SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0490/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(21. februar 2003)

Om: Dom i PerryLux-sagen

Af dommen af 11. september 2002 fra Retten i Første Instans i sag T-89/01 udleder jeg, at kommissionsformandens kabinet har haft kontakt til firmaet PerryLux, som har været involveret i bestikkelses- og bedrageriskandaler.

Dette fremgår af udtalelser fremsat af den stedfortrædende direktør for Kommissionens Sikkerhedskontor, der citeres i dommen, og ifølge hvilke han skal have haft til opgave at varetage denne kontakt.

Tidligere var det kun kendt, at den forhenværende kommissær Cresson havde haft kontakt til skandalefirmaet.

Kan Kommissionen oplyse hvorfor, og på hvis initiativ formandens kabinet havde kontakt til PerryLux?

Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den har truffet efter den nævnte dom for at få genoptaget sagen mod den stedfortrædende direktør for Sikkerhedskontoret?

Kan Kommissionen bekræfte at de betalinger, som hustruen til den stedfortrædende direktør for Sikkerhedskontoret har modtaget fra firmaet PerryLux uden nævneværdig modydelse, stammer fra bevillinger på Fællesskabets budget, som egentligt var bestemt til humanitære hjælpeoperationer, og derved blev misbrugt?

Har Kommissionen krævet, at hustruen til den stedfortrædende direktør for Sikkerhedskontoret skulle tilbagebetale disse midler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(10. juni 2003)

1. I første afsnit af forespørgslen antydes det, at den daværende kommissionsformands kabinet var involveret i korruptionsaffærer med PerryLux, og at dette kan udledes af dommen i sag T-89/01.

I den dom, som det ærede medlem henviser til, er der dog intet som helst holdepunkt for det ærede medlems insinuation, som Kommissionen derfor afviser kategorisk.

Kommissionen har undersøgt den nævnte dom meget omhyggeligt. I dommen står der ikke, at kommissionsformandens kabinet har haft kontakt til firmaet PerryLux, som har været involveret i bestikkelses- og bedrageriskandaler. Den eneste passage i dommen, som har nogen relation til denne påstand, er præmis 14, som er en del af sagsfremstillingen, men ikke en del af Domstolens konklusioner. I præmis 14 står der:

Den 12. januar 1999 blev sagsøger hørt i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 87. Under høringen udtalte sagsøger følgende: Jeg har forstået, at Kommissionen mener, at hr. Perry tilbød min hustru denne kontrakt på grund af min stilling ved Kommissionen.

Denne påstand chokerer mig dybt. Jeg anses ikke for at være en person, der indlader sig på noget sådant. Jeg har ingen forretningsmæssige forbindelser med hr. Perry . Under høringen blev sagsøger spurgt, om han havde haft nogen kontakt med hr. Perry efter udløbet af ansættelseskontrakten [dvs. hans hustrus kontrakt]. Sagsøger svarede, at han på anmodning af formandens kabinet og også privat havde haft lejlighedsvis kontakt, enten i form af telefonsamtaler eller i form af møder.

Kommissionen bestred kraftigt hr. W's påstand om, at han ikke havde nogen forretningsmæssige kontakter med hr. Perry, således som det fremgår af præmis 40-45 i dommen. Domstolen fandt dog ikke, at dette var tilstrækkeligt til at fastslå, at der forelå en interessekonflikt, som stred mod tjenestemandsvedtægtens artikel 14. Dette argument vedrørte dog ikke hr. W's påstand om, at han havde haft kontakt med hr. Perry på anmodning af formandens kabinet, og parterne drøftede ikke dette spørgsmål under forhandlingerne i retten. Kommissionen har ingen idé om, hvad hr. W bygger denne påstand på. Da der ikke er noget bevis, kan Kommissionen naturligvis ikke efterprøve det. Under disciplinærsagen fremkom der ingen oplysninger til støtte for denne påstand, og Kommissionen har heller ikke gennem sine egne kilder modtaget nogen oplysninger, som kunne støtte den.

Den udtalelse, der henvises til i forespørgslen, vedrører med andre ord en ubekræftet påstand, som er fremført af en tjenestemand og aldrig er blevet efterprøvet ved Domstolen. Det faktum, at påstanden nævnes (uden yderligere kommentarer) i en dom afsagt af Domstolen, er naturligvis ikke ensbetydende med, at den er sand. Den er nemlig fuldstændig ubegrundet. Dommen indeholder således intet element, der kan begrunde den påstand, der er fremført i forespørgslen. Hvis det ærede medlem mener, at hun har andre oplysninger, som kunne kaste lys over sagen, vil Kommissionen undersøge dem. Hvis hun ikke har nogen oplysninger, er der intet og har der aldrig været noget at undersøge.

2. Hvad spørgsmålet om en eventuel genoptagelse af disciplinærsagen angår, skal der, for så vidt angår ansættelsesmyndighedens konklusioner i afgørelsen i disciplinærsagen, sondres mellem de konklusioner, som Domstolen ophævede, og den konklusion, som den opretholdt.

Hvad de førstnævnte angår, er Domstolens afgørelse endelig udg. Som det ærede medlem vil vide, kan disse påstande derfor kun give anledning til en genoptagelse af disciplinærsagen, hvis der fremkommer nye forhold, der støttes af væsentlige beviser, jf. artikel 11 i bilag IX i vedtægten.

Med hensyn til den konklusion, som Domstolen opretholdt (overtrædelse af artikel 13 i vedtægten), kan Domstolen ikke og det forsøger den i øvrigt heller ikke at træde i ansættelsesmyndighedens sted for at fastsætte en passende sanktion. Domstolen var tvunget til at ophæve afgørelsen, da de øvrige konklusioner ikke var tilstrækkeligt bevist, men den overlod til ansættelsesmyndigheden at afgøre, om disciplinærsagen skulle genoptages med henblik på dette ene punkt (se dommens præmis 83), hvilket den faktisk er blevet.

3. Kommissionen kan meddele det ærede medlem, at resultaterne af den undersøgelse, som Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig gennemførte i PerryLux-virksomheden, er blevet videresendt til retsmyndighederne i Storhertugdømmet Luxembourg, og at der er indledt en retssag. Da sagen nu er sub judice, er Kommissionen ikke i stand til at udtale sig om den.

4. Den sidste del af forespørgslen beror helt klart på en fejllæsning af dommen. Det blev ikke påstået hverken under disciplinærsagen eller under retssagen, at fru W uretmæssigt havde modtaget penge af Kommissionen, som skulle have været anvendt til andre formål. Derimod blev det hævdet, at hr. Perrys virksomhed havde udbetalt penge til fru W (dvs. af virksomhedens egne midler), og at hr. W ved at undlade at angive dette havde bragt sig i et forpligtende forhold til hr. Perry, hvorved der kunne sættes spørgsmålstegn ved hans uafhængighed, og dermed havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11, 13 og 14 i vedtægten (se citaterne fra afgørelsen i dommens præmis 36 og 63). Kommissionen havde således ikke foretaget nogen uretmæssige udbetalinger, som kunne tilbagesøges f. eks. i henhold til artikel 85 i vedtægten (som under ingen omstændigheder gælder for fru W, da hun ikke er tjenestemand). Endvidere tages der i forespørgslen ikke hensyn til dommens præmis 74 og 75, hvor Domstolen tilbageviste Kommissionens argumenter med hensyn til fru W's efter Kommissionens opfattelse besynderlige ansættelsesforhold. Domstolen mente således, at der intet kritisabelt var ved aftalen mellem fru W og hr. Perry. Dommen er endelig, og, som det ærede medlem sikkert forstår, kan Kommissionen ikke træffe nogen foranstaltninger, som strider imod den. Det er derfor umuligt at tilbagesøge beløbet med den begrundelse, at det drejer sig om et uretmæssigt udbetalt beløb.

Kun hvis der dukker afgørende nye oplysninger op f.eks. i forbindelse med den i punkt 3 nævnte retssag som hidtil har været ukendte for Kommissionen og for Domstolen, vil Kommissionen ændre sin beslutning. Men denne retssag er endnu ikke afsluttet. Kommissionen ønsker at understrege, at den er gået ind i sagen som civil part, således at den kan tage yderligere skridt, hvis muligheden skulle opstå.