SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0210/02

af Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Hjemtransport af afdøde i EU

Et stigende antal borgere i EU bor i et andet EU-land end deres eget. Det er der mange grunde til: Der er f.eks. mange borgere i EU, som arbejder i et andet EU-land, turismen er i stadig vækst, og stadig flere pensionister fra det nordlige Europa slår sig permanent ned i Sydeuropa. Den uundgåelige konsekvens af denne migration og rejsevirksomhed er det forhold, at et stadigt voksende antal EU-borgere dør i et andet EU-land end deres hjemland.

Samtidig med at det indre marked i EU fungerer stadig mere perfekt, optræder der til gengæld absurde vanskeligheder ved hjemtransport af afdøde fra et EU-land til et andet. Dette påfører den afdødes pårørende unødvendige omkostninger og pinagtige forsinkelser.

Det er f.eks. ikke nødvendigt at benytte en zinkkiste ved transport (ad landevej) fra Strasbourg til Lyon (460 km) eller fra Ivalo til Helsinki (1 120 km), men en zinkkiste er et uomgængeligt krav, hvis en afdød skal transporteres fra Strasbourg til Baden Baden (50 km). Der er ingen fornuftige hygiejne- eller sikkerhedsmæssige forhold, som begrunder denne forskel.

På nuværende tidspunkt er hjemtransport af afdøde fra en stat til en anden reguleret af Berlin-traktaten (1937) og Europarådets konvention om transport af afdøde (Strasbourg 1973). Disse aftaler er ikke længere tidssvarende, idet de tager udgangspunkt i en grænsekontrol, som specielt i Schengen-landene ikke længere eksisterer.

Har Kommissionen kendskab til denne beklagelige, men uundgåelig situation, som skyldes udvidelsen af det indre marked i EU og åbningen af grænserne?

Vil det være muligt at gennemføre EU-bestemmelser om hjemtransport af afdøde, så hjemtransport fra en medlemsstat til en anden ville være lige så ukompliceret som hjemtransport internt i en medlemsstat?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkesteinpå skriftlige forespørgsler E-0073/02, E-0087/02,E-0210/02, E-0344/02, E-0346/02, P-0407/02 og E-0679/02

(25. marts 2002)

Kommissionen er klar over, at grænseoverskridende hjemsendelse af døde er et følsomt og vanskeligt emne, der kan medføre betydelige lidelser for den afdødes familie.

Kommissionen er også bekendt med en række tilfælde, belyst af en række aktuelle skriftlige forespørgsler, hvor hjemsendelse af døde fra én medlemsstat til en anden har budt på vanskeligheder. Kommissionen råder imidlertid ikke over oplysninger eller statistikker, der kan give et overblik over dette problem og dets omfang.

I forbindelse med dette emne opstår der en række spørgsmål, nogle af disse i relation til forskellige fællesskabspolitikker som f.eks. transport, sundhed, fri bevægelse osv. der synes imidlertid ikke at være en klar fællesskabskompetence for alle disse aspekter. Hertil kommer, at bestemmelserne omkring grænseoverskridende transport af døde findes i den internationale aftale fra Berlin (1937, nr. 4391 i Folkeforbundets samling af traktater) samt ved Europarådets aftale om overførsel af døde fra september 1973. Under alle omstændigheder må man erindre sig, at medlemsstaterne i forbindelse med udarbejdelsen af bestemmelser vedrørende transport af døde i henhold til Domstolens retspraksis skal sørge for at håndhævelsen af disse sker på en ikke-diskriminerende basis. Undtagelser med begrundelse i hensynet til den offentlige sundhed skal også ske i overensstemmelse med Domstolens retspraksis.

Med baggrund i ovennævnte forhold agter Kommissionen fortsat at følge disse emner nøje, men den vil ikke umiddelbart indlede nogen specifik foranstaltning.