SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3879/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (5. december 1997)

Om: Groenbog om forbindelserne mellem EU og AVS-landene

Der henvises til »Groenbog om forbindelserne mellem Den Europaeiske Union og AVS-landene paa taersklen til det 21. aarhundrede - udfordringer og muligheder for et nyt partnerskab« (KOM(96)0570).

Det er noedvendigt at indfoere staerkere politiske forbindelser mellem EU og AVS-landene for at give partnerskabet en ny betydning og samtidig tilpasse samarbejdsordningen, saaledes at man kan fremme en aabning af disse landes internationale samhandel. Der skal indfoeres nye samarbejdsformer og tilrettelaegges en mere aktiv deltagelse fra ikke-statslige organers side. Desuden kunne den fremtidige partnerskabsaftales geografiske omfang aendres, da det er noedvendigt at indtage en mere konsekvent og bedre koordineret stillingtagen til AVS-landene.

Kommissionen anmodes om at forny konventionen, saaledes at der i stoerre grad tages hensyn til den geografiske uensartethed og forskellene i udviklingsniveauet.

Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af João de Deus Pinheiro paa skriftlige forespoergsler E-3879/97, E-3880/97, E-3881/97 og E-3882/97 (28. januar 1998)

Det konkrete svar paa det aerede medlems spoergsmaal er ja. Kommissionen vil bruge forskellige fremgangsmaader: Samarbejdets principper og prioriteringer vil blive afpasset efter partnerlandets udviklingsstade, dets behov og dets udviklingsstrategi paa lang sigt. I den forbindelse vil de mindre avancerede lande, indlandsstater og oe-stater blive viet saerlig opmaerksomhed.

Ud fra den betragtning, at det var noedvendigt at goere sig grundige overvejelser om forbindelserne mellem EU og landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS), og at den kommende fornyelse af Lomé-konventionen ville vaere en passende lejlighed hertil, offentliggjorde Kommissionen sidste aar »groenbogen om forbindelserne mellem Den Europaeiske Union og AVS-landene paa taersklen til det 21. aarhundrede - udfordringer og muligheder for et nyt partnerskab« ((KOM(96) 570. )). Paa grundlag af dette dokument, som afgraensede de vigtigste spoergsmaal og valgmuligheder i fremtiden, satte Kommissionen en omfattende offentlig debat i gang med en lang raekke bidrag og manifestationer - moeder og seminarer afholdt paa initiativ af Kommissionen, spontane initiativer fra ikke-statslige organisationer (ngo'er), sammenslutninger, repraesentanter for den private sektor, faglige organisationer samt droeftelser i Europa-Parlamentet og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg.

Paa baggrund af denne debat og i lyset af de forslag og synspunkter, der er fremsat i loebet af debatten, har Kommissionen forelagt et dokument med de politiske hovedlinjer for forhandlingerne ((KOM(97) 537. )), der skal tjene som grundlag for forberedelserne til forhandlingsdirektiverne.

Mht. en kommende aftales geografiske daekning foreslaar Kommissionen at opretholde konventionens globale geografiske daekning, samtidig med at man indfoerer princippet om differentiering. Det er nemlig for det foerste Kommissionens opfattelse, at den solidaritsvilje, som partnerlandene i AVS-gruppen gav udtryk for under droeftelserne og som blev bekraeftet ved AVS-statschefernes topmoede i Libreville, boer respekteres. For det andet synes det at vaere oenskeligt at indfoere differentieringsprincippet med udgangspunkt i de regionale saerkendetegn og udsigterne til regional integration for partnerlandene samt hvert enkelt partnerlands udviklingsstade.

Mht. oekonomiske og kommercielle forbindelser foreslaar Kommissionen en fremgangsmaade, der forfoelger tre maalsaetninger: stoette til AVS-landene, saa de gradvis kan integreres i verdensoekonomien og tage del i samhandelen og de private investeringer; en styrkelse af den europaeiske tilstedevaerelse i AVS-oekonomierne: en opfordring til AVS-landene om at samarbejde med EU i de internationale oekonomiske og kommercielle forhandlinger.

I den forbindelse forekommer to former for overvejelser afgoerende: dels skal der tages hensyn til den politiske vilje hos AVS-landene til regional integration, dels skal man tilpasse fremgangsmaaden til situationen i de mindre avancerede lande, over for hvilke den unilaterale praeferenceordning skal opretholdes, eller endog forbedres, som led i viderefoerelsen af den handlingsplan, der blev vedtaget paa moedet i Verdenshandelsorganisationen (WTO) i Singapore.

For at naa disse maalsaetninger kunne man forestille sig aftaler paa regional basis, som dels tager form af oekonomiske partnerskabsaftaler med det formaal gradvis at indfoere frihandelszoner i overensstemmelse med WTO og med den faelles landbrugspolitik, dels midlertidige aftaler om oekonomisk samarbejde, som konsoliderer AVS-landenes adgang til det europaeiske marked og indfoerer et element af gensidighed for saa vidt angaar den europaeiske eksport til AVS-markederne Disse aftaler vil i saa fald indeholde bestemmelser om udvikling af samarbejdet paa handelsrelaterede omraader.

Mht. det finansielle og faglige samarbejde er noegleordene i groenbogen effektivitet, forenkling og differentiering. Disse principper har Kommissionen lagt til grund i sit dokument om retningslinjerne for forhandlingerne, hvori der tales om en fundamental aendring af retningslinjerne for gennemfoerelse af det finansielle og faglige samarbejde. Formaalet er at skabe en stoerre effektivitet og en hoejere grad af fleksibilitet i systemet for bedre at kunne imoedekomme de hurtigt skiftende behov. Den nye konvention vil ogsaa skulle vaere lettere tilgaengelig for de decentraliserede aktoerer. Kommissionen foreslaar bl.a. at mindske antallet af instrumenter og igen give programlaegningen og saaledes dialogen om de forskellige politikker en central rolle.

Droeftelserne om maalsaetninger og prioriteringer i EU's udviklingspolitik har faaet Kommissionen til at foreslaa, at samarbejdet koncentreres om bekaempelse af fattigdommen som led i en integreret strategi, der saavel bygger paa faktorer som oekonomisk vaekst, den sociale og miljoemaessige dimension som paa udviklingens institutionelle aspekter. Desuden boer der etableres en snaever forbindelse mellem den styrkede politiske dimension og samarbejdet; i den forbindelse vil forebyggelse af voldsomme konflikter og noedvendigheden af at behandle de dybereliggende aarsager hertil ligeledes kunne oeve indflydelse paa, hvordan de forskellige foranstaltninger prioriteres. Disse foranstaltninger, som der ikke kan gives en fuldstaendig fortegnelse over, har tre hovedmaalsaetninger: stoette til fremme af vaekst, konkurrenceevne og beskaeftigelse; den sociale og kulturelle dimension; regional integration. Desuden har man defineret tre tvaergaaende principper: kapacitetsudvikling, bl.a institutionsopbygning; systematisk hensyntagen til koensspoergsmaal og mindskelse af forskellene mellem maend og kvinder; bevarelse af naturressourcer og miljoe.