

Transnistria-spørgsmålet generelt blev rejst på ministertrojkamødet med Rusland den 7. oktober i Moskva, men det er ikke sat på den dagsorden, der er aftalt mellem EU og Rusland for det forestående topmøde.

Rådet vil benytte sig af enhver anden passende lejlighed til at udøve pres for hurtigt at få genoptaget sagen mod Ilie Ilascu og vil holde Europa-Parlamentet behørigt underrettet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2634/99

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(22. december 1999)

Om: Erstatning til EU-statsborgere i forbindelse med (trafik)ulykker i Schweiz

Lakuner i den schweiziske lovgivning giver forsikringsselskaberne mulighed for at udskyde udbetaling af erstatninger i længere tid i civile sager. Denne kilde til retlig usikkerhed rammer også EU-statsborgere, der bliver indblandet i (trafik)ulykker i Schweiz. De kommer til at deltage i en retlig procedure uden udsigt til erstatning inden for en rimelig tid.

Den planlagte ratificering af transportaftalen med Schweiz i 2000 bør benyttes til at løse dette juridiske problem så hurtigt som muligt. EU-statsborgere i Schweiz har trods alt ret til samme beskyttelse som schweiziske statsborgere i de 15 EU-stater. For fuldstændighedens skyld bør det nævnes, at den tidligere formand for Kommissionen, Santer, den 12. marts 1998 og den 27. juli 1998 skriftligt er blevet gjort bekendt med dette problem (skrivelser fra prof. dr. Eric Suy, formand for VTB-VAB og den belgiske vicepremierminister, Elio di Rupo).

1. Hvilke initiativer har Kommissionen taget for at afhjælpe lakunerne i den schweiziske lovgivning, der medfører retsusikkerhed i forbindelse med (trafik)ulykker i Schweiz?

2. Vil Kommissionen benytte ratifikationsproceduren for transportaftalen med Schweiz til at afkræve den schweiziske regering en hurtig, rimelig og hensigtsmæssig løsning på dette juridiske problem? I benægtende fald: Hvorfor ikke?

3. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for af den schweiziske regering så hurtigt som muligt at kræve en hurtig, rimelig og hensigtsmæssig løsning på dette juridiske problem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(21. januar 2000)

Kommissionen er klar over, at borgere i Fællesskabet i en række tilfælde har mødt vanskeligheder i deres kontakt med schweiziske forsikringsselskaber som følge af ulykker i Schweiz.

Det er sager, der reguleres af den schweiziske civilret og hvad angår trafikulykker af den internationale aftale om det grønne kort, som også hører under civilretten. Kommissionen har ingen kompetence på dette område og ingen beføjelser til at håndtere erstatningskrav som følge af ulykker i tredjelande mod forsikringsselskaber i disse lande.

Spørgsmålene var ikke omfattet af forhandlingsmandatet for de syv sektoraftaler, og det var derfor ikke muligt at lade dem indgå i forhandlingerne. Kommissionen har forelagt Rådet et forhandlingsresultat(1), og der er underskrevet aftaler i Luxembourg den 21. juni 1999. Det er nu op til Europa-Parlamentet, medlemsstaterne og Rådet at ratificere aftalerne på baggrund af deres egen vurdering.

Kommissionen har rejst spørgsmålet for de schweiziske myndigheder i en mere generel sammenhæng. Den vil rejse spørgsmålet igen på den næste møde i Den Blandede Komité for forsikringsaftalen, som afholdes i foråret 2000, selv om det strengt taget falder uden for rammerne af denne aftale.

(1) KOM(1999) 229 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1884/99

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. oktober 1999)

Om: Laksepolitik i Østersøen

Ifølge undersøgelser er vildlaksens yngelproduktion styrtdykket i floden Torniojoki mellem Finland og Sverige. Laksene lever i Østersøen, hvorfra de svømmer op for at gyde i floderne. Da Kommissionen for øjeblikket ved forskellige lejligheder har været fortaler for en mere liberal politik for laksefiskeri i Østersøen, vil det være vanskeligt at opfylde de målsætninger om regeneration af laksebestanden i 2010, som EU har fastsat. Er Kommissionen opmærksom på problemet i floden Torniojoki, og indvirker dette på EU's politik for laksefiskeriet i Østersøen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(23. november 1999)

I februar 1997 vedtog Den Internationale Østersø-fiskerikommission (IBSFC) en handlingsplan for laks. Målet for denne plan er at opnå en naturlig produktion på mindst 50 % af den mulige kapacitet i alle floder med vildlaks, at forbedre levestederne og at genetablere laksen i floder, hvor der er mulighed for det. Planen er blevet suppleret med nationale indgreb som f.eks. fredede områder og tidsbegrænsninger for fiskeriet.

Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) har bekræftet, at de igangsatte forvaltningsforanstaltninger har medført en betydelig stigning i antallet af vildlaks, der vender tilbage til deres oprindelige floder. Stigningen i antallet af vildlaks, der gyder i floderne, har bevirket en øget produktion af vild smolt (unglaks).

Der er ikke konstateret samme fremgang i alle laksefloder. For Tornionjokis vedkommende har stigningen imidlertid været meget stor, og ICES rapporterer, at der nu findes laks i dele af floden for første gang siden anden verdenskrig. Ifølge ICES og nationale kilder er produktionen i Tornionjoki ikke brudt sammen; i 1998 var produktionen tværtimod den størst registrerede siden først i 70erne. Selv om der skete et fald i produktionen i 1999, er den dog stadig meget god og næsten fem gange større end i perioden 1976-1987. Desuden forventede man et fald i 1999-produktionen, da de tilbagevendende laks stammede fra mindre årgange, der var ramt af M 74-syndromet, hvorfor færre laks har deltaget i gydningen. Efter ICES beregninger ser det ud til, at handlingsplanens mål for Tornionjoki vil kunne nås i den nærmeste fremtid.

På den baggrund deler Kommissionen ikke det ærede medlems synspunkt, nemlig at produktionen af laks i Tornionjoki er brudt sammen.

De opmuntrende tegn på øget produktion af vildlaks i Østersøområdets mange floder bekræfter, at IBSFC's foranstaltninger suppleret med nationale indgreb er effektive. Der er imidlertid floder, hvor der ikke kan spores den samme fremgang. Kommissionen er derfor overbevist om, at det fortsat er nødvendigt med en ansvarlig forvaltningsstrategi, hvis de opstillede mål skal nås.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1813/99

af Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(11. oktober 1999)

Om: Udvælgelse af områder berettiget til EU-støtte

I medlemslandene er der foretaget foreløbige udvælgelser af de områder, der er berettiget til støtte under EU's regionalpolitik. I Finland foreslår regeringen som støtteberettigede områder under mål nr. 2 nøje udvalgte områder, bl.a. områder i de hurtigst voksende og mest udviklede byer.

Set ud fra de mindre udviklede områder omkring byerne synes det mærkeligt, at velstående og udviklede områder udvælges som støtteberettigede områder, men at der ikke er plads til de omliggende områder, der lider under befolkningsnedgangen og svækkelsen af de traditionelle erhverv samt strukturændringerne i industrien.

Hvis det ikke er muligt at basere de støtteberettigede områder på hele regioner, da bør de i det mindste baseres på hele distrikter. I regeringens nuværende forslag tilsidesættes landdistrikterne omkring vækstcentrene på alvorlig vis.

Hvordan agter Kommissionen at arbejde for, at de områder med en ringere udvikling, og som lider under alvorlige problemer, kan komme i betragtning til EU-støtte i stedet for, at medlemslandene foreslår det bedste af det bedste?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(18. november 1999)

Som fastsat i artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene opstiller Kommissionen listen over regioner, der er støtteberettigede under mål nr. 2, på grundlag af et forslag fra medlemsstaten. Kommissionen undersøger, om forslaget er i overensstemmelse med forordningen. Den sikrer især, at det for medlemsstaten fastsatte befolkningsloft respekteres, og at de foreslåede regioner opfylder kriterierne i artikel 4, stk. 5-9.

Disse kriterier dækker de forskellige kategorier af områder, der er støtteberettigede under mål nr. 2, dvs. områder, hvis industri- og servicesektorer undergår socioøkonomiske ændringer, landdistrikter i tilbagegang, vanskeligt stillede byområder og kriseramte fiskeriafhængige områder. Kommissionen undersøger også, om mindst 50 % af mål nr. 2-befolkningen, hvor det er objektivt muligt, befinder sig i områder omfattet af kriterierne i artikel 4, stk. 5 og 6, vedrørende socioøkonomiske ændringer i industri- og servicesektorerne og landdistrikter i tilbagegang.

For Finlands vedkommende traf Kommissionen principiel beslutning om listen over støtteberettigede områder på mødet den 26. oktober 1999. Ca. 27 % af mål nr. 2-listen for Finland, målt efter befolkning, blev officielt foreslået af de nationale myndigheder ud fra landdistriktskriterier, med 11 % og 62 % for henholdsvis by- og industriområder. I realiteten omfatter industriområderne også i betydelig grad landdistrikter, der ville give de nationale myndigheder mulighed for under de pågældende mål nr. 2-programmer at finansiere foranstaltninger vedrørende udvikling af landdistrikter.

Kommissionen finder det godtgjort, at de områder, der er opført på listen over støtteberettigede områder under mål nr. 2 i Finland, opfylder forordningens kriterier, og at de derfor har reelle behov i overensstemmelse med dette mål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2334/99

af Umberto Bossi (TDI) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Overtrædelse af antitrust-reglerne vedrørende certificering af BOB- og BGB- produkter.

I fortsættelse af det ikke helt udtømmende svar på min tidligere forespørgsel P-1845/99(1) bedes Kommissionen give yderligere oplysninger om følgende:

- Artikel 10, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/1992(2) foreskriver, at kontrolinstansen for BOB- og BGB-produkterne kan omfatte et eller flere private organer, der er godkendt.....

Følgende har udtalt sig imod den italienske regerings beslutning om at udpege et enkelt privat selskab for hvert enkelt produkt:

- den italienske antitrustmyndighed med meddelelse/udtalelse af 6.3.1998 offentliggjort i bulletin nr. 8/98 meddelelsesserienummer 12,

- den regionale forvaltningsdomstol for Lazio med kendelse nr. 2038/1998.

Endvidere stadfæster den regionale forvaltningsdomstol for Lazio i samme kendelse, at den italienske udgave af den ovennævnte forordning ikke er i overensstemmelse med udgaverne på de andre europæiske sprog som klart fastslår, at der principielt kan være flere forskellige private kontrolorganer.

Kommissionen bedes oplyse følgende:

1. Har Kommissionen kendskab til ovennævnte udtalelser fra den italienske antitrustmyndighed og den regionale forvaltningsdomstol for Lazio?

2. Kan den tilslutte sig de synspunkter, de italienske domsmyndigheder og kontrolmyndigheder har givet udtryk for?

3. Hvilke foranstaltninger agter den at træffe i denne forbindelse?

(1) Se side 27.

(2) EFT L 208 af 24.7.1992, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(13. december 1999)

Kommissionen er ikke officielt blevet underrettet om hverken udtalelsen fra den italienske konkurrencemyndighed eller kendelsen fra Lazios forvaltningsdomstol, men den er på anden måde blevet gjort bekendt hermed.

Kommissionen har ikke for vane at kommentere sådanne afgørelser, der henhører under medlemsstaternes enekompetence.

På basis af svarene på det ærede medlems skriftlige forespørgsler P-1845/99(1) og E-2066/99(2) anser Kommissionen det ikke for hensigtmæssigt at træffe foranstaltninger i denne sag.

(1) Se side 27.

(2) Se side 46.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2577/99

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Transport af dyr

Det fremgår tydeligt af nylige fjernsynsudsendelser om hestetransporter, at bestemmelserne i direktivet om transport af dyr ikke håndhæves fuldt ud i mange medlemsstater.

Kommissionen har pligt til at overvåge, hvordan medlemsstaterne håndhæver dette direktiv, men i flere år har der kun været udpeget én inspektør fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret til at varetage denne opgave. Hvornår vil Kommissionen tage sit ansvar på dette område mere alvorligt og øge antallet af inspektører til 12, således som Rådet (landbrug) krævede det i juni 1995?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(27. januar 2000)

Kommissionen er bekendt med de problemer vedrørende dyrevelfærd, som forskellige tv-stationer i Europa har beskrevet. Rapporter fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret og klager fra forskellige dyrevelfærdsorganisationer tyder også på, at der fortsat er problemer på dette område.

Kommissionen deler fuldt ud det ærede medlems synspunkter vedrørende betydningen af at beskytte dyrenes velfærd på transportområdet.

Kommissionen er stadig ved at ansætte inspektører, og et antal nye ansatte har specifikt ansvar for at overvåge gennemførelsen af den lovgivning om dyrevelfærd, som gælder i medlemsstaterne. Kommissionen er bekendt med den stigende betydning, som forbrugerne tillægger dyrevelfærd, og vil fortsat sikre, at dyrevelfærd blandt Kommissionens andre ansvarsområder får en tilsvarende betydning.

Emnets vigtighed taget i betragtning er inspektørerne opmærksomme på dyrevelfærd, når de er på tjenesterejse i medlemsstaterne. Den praksis, som består af at gennemføre kombinerede inspektionsbesøg, vil forøge de til rådighed værende oplysninger om håndhævelsen af fællesskabslovgivningen på dette område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2548/99

af Theresa Zabell (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Monopolistisk praksis i forbindelse med køb af udstyr til forskellige olympiske sejlsportsklasser

Inden for sejlsporten er der med den internationale sejlsportsunion ISAF's billigelse ved at udvikle sig en monopolistisk praksis i forbindelse med køb af udstyr til forskellige olympiske klasser.

Problematikken består i, at sejlsportsfolk med ønske om at deltage i olympiaden ikke har anden mulighed end at købe udstyr hos de af ISAF anviste bådebyggerier, hvilket ISAF begrunder med, at det drejer sig om at sikre kvalitet og ensartede standarder.

Der er ingen tvivl om, at der findes et betydeligt internationalt pres for at standse denne monopolistiske praksis, fordi den bl.a. medfører,

- at de udvalgte mærker ikke behøver at gøre reklame for sig selv,

- at sejlsportsfolkene berøves muligheder i forbindelse med reklame og sponsorering, fordi de alle tvinges til at bruge samme udstyr,

- at priserne er urimeligt høje, fordi der ingen konkurrence er,

- at den tekniske udvikling sakker agterud, fordi markedslovene ikke gælder.

Der er tale om et verdensomspændende problem, men kan kommissær Monti med henblik på forholdene i Europa forklare, hvad Kommissionen kan gøre for at bringe dette monopol til ophør, så de enkelte sejlsportsfolk kan købe deres udstyr, hvor det passer dem bedst forudsat at udstyret opfylder bestemmelserne og således at bådebygningsindustrien ikke skades?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(11. januar 2000)

Kommissionen takker det ærede medlem for at henlede opmærksomheden på kravene for indkøb af sejlsportsudstyr til OL.

Ved mange sportskonkurrencer gælder der strenge krav for det udstyr der anvendes. Disse krav kan være motiveret i sikkerhedsmæssige hensyn eller være for at sikre, at forskelle i udstyr ikke har en uheldig indflydelse på konkurrencernes udfald. Sportsarrangørerne kan derfor fastsætte sådanne krav uden at overtræde konkurrencereglerne.

Det antydes i det foreliggende tilfælde, at deltagerne er forpligtet til at købe deres udstyr hos en enkelt leverandør. Det fremgår ikke klart, hvorledes dette krav håndhæves i praksis.

Kommissionen kan ikke på baggrund af de i øjeblikket foreliggende oplysninger gribe ind i denne sag. Hvis der forelægges en veldokumenteret klage, vil den naturligvis blive behandlet i overensstemmelse med de gældende procedurer.