SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1474/02

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(27. maj 2002)

Om: Ændring af direktivet om investeringsservice

Hovedformålet med den foreslåede ændring af direktiv 93/22/EØF(1) skulle være atter at overdrage investeringsrådgivning til kreditforeningerne og værdipapirforhandlerne eller at stille højere kapitaliseringkrav. På denne måde ville finansieringsrådgivning, der hidtil er blevet betragtet som en supplerende tjenesteydelse, atter blive underlagt stærke gruppers kontrol, hvilket ville tvinge mange uafhængige konsulentvirksomheder til at lukke dørene og reducere millioner af sparerers ret til selv at foretage deres valg og vurderinger. Sparerne er dermed nødt til hovedsageligt at søge råd hos banker og finansieringsvirksomheder og til underhånden at nære formueforvaltningsindustrien (der ikke i de senere år har udmærket sig ved de opnåede resultater).

Det er indlysende, at små forvaltningsvirksomheders aktiviteter for at beskytte forbrugerne bør opfylde strenge krav og være i overensstemmelse med de parametre, som tilsynsmyndighederne let kan kontrollere.

1. Betragter Kommissionen ikke hvis den kan bekræfte, at hovedformålet er det ovenfor beskrevne, også efter de to høringer om denne ændring de facto-restriktionerne for markedet for finansielle tjenester som noget negativt?

2. Hvorfor tager den ikke hensyn til den yderst fortjenstfulde rolle, som uafhængige konsulentvirksomheder spiller for investorernes frie valg, ved at indføre passende regler til øget beskyttelse af sparerne uden dermed at diskriminere de små uafhængige virksomheder?

3. Mener den ikke, at de erfaringer, der er gjort i de seneste år viser, at de store finansieringsinstitutter har tendens til at anbefale værdipapirer ejet af deres egne holdingselskaber og af deres egne partnere og kunder og på denne måde giver næring til en åbenlys interessekonflikt? (Har ENRON-sagen ikke lært os noget?)

4. Mener den derimod ikke, at det er nødvendigt at fastlægge bestemmelser, der forbyder denne interessekonflikt for at forhindre, at et net af holdingselskaber kontrollerer bank- og finansieringssystemet og, takket være en begrænsning af de små konsulentvirksomheders aktiviteter, udelukkende favoriserer de store grupper?

5. Bør den ikke træffe foranstaltninger til beskyttelse af investorerne ved at sikre dem mulighed for at benytte sig af en bred vifte af tjenester i stedet for i realiteten at reducere deres marked?

(1) EFT L 141 af 11.6.1993, s. 27.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(8. juli 2002)

1. For at kunne sørge for en funktionsdygtig lovgivningsramme til fremme af investorernes tillid og til udvikling af investeringsaktiviteter på et fælles europæisk grundlag har Kommissionen ment, at det var hensigtsmæssigt at rejse spørgsmålet, om investeringsrådgivning skulle medtages som en kernetjeneste i direktivet om investeringsservice (DIS). Hvis investeringsrådgivning medtages i direktivet som en service, ville det også indebære en anerkendelse af investeringsrådgivning som en selvstændig og stadig vigtigere finanstjeneste, der udøves adskilt fra bank- og mæglervirksomhed.

De vigtigste følger, hvis investeringsrådgivning medtages i direktivet om investeringsservice, ville være, at:

- der ville blive stillet krav til de retlige enheder (herunder også fysiske personer), der yder investeringsrådgivning som deres vigtigste/eneste aktivitet, om en licens som investeringsfirma, som defineret i direktivet om investeringsservice, mens disse enheder i øjeblikket er underkastet særlige nationale ordninger

- firmaer, som yder investeringsrådgivning på individuelt grundlag, så ville være i stand til at drive virksomhed på tværs af grænser/med fjerntboende kunder i hele EU udelukkende under kontrol af deres hjemlands myndigheder. I øjeblikket er fordelen ved et DIS-pas forbeholdt banker og investeringsfirmaer, der yder de eksisterende kernetjenester

- det ville blive et krav til investeringsrådgivere, at de først skulle have en autorisation og overholde de aktuelle forpligtelser, der pålægges i direktivet om investeringsservice. Det er berettiget med rimelige og passende overvågningsbestemmelser for at sikre investorerne mod risikoen for dårlig rådgivning eller uprofessionel/uetisk adfærd hos rådgiverne. Ved en medtagelse af rådgivning i DIS (direktivet om investeringsservice) ville investorerne især få en grundlæggende beskyttelse med hensyn til adfærdsregler, når de (ved hjælp af kommunikationsteknologi) handler med rådgivere, der har en autorisation eller er bosat i en anden medlemsstat.

- medtagelsen af rådgivning som en service under direktivet om investeringsservice kunne medføre, at specialiserede rådgivere blev omfattet af Rådets direktiv 93/6/EØF af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag(1). Kommissionen er klar over, at dette giver anledning til bekymring hos mindre likvide specialiserede rådgivere, som eventuelt skal fremskaffe kapitalreserver for første gang. Det er i øjeblikket ikke muligt at fastslå, hvor omfattende denne belastning vil kunne blive(2). Kommissionen har i sine reviderede retningslinjer erkendt behovet for at sikre passende krav til rådgivere om kapital, hvor man tager hensyn til det (begrænsede) omfang af investorernes risici i forbindelse med investeringsrådgivningen, før man overvejer at inddrage investeringsrådgiverne under dækningsområdet for direktivet om investeringsservice/direktivet om kapitalgrundlag. Følgerne for små/specialiserede investeringsfirmaer af at være underkastet forpligtelserne i direktivet om kapitalgrundlag vil indgå som et vigtigt element i fremtidige høringer og i finpudsningen i forbindelse med gennemgangen af direktivet om kapitalgrundlag.

Under hensyntagen til ovennævnte betragtninger har man i høringsdokumenterne om ændring af direktivet om finansieringsservice (offentliggjort i marts 2002) fremsat forslag om en eventuel medtagelse af investeringsrådgivning som en kernetjeneste i DIS. Kommissionen er ved at se meget nøje på alle de synspunkter, der er kommet til udtryk i forbindelse med dette forslag, inden den tager en omhyggeligt overvejet beslutning om dette punkt.

2. Den (eventuelle) indførelse af investeringsrådgivning som en kernetjeneste i DIS sker i erkendelse af den stigende betydning af investeringsrådgivning som støtte for europæiske investorer. Dette skridt ville medvirke til at skabe en lovgivningsramme, der behandler risiciene for investorerne inden for dette specielle område på en afpasset og fleksibel måde. Kommissionen er enig i, at denne lovgivningsramme ikke bør pålægge investeringsrådgiverne ubegrundede eller meget tyngende krav.

De foreslåede bestemmelser i DIS vil ikke diskriminere små og uafhængige rådgivere. En ajourføring af DIS vil tværtimod kræve større tilpasninger af banker/værdipapirhuse, som kombinerer investeringsrådgivning med andre investeringstjenester. Med den ajourførte DIS vil der især komme krav til sådanne virksomheder om en stærkere styring af interessekonflikter og muligheder for indsigelse for at sikre, at investorens interesser går forud for alt andet, når der gives rådgivning.

3. Som anført ovenfor vil det ajourførte DIS styrke de bestemmelser, der er udarbejdet for at sikre, at ejerinteresser i en finansiel institution med flere funktioner ikke påvirker den personlige rådgivning, der gives kunderne, negativt med hensyn til kvalitet og objektivitet i forbindelse med salget/betingelserne for salget af finansielle værdier. Det er blevet foreslået, at sådanne retlige enheder skulle udarbejde effektive tiltag for at kunne fungere upartisk i disse interessekonflikter. Når interessekonflikter ikke kan klares på denne måde, skal en bank/et investeringsfirma, som kombinerer rådgivningsydelser med andre aktiviteter på en sådan måde, at det giver anledning til eventuelle interessekonflikter, gøre kunden/den potentielle kunde opmærksom på disse konflikter ved indledningen af kundeforholdet. I de vejledende dokumenter foreslås det endvidere, at hvor ordninger til løsning og/eller afklaring af problemet ikke er nok til at sikre en rimelig tillid til, at konflikter ikke vil skade kundernes interesser, skal investeringsvirksomheden afstå fra at have forretninger med kunden/den potentielle kunde.

4. Kommissionen mener ikke, at den reelle virkning af retningslinjerne vil betyde en styrkelse af investeringsrådgivningen i store altomfattende serviceydere på bekostning af små uafhængige rådgivere.

I lyset af de overvejelser, der er gjort i forbindelse med de tidligere omtalte spørgsmål, mener Kommissionen, at medtagelsen af rådgivning som en service i DIS, der underkastes en tilpasset kapitalgrundlagsordning, kan:

- sikre en sammenhængende og effektiv europæisk ramme for regulering af de specifikke risici for investorer, som hænger sammen med en personlig investeringsrådgivning

- gøre specialiserede og små investeringsrådgivere i stand til at konkurrere på samme lovgivningsvilkår som universelle serviceydere og give de førstnævnte fordelen af et enkelt pas, når de handler med kunder i andre medlemsstater

- stramme de bestemmelser, der gælder for universelle serviceydere, for at sikre, at de giver en rådgivningsservice på samme niveau som specialiserede rådgivere, når det gælder objektivitet og upartiskhed.

Slutresultatet burde være at give specialiserede rådgivere en styrket rolle som en integreret del af den erhvervsinfrastruktur, som bidrager til en blomstrende aktiekultur i EU.

5. Jf. punkt 1-4.

(1) EFT L 141 af 11.6.1993.

(2) Et vist niveau for startkapitalen vil være nødvendig. Eksisterende krav om kapitalgrundlag vedrørende handelsbeholdnings/egenbeholdningsengagementer vil ikke gælde for specialiserede rådgivere, der ikke gennemfører handler eller opbevarer kunders midler/værdier. En ny afgift for operationelle risici kunne blive indført for alle banker og investeringsfirmaer i forbindelse med den nuværende ajourføring af bestemmelserne om kapitalkrav.