SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4018/98

af David Hallam (PSE) til Kommissionen

(8. januar 1999)

Om: Moenter og pengesedler, der er sat ud af omloeb, og indfoerelse af euroen

Er Kommissionen klar over, at mens Tyskland, OEstrig og Schweiz, USA m.fl. beholder alle moenter og pengesedler og betragter dem som gyldige, er gamle moenter i andre lande ikke laengere gangbare, naar nye modeller bliver sat i omloeb?

Er Kommissionen ogsaa klar over de betydelige omkostninger og det besvaer, der paafoeres europaeiske borgere, der rejser i Unionen, naar valuta, som de tager med tilbage til deres opholdsland, bliver sat ud af omloeb i det land, de har vaeret i?

Selv om indfoerelsen af den faelles valuta i 11 medlemsstater paa lang sigt vil rette op paa dette problem i stoerstedelen af EU, vil Kommissionen saa traeffe foranstaltninger til at sikre, at moenter og pengesedler, der er blevet afloest af euroen, kan veksles i en hvilken som helst bank i et hvilket som helst EU-land i et tidsrum paa f.eks. fem aar?

Uden for eurozonen vil besvaeret med moenter, der er sat ud af omloeb, maaske fortsaette. Eftersom dette grundlaeggende spoergsmaal er en hindring for den frie bevaegelighed inden for det faelles marked, vil Kommissionen saa foreslaa de fire beroerte medlemsstater (og de lande, der ansoeger om tiltraedelse af EU), at de lader gamle moenter og pengesedler forblive lovligt betalingsmiddel, indtil de alle med tiden er taget ud af omloeb, eller at de finder frem til en eller anden ordning, saaledes at gamle pengesedler og moenter kan veksles over et meget laengere tidsrum?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy

(12. februar 1999)

Ved indfoerelsen af eurosedler og -moenter vil problemet med, at udenlandske pengesedler og -moenter tages ud af omloeb, forsvinde inden for eurozonen.

Raadets forordning (EF) 974/98 af 3. maj 1998 om indfoerelse af euroen(1) giver medlemsstaterne kompetence til selv at fastsaette tidspunktet for, hvornaar deres nationale valuta ophoerer med at vaere gyldigt betalingsmiddel inden for en frist paa hoejst seks maaneder efter overgangsperiodens udloeb. Medlemsstaternes love og gaeldende praksis finder anvendelse for veksling af pengesedler og moenter hos de respektive udstedere.

I de fleste medlemsstater kan de nationale pengesedler veksles i den centralbank, der udstedte dem, i en ubestemt periode eller en meget lang periode (10 aar), efter at de er ophoert med at vaere gyldigt betalingsmiddel. Samme muligheder gaelder for moenter i en kortere periode. I forbindelse med overgangen til kontanter i 2002 kan det taenkes, at medlemsstaterne finder det hensigtsmaessigt at forlaenge denne periode i betragtning af den ekstraordinaere situation.

Med hensyn til pengesedlerne medfoerer gennemfoerelsen af artikel 52 om statutten for Den Europaeiske Centralbank (ECB), at de nationale centralbanker i overgangsperioden tilbyder gebyrfri omveksling af pengesedler fra et andet euroomraade mindst et sted. Det betyder, at borgere inden for euroomraadet har mulighed for at komme af med deres udenlandske pengesedler, inden de ophoerer med at vaere gyldigt betalingsmiddel.

I forbindelse med euroens indfoerelse er afskaffelsen af pengesedler og moenter inden for euroomraadet en velkendt og forudset begivenhed, der derfor ikke boer volde problemer for borgerne, som skal have tilstraekkelig tid til at komme af med deres nationale pengesedler og moenter.

(1) EFT L 139 af 11.5.1998.