SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0881/98 af Nikitas Kaklamanis (UPE) til Kommissionen (26. marts 1998)

Om: Opkaldsnumre for politi, brandvaesen og ambulancer i EU-landene

Det er en kendt sag, at der i medlemsstaterne kan noteres forskelle med hensyn til opkaldsnumrene for politi, brandvaesen og ambulancer. Denne manglende overensstemmelse skaber problemer for de EU-borgere, der er paa ferie eller i arbejds medfoer befinder sig i en anden medlemsstat, og som, fordi de ikke kender de noedvendige telefonnumre for at kunne foretage disse noedopkald i det land, de befinder sig i, ikke hurtigt kan tilkalde politiet, brandvaesnet eller ambulancen. Kommissionen bedes besvare foelgende:

Agter Kommissionen at tage et initiativ til at harmonisere telefonnumrene for noedopkald i de enkelte medlemsstater, hvilket ville lette samtlige borgere, der ikke laengere vil vaere noedt til at bruge kostbar tid paa at finde de noedvendige numre samtidig med, at menneskeliv er i fare?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann (15. maj 1998)

Det aerede medlem understreger behovet for et faelles europaeisk opkaldsnummer i forbindelse med noedhjaelpstjenesterne. Dette behov blev rent faktisk allerede erkendt af Europa-Parlamentet og andre instanser helt tilbage til begyndelsen af 1990'erne.

Som svar herpaa vedtog Raadet den 29. juli 1991 sin beslutning nr. 91/396/EOEF ((EFT L 217 af 6.8.1991, s. 31. )) om indfoerelse af et faelles europaeisk alarmnummer. Med denne beslutning kraeves det af medlemsstaterne, at de soerger for at indfoere nummer »112« i de offentlige telefonnet saavel som i de kommende fremtidige »ISDN-net« og »offentlige mobiltjenester« som det eneste europaeiske noedhjaelpskaldenummer. Med denne beslutning aabnedes der mulighed for parallel ivaerksaettelse heraf sideloebende med de nugaeldende, allerede eksisterende alarmnumre.

Skoent det i denne beslutning specificeredes naermere, at det eneste faelles europaeiske alarmnummer skulle vaere indfoert senest pr. 31. december 1992, aabnedes der dog heri ogsaa mulighed for fravigelser, saafremt denne dato ville vaere umulig eller for bekostelig at overholde (indtil den 31. december 1996). Da den praktiske gennemfoerelse af det faelles alarmnummer i visse tilfaelde kraevede en omfattende omstrukturering af de enkelte landes nationale nummereringsplaner, som er en meget indviklet og tidkraevende operation, anmodede en raekke medlemsstater da straks om en saadan dispensation.

Kommissionen har paa naermere hold fulgt omsaetnings- og ivaerksaettelsesprocessen med hensyn til Raadets beslutning nr. 91/396/EOEF i samtlige medlemsstater og har indbragt dette spoergsmaal for Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender ved flere forskellige lejligheder (den 12. februar 1995, den 22. november 1995, samt den 9.-13. juni 1997). Der indledtes overtraedelsesprocedurer sidste aar (1997) mod tre medlemsstater (nemlig Portugal, Spanien og Graekenland), som endnu ikke havde indgivet nogen officiel meddelelse om deres paagaeldende nationale gennemfoerelsesforanstaltninger. Efter notifikationen af de enkelte medlemsstaters gennemfoerelsesforanstaltninger stod det klart, at problemerne med gennemfoerelsen i praksis var blevet loest for to af disse medlemsstaters vedkommende (Portugal og Spanien). Som foelge heraf er de tilsvarende overtraedelsesprocedurer blevet indstillet. Graekenland har imidlertid endnu ikke meddelt nogen forholdsregel i denne henseende.

Med undtagelse af den enlige medlemsstat, der endnu ikke har omsat Raadets beslutning i praksis, kender Kommissionen intet til, at der skulle vaere opstaaet problemer med hensyn til gennemfoerelsen af alarm-kaldenummer »112« i hele Europa.

Kommissionen vil fortsat overvaage dette sagskompleks paa naermeste hold og i givet fald om noedvendigt traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa at sikre, at det faelles noedopkaldsnummer kommer til at gaelde for hele Faellesskabet.