DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/526

(2004/C 78 E/0547)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3343/03

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(12. november 2003)

Om: Den europæiske menneskerettighedskonvention i forhold til tredjelande

Siden 1992 har EF i alle aftaler med tredjelande haft indføjet en klausul om overholdelse af menneskerettighederne. Der er, så vidt spørgeren er informeret, oprettet en række instrumenter, som EU anvender for at nå dette mål, for eksempel afvisning af at udstede visa til regimemedlemmer og indefrysning af værdier opsparet i EU-lande. Spørgeren, som er meget enig i nødvendigheden af at indskærpe, at menneskerettighedernes overholdelse er essentiel, samt i hensigtserklæringerne i betænkning om krænkelser af kvinders rettigheder og EU's internationale forbindelser A5-0334/2003, navnlig punkt I, 7, 8, 10 og 17, ønsker en redegørelse fra Kommissionen om, hvilke konkrete handlinger EU har truffet over for regimer, der ikke i deres lovgivning og administration overholder menneskerettighederne.

Ifølge Wienerkonventionen om traktatretten af 1969 har en stat — eller mellemstatslige organisationer som EU — ret til efter tredjeparters overtrædelse af vigtige aftalebetingelser at trække sig ud af en aftale. Der ønskes på denne baggrund ligeledes en redegørelse for, om dette er sket under henvisning til aftalernes krav om respekt for menneskerettighederne. Spørgeren er bekendt med, at EU har truffet foranstaltninger over for lande som Kenya, Nigeria, Zambia, Egypten, Pakistan, m.fl., hvorfor der ønskes set bort fra disse aftaler og alene redegjort for, hvorvidt der reelt er sket udtræden af indgåede aftaler med overtrædelse af menneskerettighedskonventionen som begrundelse.

Endelig ønskes der oplysning om antallet af afvisninger af udstedelser af visa til regimemedlemmer samt over antallet af indefrysninger af værdier i EU-lande, ligeledes med overtrædelsen af menneskerettighederne som begrundelse.

Kommissionen bedes redegøre for, hvilke konkrete handlinger, der er blevet udført efter vedtagelsen i 1992 om i alle EU's aftaler med tredjelande at indføje en klausul om respekt for menneskerettighederne.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(23. december 2003)

Kommissionen henviser til sit svar på den skriftlige forespørgsel E-2903/03 fremsat af Miet Smet (1).

Som supplement til dette svar vil Kommissionen gerne gøre opmærksom på, at menneskerettigheds-klausulen er et dynamisk instrument, som EU kan bruge positivt til at fremme menneskerettighederne med. Det er ikke meningen, at en grundlæggende klausul skal virke negativ eller være en straf. Formålet er tværtimod at skabe dialog og positive foranstaltninger, såsom fælles støtte til demokrati og menneskerettigheder, tiltrædelse, ratificering og gennemførelse af internationale menneskerettighedsinstrumenter, hvor disse mangler, og kriseforebyggelse gennem stabile og langsigtede forbindelser.

Det fremgår tydeligt af Kommissionens meddelelse af 1995 (2), at der en række foranstaltninger, som kan tages i brug i tilfælde af klausulbrud, dog med en bestemmelse om, at man ved anvendelsen af foranstaltningerne skal respektere princippet om, at straffen skal stå i forhold til bruddet. EU er aldrig trådt fuldstændig ud af en samarbejdsaftale, men nogen gange er aftalen blevet suspenderet.

Der gøres opmærksom på, at disse aftaler normalt ikke indeholder bestemmelser vedrørende udstedelsen af visa. Det er derfor ikke nødvendigt at suspendere en EU-aftale med et tredjeland for at nedlægge visaforbud. Det er et spørgsmål, som EU selv kan træffe beslutning som led i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. I praksis har der været nedlagt visaforbud mod repræsentanter fra Zimbabwe, Angola, Nigeria, Sudan og Zaire som en supplerende foranstaltning til suspensionen af Lomé-/Cotonou-aftalen med disse lande. EU har også nedlagt visaforbud mod Burma, Afghanistan, Belarus, Forbundsrepublikken Jugoslavien og Libyen, som slet ikke har nogen international aftale med EU.

Indefrysning af værdier har været praktiseret overfor Afghanistan, Burma, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Irak og Libyen, som heller ikke har indgået nogen aftale med EU endnu. Angola og Haiti, som har undertegnet Lomé-/Cotonou-aftalen, var genstand for en indefrysning af værdier som følge af en beslutning om at suspendere samarbejdet med disse lande i henhold til aftalen.

(1) Se side 441.

(2) Bilag 2 i meddelelsen fra Kommissionen om hvorledes overholdelsen af de demokratiske principper og menneskerettighederne indgår i aftalerne mellem fællesskabet og tredjelande indeholder en liste over, hvilke foranstaltninger der kan træffes i tilfælde af alvorlige brud på menneskerettighederne, KOM(95) 216 endelig udg.