ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0366/01

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(14. februar 2001)

Om: Meddelelse fra Xerox om omstrukturering

Xerox er i øjeblikket i færd med at omstrukturere sin europæiske produktionsvirksomhed i Venrey i Holland, Mitcheldean i Det Forenede Kongerige og Dundalk i Irland.

I betragtning af den negative reklame, som det bevirkede, da Xerox i 1999 gennemførte en tilsvarende proces, der førte til, at Europa-Parlamentet fordømte Xerox' utilstrækkelige høring af de ansatte, og selskabets klare ønske om denne gang at give en sådan meddelelse, når Kommissionen ikke har omstrukturering eller høring af arbejdstagerne på dagsordenen, vil Kommissionen da venligst foreslå Xerox nogle datoer, hvor det ville være passende, at selskabet giver denne meddelelse?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou på skriftlige forespørgsler E-0362/01, E-0363/01 og E-0366/01

(26. april 2001)

For så vidt angår arbejdstagernes rettigheder, skal beslutninger om en virksomheds omstrukturering træffes i overensstemmelse med den nationale lovgivning om gennemførelse af en række direktiver vedrørende arbejdsret og arbejdsmarkedsforhold, navnlig Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser(1), Rådets direktiv 98/50/EF af 29. juni 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter(2) og Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne(3).

I alle disse direktiver er der fastsat bestemmelser om, at arbejdstagernes repræsentanter skal orienteres og høres på en tilstrækkelig og ordentlig måde, inden der træffes og gennemføres beslutninger, som berører dem. Xerox er naturligvis bundet af disse forpligtelser med hensyn til beslutninger, som falder inden for ovennævnte direktivers anvendelsesområde i forbindelse med driften af selskabets europæiske virksomheder.

Da alle medlemsstater, som er berørt af den planlagte omstrukturering, imidlertid har omsat alle ovennævnte direktivers bestemmelser i deres nationale lovgivning, skal Kommissionen understrege, at ethvert spørgsmål, der måtte opstå i denne forbindelse, i første omgang skal underkastes de nationale procedurer for arbejdsmarkedssager og/eller forelægges for de nationale domstole.

Kommissionen ønsker at meddele det ærede medlem, at tjenestemænd fra Kommissionen, for så vidt angår beskæftigelsesaspekterne, ikke har holdt møder og heller ikke har været i kontakt med repræsentanter for Xerox eller selskaber, der repræsenterer Xerox, eller arbejdstagerrepræsentanterne, og at der ikke er planlagt sådanne møder eller kontakter i fremtiden.

(1) EFT L 225 af 12.8.1998.

(2) EFT L 201 af 17.7.1998.

(3) EFT L 254 af 30.9.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1028/01

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Behandling af afghanske flygtninge i Pakistan

Kan Kommissionen skitsere, hvordan den agter at reagere på de nye beretninger fra Pakistan om afghanere, der i pakistanske flygtningelejre lever under tilsyneladende forfærdelige forhold?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(11. maj 2001)

Kommissionen er fra egne kilder og fra rapporter i pressen bekendt med forholdene i visse flygtningelejre i Pakistan, særlig lejren i Jalozai, hvor forholdene siges at være dårlige.

Kommisionen har allerede gennem Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) stillet 1,135 mio. EUR til rådighed fra budgettet for 2001 med henblik på at forbedre forholdene for flygtninge i to lejre i Pakistan, nemlig Shamshatoo og Jalozai. Disse midler, der er tildelt de ikke-statslige organisationer International Rescue Committee og Dansk Flygtningehjælp samt De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR), vil i Shamshatoo blive anvendt til forbedring af den grundlæggende hygiejne, til transport af drikkevand til de dele af lejren, der ikke har adgang til brønde, samt til uddeling af 5000 sæt hygiejneudstyr og 5000 petroleumslamper. Der vil blive gravet tre brønde med generatorpumper, og der vil blive installeret et vanddistributionssystem med håndpumper. Omkring 43 500 mennesker vil forhåbentlig opnå fordel af dette tiltag.

UNHCR vil benytte finansieringen fra ECHO til at købe 4 500 telte, 18 500 tæpper, 8 500 sæt kogegrej, 12 000 varmeapparater og 12 000 petroleumslamper, der vil blive benyttet i lejren i Jalozai, når de pakistanske myndigheder har givet UNHCR tilladelse til at screene flygtningene i denne lejr.

I denne forbindelse mødte Unionens trojka, der er opmærksom på situationen i lejren i Jalozai, den 24. februar 2001 de pakistanske myndigheder og rettede en henvendelse til dem, hvori der blev udtrykt bekymring over situationen for afghanske flygtninge i Pakistan, især i Jalozai, og gjort opmærksom på muligheden for en humanitær katastrofe der.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0594/01

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(1. marts 2001)

Om: Arbejdstidsdirektivet

1. Skal arbejdsgiverne i henhold til arbejdstidsdirektivet ud over de offentlige helligdage give de ansatte fire ugers ferie med fuld løn? Eller omfatter den fire ugers obligatoriske ferie med fuld løn offentlige helligdage?

2. Kan medlemsstaterne undtage små virksomheder fra arbejdstidsdirektivet? Hvad er, i bekræftende fald, den største form for virksomhed, som kan undtages? Hvilke medlemsstater har valgt at undtage små virksomheder fra arbejdstidsdirektivet? Hvilke kriterier har medlemsstaterne anvendt for at afgøre, hvilke virksomheder, der skal undtages (omsætning, antal ansatte osv.)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(30. maj 2001)

1. Det hedder i arbejdstidsdirektivet(1) (artikel 7), at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at alle arbejdstagere får en årlig betalt ferie af mindst fire ugers varighed. Der står imidlertid ikke noget i direktivet om, hvorvidt offentlige helligdage er medtaget i denne årlige ferieperiode.

Det kan hævdes, at ordet ferie bør fortolkes som fritid, hvor arbejdstageren ellers formodes at skulle have været på arbejde. Offentlige helligdage formodes desuden at være dage, hvor arbejdstagerne ikke arbejder det er ikke noget, de selv kan vælge. Endelig bør det bemærkes, at offentlige helligdage i mange medlemsstater ikke medregnes som en del af den årlige ferie.

Det ærede medlem henvises desuden til Kommissionens beretning om gennemførelsen af arbejdstidsdirektivet, vedtaget den 1. december 2000(2).

2. Medlemsstaterne kan ikke med hjemmel i arbejdstidsdirektivet fritage små virksomheder fra dets anvendelsesområde. I overensstemmelse med EF-traktatens artikel 137 (tidl. artikel 118) er der i direktivet taget skyldigt hensyn til, at det skal undgås at pålægge administrative, finansielle og retlige byrder af en sådan art, at de hæmmer oprettelse og udvikling af små og mellemstore virksomheder.

(1) Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden EFT L 307 af 13.12.1993.

(2) KOM(2000) 787 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1449/01

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(17. maj 2001)

Om: Advokaters fri udveksling af tjenesteydelser honorar for rejsetidsspilde

Ifølge den danske retsplejelovs § 336c kan der såvel i civile sager som i straffesager beskikkes en advokat for en person. Dette indebærer, at statskassen udreder advokatens honorar i forbindelse med den pågældende sag. Dette honorar dækker møde med klient, eventuelle besigtigelser samt selve retsmødet, men ikke rejseudgifter eller udgifter for rejsetidsspilde, dvs. honorar for den tid advokaten anvender til transport. Advokaten kan kræve sine positive udgifter til transport, dvs. fly, tog etc. dækket af klienten, men ikke honorar for rejsetidsspilde. Er der tale om en straffesag, og bliver klienten dømt, skal dømte refundere statens udgifter. I nogle tilfælde accepterer retten også, at statskassen betaler advokatens positive udgifter.

Kan det antages at være i strid med Rådets direktiv 77/249/EØF(1) af 22. marts 1977 om lettelser med henblik på den faktiske gennemførelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser samt med principperne om den frie bevægelighed, at advokater, der er beskikket for en klient, således at statskassen foreløbig udreder advokatens salær for det arbejde, der er forbundet med selve sagsførelsen, ikke må modtage honorar fra klienten for rejsetidsspilde, når advokaten ikke bor i den pågældende retskreds eller kommer fra et andet EU-land?

(1) EFT L 78 af 26.3.1977, s. 17.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(2. juli 2001)

Udredelse af beskikkede advokaters honorarer henhører ikke under Rådets direktiv 77/249/EØF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik på den faktiske gennemførelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser. Bestemmelsen om, at en beskikket advokat ikke må modtage honorarer fra klienten for rejsetidsspilde, kan derfor ikke være i strid med dette direktiv.

Princippet om fri bevægelighed omfatter både tjenesteydelser og etablering. Hvad angår tjenesteydelser og det tilfælde, hvor der beskikkes en advokat, der er etableret i en anden medlemsstat, hvilket ikke er sædvanligt, synes den pågældende bestemmelse ikke at medføre forskelsbehandling af en sådan advokat heller ikke indirekte da rejsetidsspildet afhænger af, hvor klienten befinder sig, hvor retten er beliggende, og af de disponible transportmidler. F.eks. skal en advokat, der er etableret tæt ved grænsen, evt. bruge mindre rejsetid end en advokat, der er etableret i en fjern retskreds i en stor medlemsstat.

Hvad angår en advokat, der er etableret i en værtsmedlemsstat, er rejsetidsspildet det samme for ham som for en advokat, der er hjemmehørende i denne medlemsstat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0327/01

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. februar 2001)

Om: Klor i svømmebassiner

Offentliggørelser i pressen, hvor der henvises til laboratorieundersøgelser foretaget ved Leuvens universitet, har vakt stor foruroligelse. Ifølge resultaterne af disse undersøgelser er det klor, der anvendes til desinficering af vand, meget skadeligt for lungerne hos børn på under ni år.

Har Kommissionen overvejet resultaterne af disse undersøgelser, og hvordan vil den kommentere dem?

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(26. april 2001)

Den undersøgelse, som det ærede medlem omtaler, blev udført af universitetet i Leuven med det formål at vurdere luftforurenings indvirkning på lungesundheden hos børn. Der blev foretaget sammenligninger mellem børn fra byområder og børn fra landområder i Belgien. Undersøgelsen viste bl.a. en årsagssammenhæng mellem lungesundhed og besøg i indendørs svømmebade i forbindelse med skoleidræt/fritidsaktiviteter. Skønt der ikke blev påvist egentlige patologier, viste sundhedstilstanden af de undersøgte børns lunger, at de havde en lavere beskyttelsestærskel og var mere tilbøjelige til at udvikle astmatiske former for allergiske reaktioner. Forskerne mente, at en af de mulige årsager til deres observationer kunne være utilstrækkelig udluftning i de indendørs svømmebade, der var med i undersøgelsen. En dårlig udluftning af svømmebadene kunne have bevirket en ophobning af klorbaserede giftige kemiske stoffer (hypochlorit og kloraminer) i luften, som børnene derefter indåndede.

Resultaterne af undersøgelsen er næppe overraskende, når man tager klor og klorbaserede stoffers giftighed i betragtning. Faktisk er der tidligere, efter længere tids eksponering for klor og klorbaserede stoffer i lukkede eller dårligt udluftede rum, meldt om lignende virkninger. Disse giftige luftarter dannes normalt i alle de situationer, hvor der anvendes klor eller hypochlorit (blegemiddel) til at sterilisere og desinficere vand (drikkevand, vand i svømmebassiner, toiletter osv.), hvori der kan forekomme organiske stoffer. Ved anvendelse udendørs eller under udluftning fortyndes disse luftarter til samme niveau som den omgivende

luft. Derfor er der på de fleste klor- og hypochloritopløsninger, som fås i handlen, påsat mærkater med en advarsel til brugeren om at anvende disse produkter under udluftning.

På den anden side skal de potentielle helbredsrisici forbundet med anvendelse af klor i svømmebassiner afvejes i forhold til klors gode egenskaber som det mest effektive steriliserings- og desinficeringsmiddel.

I lyset af denne undersøgelse og kendskabet til klors sundhedsskadelige virkninger mener Kommissionen, at det stadig er mest hensigtsmæssigt at sørge for udluftning af indendørs svømmebade for at forebygge de pågældende risici. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne, som i første række er ansvarlige for de særlige lokale sundheds- og hygiejneforanstaltninger for denne type anlæg, er udmærket klar over, at udluftning er nødvendig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1116/01

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. april 2001)

Om: Tættere samarbejde under den anden søjle

På topmødet i Nice vedtog man visse beslutninger om et tættere samarbejde (enhanced cooperation). Hvordan fortolker Kommissionen indholdet af beslutningerne med hensyn til den anden søjle? Hvilke sikkerheds- og forsvarspolitiske aktioner, som forberedes i EU, indgår ikke i dette tættere samarbejde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(16. maj 2001)

I henhold til den nye Nice-traktat skal det forstærkede samarbejde for så vidt angår anden søjle overholde:

- principperne, målene, de overordnede retningslinjer og sammenhængen i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og de afgørelser, der træffes som led i denne politik

- Det Europæiske Fællesskabs beføjelser og

- sammenhængen mellem alle Unionens politikker og dens optræden udadtil.

Når visse medlemsstater har til hensigt at indføre et forstærket indbyrdes samarbejde inden for rammerne af anden søjle, skal Kommissionen, som sammen med Rådet har ansvaret for at sikre sammenhængen i hele Unionens optræden udadtil som led i den fælles politik for udenrigsanliggender, sikkerhed, økonomi og udviklingssamarbejde, afgive en forudgående udtalelse om anmodningen og forelægge den for Rådet med henblik på afgørelse.

I henhold til den nye Nice-traktat kan det forstærkede samarbejde ikke vedrøre spørgsmål, der har konsekvenser på det militære område eller på forsvarsområdet. Der kan dog gennemføres et tættere samarbejde mellem to eller flere medlemsstater på bilateralt plan inden for rammerne af Den Vesteuropæiske Union (WEU) og NATO, for så vidt dette samarbejde ikke er i strid med eller hæmmer det samarbejde, der er omhandlet i EU-traktatens afsnit V.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1723/01

af Willi Görlach (PSE) til Kommissionen

(6. juni 2001)

Om: Farer for den europæiske vinavl som følge af vinlus

Vinlusen (phylloxera, dactylasphaera vitifoliae eller viteus vitifolii) er et vinskadedyr, der anrettede dramatiske ødelæggelser i den europæiske vinavl i forrige århundrede.

Hvordan vurderer Kommissionen de farer, vinlusen i øjeblikket indebærer for den europæiske vinavl?

Hvordan vurderer Kommissionen de forebyggende foranstaltninger, de enkelte EU-medlemsstater har truffet med hensyn til bekæmpelse af vinlus?

Anbefaler Kommissionen at anvende svovlkul til bekæmpelse af vinlus?

Hvor effektivt er efter Kommissionens opfattelse midlet Confidor fra Bayer AG mod vinbladlusen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(16. juli 2001)

De vigtigste værter for vinlusen (phylloxera, daktulosphaera vitifoliae (fitch)), er planter af arten Vitis L. Den forekommer i følgende medlemsstater: Tyskland, Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien, Luxembourg, Østrig, Portugal og Det Forenede Kongerige. Fællesskabets lovgivning anerkender dette insekt som en skadegører hvis indslæbning i og spredning inden for alle medlemsstater forbydes, hvis den er til stede på planter af Vitis L., bortset fra frugter og frø. Den er således opført under punkt 2 i Bilag II, del A, kapitel II, til Rådets direktiv 2000/29/EF af 8. maj 2000 om foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod spredning inden for Fællesskabet ((1)), som senest ændret ved Kommissionens direktiv 2001/33/EF af 8. maj 2001((2)).

Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret (FVO) under Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse har blandt sine ansvarsområder kontrollen med den harmoniserede gennemførelse af Fællesskabets lovgivning på plantesundhedsområdet. FVO gennemfører løbende kontrolbesøg i medlemsstaterne inden for rammerne af dette mandat. Medlemsstaterne har desuden ikke siden 1996 anmeldt tilfælde til Kommissionen af forekomster af daktulosphaera vitifoliae (fitch) på planter af Vitis L. produceret i Fællesskabet.

Brugen af plantebeskyttelsesmidler i Fællesskabet er reguleret ved Rådets direktiv 91/414/EF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler ((3)). I henhold til direktivet er Kommissionen ansvarlig for vurderingen af sikkerheden af de aktive stoffer, der anvendes i sådanne midler, og medlemsstaterne er på nationalt plan ansvarlige for evaluering og godkendelse af selve produkterne. Derved har medlemsstaterne kompetence til at regulere betingelserne for brugen. Det aktive stof svovlkul er endnu ikke blevet evalueret på fællesskabsplan, og Kommissionen har ikke kompetence til at udstede henstillinger om brugen heraf. Imidacloprid, som er det aktive stof i produktet Confidor, er p.t. ved at blive evalueret af Kommissionen og medlemsstaterne. Indtil evalueringen af det aktive stof er gjort færdig, kan Kommissionen ikke vurdere midlets effektivitet, og det ville under alle omstændigheder være medlemsstaterne, som ville have ansvaret for evalueringen af midlet.

(1) EFT L 169 af 10.7.2000.

(2) EFT L 127 af 9.5.2001.

(3) EFT L 230 af 19.8.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1383/01

af Elly Plooij-van Gorsel (ELDR) til Kommissionen

(26. april 2001)

Om: Udviklingsbistand i form af statsstøtte

En EU-medlemsstats tildeling af udviklingsbistand til et udviklingsland sker ofte i form af et bidrag til en investeringsordre, som udviklingslandet ønsker at placere.

Kan det betragtes som statsstøtte, når en medlemsstat yder et bidrag til en investeringsordre til en virksomhed, der er etableret i medlemsstaten, og som derefter udfører ordren for udviklingslandet?

I bekræftende fald er denne form for statsstøtte forenelig med traktaten?

Finder de europæiske udbudsbestemmelser anvendelse på en sådan ordretildeling?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(18. juni 2001)

Spørgsmålet drejer sig om en kategori, der almindeligvis betegnes som bunden bistand. I realiteten omfatter denne kategori mange forskellige former for bunden bistand, som praktiseres af de forskellige medlemsstater. Skønt det ikke kan udelukkes, at visse former for bunden bistand i realiteten udgør statsstøtte, er det imidlertid ikke muligt uden nærmere angivelse af de særlige omstændigheder i en given sag at afgøre, hvilke former for bunden bistand der kan betragtes som statsstøtte i medfør af de gældende bestemmelser i EF-traktaten. Det er ligeledes heller ikke muligt at afgøre, om disse forskellige former for bistand kan erklæres for forenelige med fællesmarkedet, uden i øvrigt at foregribe, om de bør kvalificeres som statsstøtte.

I øvrigt gøres der opmærksom på, at de citerede tilfælde af bunden bistand også kan berøre visse aspekter af det indre marked, nærmere bestemt offentlige udbud. På grundlag heraf er Kommissionen i øjeblikket ved at behandle en række klager, der er blevet indgivet på dette område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0543/01

af Giovanni Pittella (PSE) og Vincenzo Lavarra (PSE) til Kommissionen

(23. februar 2001)

Om: BSE-risici

Den 7. februar 2001 udarbejdede Europa-Kommissionen tre forslag til Den Stående Veterinærkomité med henblik på at bekæmpe risici som følge af BSE.

Disse forslag indeholder bestemmelser om fritagelse, på betingelse af at ryggraden i okser over 12 måneder gamle fjernes (fjernelsen kan foregå på det sted, kødet sælges til forbrugeren) til fordel for fem lande, nemlig Østrig, Finland, Sverige, Portugal og Det Forenede Kongerige.

For så vidt angår Østrig, Finland og Sverige - i modsætning til de andre to lande (Det Forenede Kongerige og Portugal) - findes der ikke nogen begrænsning for eksport af dette produkt til de andre medlemsstater. Denne bestemmelse kunne således være i modstrid med konkurrencereglerne, som gælder for Unionens indre marked.

Det er et spørgsmål, om det er hensigtsmæssigt at indrømme eventuelle undtagelser på grundlag af virksomhedskriterier frem for geografiske kriterier. Sådanne undtagelser bør således udelukkende gives til virksomheder, som er undergivet en nøje kontrol med hele produktionslinjen, hvilket ikke blot ville sikre en effektiv beskyttelse af forbrugerne, men også ville give en bedre garanti for, at markedet ikke fordrejes til skade for de lande, som er blevet pålagt afsætningsbegrænsninger.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe i denne forbindelse?

Svar på Kommissionens vegne af David Byrne

(14. maj 2001)

Den Videnskabelige Styringskomité angav i sin udtalelse af 12. januar 2001 om sikkerheden vedrørende bovin spongiform encephalopati (BSE) i visse former for bovint væv og visse produkter af animalsk oprindelse det synspunkt, at rygsøjlen i kreaturer over 12 måneder skal anses for specificeret risikomateriale (SRM). Den angav også, at man ved vurderingen af den risiko, kreaturernes rygsøjle udgjorde for folkesundheden, skulle tage sandsynligheden af, at dyret var smittet, i betragtning, og henviste specielt til eksistensen af et effektivt forbud mod brug til foder.

Efter denne udtalelse og konklusionen fra Rådets møde (landbrugsministrene) den 29. januar 2001 fremsatte Kommissionen et forslag for Den Stående Veterinærkomité den 7. februar 2001(1) om tilføjelse af rygsøjlen til listen over SRM, som dog tillod visse fritagelser for Det Forenede Kongerige, Portugal, Østrig, Finland og Sverige. Fritagelserne for Østrig, Finland og Sverige bygger hovedsagelig på deres lave geografisk betingede BSE-risiko, mens de for Det Forenede Kongerige og Portugal bygger på påvisning af et effektivt forbud mod brug til foder.

BSE-lovgivningen er vedtaget på fællesskabsplan og håndhæves af medlemsstaternes myndigheder. I tilfældet med forbud mod brug til foder, som fritagelserne for Portugal og Det Forenede Kongerige bygger på, ville det være vanskeligt at forestille sig, hvordan en sådan foranstaltning kunne håndhæves og vurderes på et niveau under det nationale plan.

(1) EFT L 84 af 23.3.2001.