DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/229

(2004/C 78 E/0232)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3151/03

af Herman Schmid (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. oktober 2003)

Om: Måling af velfærd i EU

Velstand kan måles på mange måder. OECD's måling af velfærd baseres på BNP for det private marked for varer og tjenesteydelser. Målt således ligger Sverige på 17.-pladsen.

En anden måling, foretaget af det amerikanske arbejdsministerium, baseres på produktivitetsudviklingen i industrien (International comparisons of manufacturing productivity and unit labor cost trends 2002, Newsletter September 9, 2003 — Bureau of Labor Statistics, Washington DC). Her viser tallene, at produktivitetsudviklingen i svensk industri var højere end i noget andet land i 2002. Her ligger Sverige altså på 1. pladsen.

Det er tydeligt, at forskellige målinger, giver forskellige resultater. Det er derfor interessant at spørge Kommissionen, om den mener, at nogle af disse målinger kan give et pålideligt, anvendeligt og retvisende billede af velfærden i en medlemsstat. Udviser de ikke grundlæggende et alt for snævert syn på velfærd i EU, hvis identitet hævdes at bygge på den europæiske velfærdsmodel, en balance mellem konkurrence og socialt ansvar?

Der er også andre målinger, som går videre end rent statistisk opsamling af økonomiske data. Disse foretages, fordi ordregiverne, bl. a. FN, mener, at velfærd også må omfatte, hvorledes borgerne oplever deres situation. Øget levestandard for et mindretal eller et flertal behøver ikke nødvendigvis at føre til øget velfærd. Borgerne må først vurdere om, og i givet fald hvordan, en forbedret økonomi på nationalt eller individuelt plan har øget deres velfærd. Og i denne forbindelse kræves mere avancerede målekriterier.

Der er udviklet målemetoder, som også omfatter et langt liv, godt miljø eller retssikkerhed. Et internationalt indeks, baseret på 40 velfærdsindikatorer, kaldes WISC, Weighted Index of Social Development. I denne måling indgår variabler som uddannelse helbred, ligebehandling, samfundsøkonomi, demografi, miljø, socialt kaos (politiske rettigheder, korruption og krigsofre) osv. I denne måling ender Sverige igen på 1.-pladsen.

Mener Kommissionen ikke, at WISC og tilsvarende målemetoder bør anvendes oftere i EU, når EU's medlemsstater sammenlignes? Risikerer den balance mellem konkurrence og den sociale dimension, som EU i henhold til Lissabon-strategien har sat sig for at opnå, ikke at blive forvredet i retning mod mere konkurrence og mindre socialt ansvar, hvis kun OECD's måling af velfærd anvendes i EU? Bør WISC (eller et tilsvarende EU-indeks på velfærd) ikke på denne baggrund altid supplere OECD's målinger (eller et tilsvarende EU-indeks til måling af produktivitet), når velfærden i EU måles?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(20. november 2003)

Mange forskellige, men indbyrdes forbundne, faktorer bidrager til livskvalitet, hvilket gør det at definere og måle »livskvalitet« til noget komplekst og forholdsvis subjektivt.

Et lands produktion af varer og tjenesteydelser — udtrykt som dets bruttonationalprodukt (BNP) — er et mål for det materielle velfærd, som generelt må betragtes som en vigtig bestanddel af den samlede livskvalitet. Imidlertid består livskvalitet tydeligvis af mere end materiel velfærd, og Kommissionen har aldrig præsenteret overslag over BNP eller BNP-vækst som et mål for livskvalitet.

I forespørgslen henvises specifikt til WISP (Weighted Index of Social Progress). WISP er kun én af en række tilsvarende foranstaltninger, som er udviklet i de senere år i et forsøg på at ramme de bredere aspekter af livskvalitet. Blandt eksemplerne kan nævnes Environmental Sustainability Index og Human Wellbeing Index. Der er to vigtige trin i udarbejdelsen af sådanne indeks. Først skal der udvælges et sæt variabler, som derefter skal samles i et enkelt tal, som kaldes indekset for social udvikling, miljømæssig bæredygtighed eller menneskelig velfæld osv., afhængigt af hvem der udarbejder indekset.

Begge disse trin — udvælgelse af variablerne og beslutningen om, hvordan de skal lægges sammen — omfatter en betydelig mængde subjektivitet, hvilket er en klar ulempe for alle sådanne syntetiske indeks. Ved at ændre variablerne eller vægtningsmetoden kan man beregne forskellige størrelser og dermed give landene forskellige placeringer. Det er derfor tvivlsomt, om sådanne indeks giver et mere reelt billede af livskvalitet end konventionelle statistikker.

I stedet for at forsøge at presse et mangedimensionelt spørgsmål som livskvalitet ned i et enkelt tal skulle man måske søge at anvende en række målestokke, der afspejler de mange dimensioner, og undgå den subjektivitet, der er en uundgåelig svaghed ved indeksbaserede fremgangsmåder. Denne fremgangsmåde har internationale organisationer som OECD og FN brugt til at belyse spørgsmål i forbindelse med bæredygtig udvikling, hvor de har udviklet en række indikatorer for bæredygtig udvikling. Eurostat har tilpasset FN's indikatorer til medlemsstaterne — se publikationen »Measuring progress towards a sustainable Europe« — og er i færd med at udvikle et sæt indikatorer, som kan anvendes til at måle fremskridt i gennemførelsen af EU's strategi for bæredygtig udvikling.

Denne metode er også blevet anvendt til at følge f.eks. Lissabon-strategien, hvor Kommissionen og Rådet har fastsat en række strukturelle indikatorer, der vedrører de forskellige elementer i strategien, og Kommissionen har udviklet en database med supplerende data, som er relevante for strategien. På denne måde måles fremskridt hen imod hvert af Lissabon-målsætningerne, og det bliver muligt at danne sig et afbalanceret billede af den samlede udvikling.