SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0542/02

af Gilles Savary (PSE) til Kommissionen

(28. februar 2002)

Om: Kombineret transport og største tilladte vægt for køretøjer

Rådets direktiv 96/53/EF(1) om fastsættelse af de største tilladte dimensioner i national og international trafik og største tilladte vægt i international trafik for visse vejkøretøjer i brug i Fællesskabet tillader kun en undtagelse fra 40 til 44 tons for køretøjer til kombineret transport med en ISO 40-fods container.

Er Kommissionen klar over, at visse medlemsstater fortolker denne foranstaltning restriktivt, og således kun anvender den på kombineret transport jernbane-landevej og landevej-indre vandveje, men udelukker kombineret transport landevej-søtransport? Hvad agter Kommissionen at gøre for at afhjælpe denne situation?

Fællesskabet har gjort udviklingen af kombineret transport til en af sine prioriterede politikker, som for nylig er blevet bekræftet i hvidbogen om den europæiske transportpolitik frem til 2010.

Påtænker Kommissionen på denne baggrund at foreslå en ændring af direktiv 96/53/EF med henblik på at udstrække den undtagelse på 44 tons, der i øjeblikket kun er tilladt for kombineret transport med ISO 40-fods containere, til alle former for kombineret transport? Hvilke foranstaltninger agter den i benægtende fald at foreslå for at sætte sig ud over denne hindring, der skader udviklingen af kombineret transport, og særlig transport, der kombineres med søtransporten?

(1) EFT L 235 af 17.9.1996, s. 59.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(15. april 2002)

Reglerne for vejkøretøjers samlede tilladte totalvægt er ganske rigtigt afledt af Rådets direktiv 96/53/EF af 25. juli 1996 om fastsættelse af de største tilladte dimensioner i national og international trafik og største tilladte vægt i international trafik for visse vejkøretøjer i brug i Fællesskabet(1), og af definitionen af begrebet kombineret transport, som figurerer i Rådets direktiv 92/106/EØF af 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne(2). Af denne definition fremgår det, at kombineret transport, der omfatter omladning i en søhavn, skal opfylde to betingelser på en gang: søtransportstrækningen skal være over 100 km i lige linje, og den indledende og afsluttende vejstrækning må ikke overstige 150 km i lige linje.

For at kunne drage fordel af overgrænsen på 44 tons i henhold til fællesskabsrettens bestemmelser skal en intermodal transport sø- og vejtransport altså på samme tid opfylde følgende tre betingelser:

- Søtransportstrækningen skal være over 100 km i lige linje.

- Indledende og afsluttende vejstrækning må højst være 150 km i lige linje.

- Der skal bruges en 40-fods ISO-container og et treakslet motorkøretøj med to- eller treakslet sættevogn under overholdelse af det tilladte maksimaltryk pr. aksel (jf. bilag I (pkt. 3) i Rådets direktiv 96/53/EF).

Samtlige EU-medlemsstater har nu gennemført de to direktiver i deres lovgivning. Ifølge de informationer, Kommissionen råder over, anvender Frankrig de EF-bestemmelserne helt korrekt, og der er for Kommissionen at se ikke anledning til at gribe ind.

Dog kan i henhold til Rådets direktiv 96/53/EF medlemsstaterne tillade, at der på deres eget territorium kører motorkøretøjer, hvis vægt og øvrige dimensioner afviger fra dem, der er fastsat i direktivet. Således er en række af medlemsstaterne gået videre end de obligatoriske mål på dette ene punkt. Dog drejer det sig her om forholdsregler, som Kommissionen ikke kan gennemtvinge.

Den 10. juli 1998 fremsatte Kommissionen et forslag(3) til ændring af Rådets direktiver 92/106/EØF og 96/53/EF. Men Europa-Parlamentets afviste to væsentlige bestemmelser: den permanente undtagelse fra forbuddene mod weekendkørsel og den generelle tilladelse til at køre med op til 44 tons i alle slags kombineret transport. På disse vilkår ville forslaget miste en stor del af sin betydning. Derfor har Kommissionen trukket det tilbage(4).

Selv om 44-ton-reglen kunne vise sig interessant for visse former for intermodal transport, er det vanskeligt at måle, hvilken positiv virkning den ville få for udviklingen i den kombinerede transport. I denne situation forekommer det særligt påtrængende at tage de strukturelle problemer op, som bremser den videre udvikling i den intermodale transport. Marco Polo-programmet, især dets katalysatorprojekter og de projekter, der er beregnet på opbygningen af fælles viden, gøre det muligt at fastslå, hvilke fremgangsmåder der er bedst egnet til at nå dette mål.

(1) EFT L 235 af 17.9.1996.

(2) EFT L 368 af 17.12.1992.

(3) Forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 92/106/EØF og forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 96/53/EF, EFT C 261 af 19.8.1998.

(4) KOM(2001) 763 endelig udg.