SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2668/00

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(1. september 2000)

Om: Den tyske lovgivning om børnepenge i relation til forordning 1408/71

I mange tilfælde udbetaler de tyske myndigheder (Familiengeldkasse) ikke supplerende børnetilskud, hvis de to i Tyskland bosiddende forældre udøver lønnet virksomhed som grænsearbejdere i Nederlandene.

De tyske myndigheder støtter denne afgørelse på artikel 13 i forordning 1408/71 sammenholdt med § 65 i den tyske indkomstskattelov.

Dette problem gør sig også gældende for enlige kvinder, der bor i Tyskland og udøver lønnet virksomhed som grænsearbejdere i Nederlandene.

Er sådanne afgørelser i overensstemmelse med forordning 1408/71?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen i benægtende fald træffe for at løse disse problemer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. oktober 2000)

Det ærede medlem rejser et spørgsmål om de tyske myndigheder (Familiengeldkasse), der undlader at betale supplerende børnetilskud til forældre, som er bosiddende i Tyskland, men udøver lønnet virksomhed som grænsearbejdere i Nederlandene, og spørger, om dette er foreneligt med EU-lovgivningen.

EU-lovgivningen på socialsikringsområdet, især Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71(1) koordinerer, men harmoniserer ikke, de nationale socialsikringssystemer for at sikre, at vandrende arbejdstagere og deres familiemedlemmer ikke mister deres sociale beskyttelse, når de flytter inden for Fællesskabet.

I henhold til artikel 13 i ovennævnte forordning skal en person, der har lønnet beskæftigelse på en medlemsstats område, f.eks. Nederlandene, i princippet kun være omfattet af denne medlemsstats lovgivning, selv om han er bosat på en anden medlemsstats område, f.eks. Tyskland.

Med hensyn til familieydelser, som også omfatter børnetilskud, fastsættes det, at hvis familiemedlemmerne ikke bor i den medlemsstat, i henhold til hvis lovgivning den ansatte er forsikret, i dette tilfælde Nederlandene, har denne person ret til familieydelser, som om familiemedlemmerne var bosiddende i denne medlemsstat. Hvis retten til ydelser eksisterer i henhold til flere medlemsstaters lovgivning, er der bestemmelser, der sikrer, at ansatte får det højeste ydelsesbeløb i henhold til én af disse medlemsstaters lovgivning.

Imidlertid udelukkes retten til børnetilskud i Tyskland i henhold til den tyske indkomstskattelovs (Einkommenssteuergesetz) artikel 65, såfremt der består ret til sådanne ydelser uden for Tyskland.

Eftersom EU-lovgivningen kun koordinerer de nationale socialsikringssystemer, forbliver hver medlemsstat ansvarlig for sit eget socialsikringssystem og beslutter, hvilke ydelser der skal gives, betingelserne for støtteberettigelse og værdien af disse ydelser. Derfor ser der i dette tilfælde ikke ud til at være tale om uforenelighed med EU-lovgivningen.

(1) Sidste konsoliderede version: Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 om ændring og ajourføring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og af forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 EFT L 28 af 30.1.1997.