ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0842/00

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(21. marts 2000)

Om: Erika-katastrofen og erstatningsansvar for miljøskader

I forbindelse med parlamentsforhandlingerne den 2. marts 2000 om skriftlig forespørgsel om Erika bad jeg kommissær Fischler oplyse,

1. hvor stor sandsynlighed han mente der var for at opnå kompensation fra ejerne af såvel skibet som lasten i overensstemmelse med Parlamentets tidligere krav, og

2. om Kommissionens forslag til direktiv om erstatningsansvar for miljøskader vil omfatte hændelser af denne art inden for søfarten og således fremover sikre, at princippet om at forureneren betaler håndhæves strengt.

Kommissæren besvarede ikke disse to spørgsmål.

Vil Kommissionen derfor venligst gøre det nu?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. maj 2000)

1. Erstatningen til ofrene for Erika-katastrofen reguleres af to internationale konventioner: den internationale konvention af 1969 om det privatretlige ansvar for skader ved olieforurening, som ændret ved protokollen af 1992, og den internationale konvention af 1971 om en international fond til erstatning for skader forårsaget af olieforurening, som ændret ved protokollen af 1992. I henhold til disse konventioner kan ofrene få erstatning, uden at de behøver at påvise fejl eller forsømmelighed fra skibsejerens side

samt uden at skulle være afhængige af skibsejerens solvens (ejere af tankskibe er underlagt en tvungen forsikring). Det er derfor muligt at få erstatning, der dog er begrænset til visse maksimumsbeløb. Skibsejerens maksimale erstatningspligt er på 13 mio. EUR p.g.a. Erikas relativt lille størrelse. Der kan ydes yderligere erstatning op til 185 mio. EUR fra fonden, som finansieres i fællesskab med de virksomheder, der køber olie. Hvis erstatningskravene overstiger dette beløb, vil alle krav blive reduceret forholdsmæssigt. Om dette vil være tilfældet med Erika er endnu uvist. Erika-ofrenes chancer for at opnå fuld erstatning er øget stort som følge af Total-Finas og den franske regerings afståelse fra at ikke at gøre krav gældende for deres tab, før alle andre skadelidte har fået erstatning.

2. Hvidbogen om erstatningsansvar for miljøskader(1) behandler de nuværende internationale regler for erstatningsansvar i punkt 4.8. Generelt bemærkes det, at forholdet mellem Fællesskabets regler for erstatningsansvar og de internationale konventioner om erstatningsansvar skal ligge mere klart. I tilfælde af olieforurening henvises til en meddelelse fra Kommissionen om olietankskibes sikkerhed(2), der blev vedtaget af Kommissionen den 21. marts 2000, og som gennemgår en række mulige foranstaltninger til forbedring af de nuværende regler for ansvar og erstatning ved olieforurening. Der vil blive forelagt endnu en meddelelse med mere præcise forslag om dette i løbet af året.

(1) KOM(2000) 66 endelig udg.

(2) KOM(2000) 142 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0697/00

af Hubert Pirker (PPE-DE) til Kommissionen

(17. marts 2000)

Om: Europa-Parlamentets beslutning af 15. april 1999 om periodisk rapport fra Kommissionen om Sloveniens fremskridt mod tiltrædelse (1998)

I sin erklæring og henstilling (af 18.3.1999) opfordrede Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Slovenien den slovenske regering til at ophæve stadig gældende love og dekreter fra 1945 og 1946, for så vidt som de vedrører fordrivelsen af enkelte befolkningsgrupper i det tidligere Jugoslavien.

Kan Kommissionen meddele, om den har ført drøftelser med Republikken Sloveniens regering om disse love og dekreter, og hvordan den påtænker at tage hensyn til dette krav fra Europa-Parlamentet som led i tiltrædelsesforhandlingerne?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen på skriftlige forespørgsler E-0697/00 og E-0698/00

(2. maj 2000)

Kommissionen vurderede i sin udtalelse fra juni 1997 om Sloveniens ansøgning om medlemskab af Unionen, at Slovenien opfylder de politiske kriterier, der blev fastlagt i København, og at Slovenien har etableret stabile institutioner, som sikrer demokratiet, retsstatsprincippet, menneskerettighederne og respekten for og beskyttelsen af mindretal.

Slovenien har forpligtet sig til at opfylde kriterierne om respekt for retsstatsprincippet og tilslutning til menneskerettighedsprincipperne. AVNOJ-beslutningerne blev imidlertid vedtaget og gennemført før grundlæggelsen af fællesskaberne og er en rest af lovgivningen i den tidligere Socialistiske Republik Jugoslavien. Processen i forbindelse med tilbagelevering af ejendom fortsætter.

Kommissionen er opmærksom på, at tilbageleveringen af ejendom forløber meget langsomt i Slovenien. Den følger processen som led i sine bilaterale forbindelser med Slovenien. Kommissionen kan imidlertid ikke gribe direkte ind i dette spørgsmål. Det fremgår udtrykkelig af artikel 295 (tidligere artikel 222) i EF-traktaten, at traktaten ikke berører de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1589/00

af Martin Callanan (PPE-DE) til Kommissionen

(19. maj 2000)

Om: Konkurrence

Mener Kommissionen ikke, at princippet om fælles udnyttelse i turistplanlægningsloven for De Kanariske Øer, artikel 38, stk. 4, klart er i strid med konkurrencereglerne, for så vidt som:

1. turistaktiviteter i boliger med overnatningsmuligheder skal gennemføres i overensstemmelse med principperne for fælles udnyttelse,

2. udtrykket fælles udnyttelse i henhold til denne lov skal forstås som krav om at godkende navnet på ét selskab pr. kompleks, for så vidt angår turistmæssig udnyttelse?

(Loven forbyder faktisk individuelle ejere at fastsætte prisen på udlejning af deres bolig og straffer desuden de ejere, der ønsker at benytte ejendommen til eget brug).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(20. juni 2000)

Det ærede medlem henviser til en del af lovgivningen for De Kanariske Øer. Så vidt det er Kommissionen bekendt, er der tale om lov nr. 7/1995 af 6. april 1995, som vedrører visse regler om turistservice på De Kanariske Øer. Det ærede medlem vil vide, om Kommissionen anser en bestemt regel for at være klart i strid med Fællesskabets konkurrenceregler. Den pågældende regel fastlægger i princippet, at udlejning af lejligheder i et og samme kompleks til turister er underlagt den samme ledelse og visse fælles bestemmelser. Formålet med reglen er tilsyneladende at garantere turisterne service af høj kvalitet. Imidlertid synes prisfastsættelse og lignende kommercielle aspekter ikke at være omfattet af denne koordinering.

Fællesskabets konkurrenceregler (EF-traktatens artikel 81 og 82 (tidl. artikel 85 og 86)) forbyder aftaler mellem virksomheder, som begrænser konkurrencen (f.eks. prisaftaler mellem konkurrenter), og misbrug af en dominerende stilling. Kommissionen kan henholdsvis på baggrund af EF-traktatens artikel 10 (tidl. artikel 5) eller i forbindelse med offentlige virksomheder og virksomheder med eksklusive rettigheder på baggrund af EF-traktatens artikel 86 (tidl. artikel 90) kombineret med en af de ovennævnte artikler endda gribe ind i tilfælde, hvor en medlemsstat påtvinger eller opfordrer til en sådan adfærd. Det skal imidlertid understreges, at Fællesskabets konkurrenceregler kun kan anvendes, såfremt den formodentlige begrænsning af konkurrencen kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne mærkbart.

Kommissionen er villig til at undersøge alle modtagne klager, men kan på grund af manglende detaljer ikke tilslutte sig det ærede medlems opfattelse af, at den pågældende regel er klart i strid med Fællesskabets konkurrenceregler. Ifølge de tilgængelige oplysninger er det snarere tilfældet, at loven ikke synes at medføre en konkurrencebegrænsende adfærd, som vil udgør en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1764/00

af Glyn Ford (PSE) til Rådet

(5. juni 2000)

Om: Pressefrihed i Rusland

Mener Rådet, at den ransagelse, som FSB (KGB) gennemførte af den uafhængige MediaMost Press Group's kontorer, er tegn på et nyt klima 10 år efter Berlin-murens fald og nogle år efter afskaffelsen af kommunismen i Rusland?

Er Rådet bekymret over dette angreb på pressefriheden mod MediaMost og dens tv-station NTV, hvis bestyrelsesformand ligeledes er en højtstående leder af det jødiske samfund i Rusland?

Vil Rådet være rede til at opfordrer Ruslands præsident Putin til at garantere udtryksfriheden og fordømme en sådan fremgangsmåde, der er uacceptabel i en stat, som respekterer lovgivningen, er medlem af Europarådet og en dag håber at blive medlem af EU?

Svar

(26. september 2000)

Rådet har med bekymring noteret sig den ransagelse, som FSB har foretaget af MediaMost Press Group's kontorer. Rådet har gentagne gange over for de russiske myndigheder, især på topmødet mellem EU og Rusland den 29. maj, understreget, at mediefrihed og -uafhængighed er en væsentlig komponent i ethvert demokratisk, frit og åbent samfund. Respekt for de grundlæggende demokratiske principper er en hjørnesten i partnerskabet mellem EU og Rusland og et væsentligt element af partnerskabs- og samarbejdsaftalen.

Støtte til konsolidering af de russiske offentlige institutioner, især dets udøvende, lovgivende og dømmende organer, i overensstemmelse med demokratiske principper er blandt de vigtigste mål for EU's fælles strategi over for Rusland. Rådet vil fortsat støtte demokratiske reformer i Rusland og nøje følge udviklingen på dette område, især med hensyn til mediefrihed.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2052/00

af Jeffrey Titford (EDD) til Rådet

(27. juni 2000)

Om:Forbud mod politiske partier

Jeg er blevet gjort opmærksom på det europæiske charter om grundlæggende rettigheder. Artikel 17 har overskriften Forsamlings- og foreningsfrihed og omhandler retten til fredelige forsamlinger, herunder retten til at danne og indmelde sig i fagforeninger eller politiske partier.

Mit parti støtter hele denne artikel, da vi tror på, at der i alle samfund må være størst mulig garanti for retten til fredelige forsamlinger, retten til at danne og indmelde sig i fagforeninger og retten til af danne politiske partier.

Ikke desto mindre vedtog Europa-Parlamentet for nylig forslag til drøftelse på regeringskonferencen senere på året om beføjelser til at forbyde politiske partier, som Jörg Haiders Frihedsparti i Østrig. Vil Rådet oplyse, hvordan EU kan overveje at forbyde nogen politiske partier, når dette netop ville være et grundlæggende brud på den foreslåede artikel 17 i det foreslåede europæiske charter?

Vil Rådet nu opgive alle forslag om forbud af politiske partier i EU?

Svar

(10. oktober 2000)

Rådet har aldrig drøftet det ærede parlamentsmedlems spørgsmål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2070/00

af Roger Helmer (PPE-DE) til Kommissionen

(27. juni 2000)

Om: Tekstilvarer og kniplinger i EU og Tyrkiet

Investerer Den Europæiske Union i betydeligt omfang i tyrkiske tekstilvarer i bekræftende fald, sker dette på bekostning af tekstilindustrien i andre medlemsstater? Har EU planer om en yderligere forøgelse af de budgetmidler, der stilles til rådighed til investering i tekstilindustrien i Tyrkiet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(19. september 2000)

Der er ikke over fællesskabsbudgettet foretaget nogen som helst investeringer i tekstilindustrien i Tyrkiet.

Rådet og Parlamentet har forhandlinger i gang om et forslag til Rådets forordning om iværksættelse af foranstaltninger til økonomisk og social udvikling i Tyrkiet(1). Den 14. juni 2000 vedtog Rådet en fælles holdning. Udkastet til forordning omhandler bl.a. bistand til modernisering af industrien i Tyrkiet.

For så vidt angår spørgsmålet om konkrete foranstaltninger til fordel for tekstilindustrien i Tyrkiet, henvises det ærede medlem til Kommissionens svar på Nicholas Cleggs skriftlige forespørgsel E-1921/00(2).

(1) EFT C 408 af 29.12.1998.

(2) EFT C 72 E af 6.3.2001, s. 149.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0927/00

af Adriana Poli Bortone (UEN) til Kommissionen

(25. marts 2000)

Om: Markedsføring af druesaft (GD Konkurrence)

I øjeblikket findes der ingen begrænsning på EF-plan vedrørende indholdet af naturlig glycerol i druesaft.

Den eneste begrænsning (forordning (EF) 822/87)(1) vedrører alkoholindholdet i slutproduktet.

En privat tysk institution, GFL (Gesellschaft für Lebensmittelforschung mbH i Berlin), påpeger derimod, at der i italiensk produceret druesaft findes et glycerolindhold, der er højere end det tilladte niveau.

Denne stillingtagen fra GFL medfører en ikke-toldmæssig hindring for den fri samhandel inden for EU, hvilket er i åben modstrid med principperne for det fælles marked.

Kan Kommissionen oplyse, om den agter hurtigt at intervenere for at undgå, at markedsføringen af italiensk produceret druesaft rent faktisk forhindres på det tyske marked?

(1) EFT L 84 af 27.3.1987, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(10. maj 2000)

Produktionsforhold og markedsføring af frugtsaft og visse lignende produkter er fastlagt i Rådets direktiv 93/77/EØF af 21. september 1993(1). I direktivets artikel 1 defineres blandt andet frugtsaft og frugt. Der er ikke fastsat nogen maksimalgrænseværdi for glycerol i druesaft. Tilsætning af glycerol til frugtsaft er ikke tilladt.

Den private tyske institutions udtalelse er hverken af officiel eller nogen lovgivningsmæssig værdi med hensyn til druesaftens overholdelse af fællesskabsreglerne for markedsføring.

De tyske myndigheder har ikke oplyst Kommissionen om særlige foranstaltninger til begrænsning eller hindring af markedsføring af italiensk druesaft på det tyske marked. Kommissionen har derfor henvendt sig til de pågældende myndigheder for at få klarlagt detaljerne i denne sag. I givet fald vil Kommissionen behandle sagen i henhold til den procedure, der er fastlagt i artikel 226 (tidl. artikel 169) i EF-traktaten.

(1) EFT L 244 af 30.9.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1141/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. april 2000)

Om: Hvidbog om fødevaresikkerhed og en europæisk fødevaremyndighed

I januar 2000 offentliggjorde Kommissionen sin hvidbog om fødevaresikkerhed (KOM(1999) 719 endelig). Kapitel 4 vedrører oprettelse af en europæisk fødevaremyndighed. Kapitel 5 omhandler lovgivningen om fødevaresikkerhed.

Der vil blive udarbejdet et forslag til en generel ramme for de områder, der ikke er dækket af specifikke harmoniserede bestemmelser (på disse områder gælder indtil videre princippet om gensidig anerkendelse).

Vil Kommissionen fremsætte forslag om ny horisontal lovgivning? Er i benægtende fald de gældende bestemmelser vedrørende gensidig anerkendelse af produkter fyldestgørende på trods af intensive og tidskrævende procedurer?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne på skriftlige forespørgsler E-1122/00, E-1127/00, E-1128/00, E-1140/00, E-1141/00, E-1142/00, E-1143/00, E-1144/00, E-1145/00, E-1146/00, E-1147/00, E-1148/00, E-1150/00, E-1151/00, E-1152/00, E-1153/00, E-1155/00, E-1156/00, E-1157/00, E-1158/00, E-1160/00, E-1161/00 og E-1162/00

(9. juni 2000)

De spørgsmål, det ærede medlem har rejst, er ved at blive undersøgt med henblik på fremsættelse af lovgivningsforslag i overensstemmelse med den tidsplan, der er fastsat i hvidbogen om fødevaresikkerhed.

Det ville være uhensigtsmæssigt på dette stadium at foregribe detaljerne i de enkelte forslag.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1766/00

af Alexander Radwan (PPE-DE) til Kommissionen

(31. maj 2000)

Om: Merværdiafgift i Polen

Har Kommissionen kendskab til, at tyske virksomheders reklame i Polen pålægges 22 % i merværdiafgift, uden at disse virksomheder har mulighed for at fratrække denne merværdiafgift i skat?

Hvordan bedømmer Kommissionen den kendsgerning, at udenlandske virksomheder, som har filialer i Polen og foretager deres reklame med udgangspunkt i deres filialer, kan fratrække denne afgift i skat?

Hvilke skridt vil Kommissionen tage for at få Polen til i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne at indføre en skattemæssig ligebehandling af de udenlandske reklameformidlende virksomheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(6. juli 2000)

Kommissionen er vidende om, at Polen i øjeblikket kun tilbagebetaler købsmoms til afgiftspligtige, der er registreret i landet og er momsregnskabspligtige. Dette indebærer, at udenlandske afgiftspligtige personer, herunder afgiftspligtige personer fra medlemsstaterne, der ikke er momsregistrerede i Polen, ikke kan fratrække købsmoms i forbindelse med afgiftspligtige transaktioner i Polen som led i deres økonomiske aktivitet.

Ifølge Fællesskabets regelværk, dvs. bestemmelserne i ottende momsdirektiv, Rådets direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet(1), og trettende momsdirektiv, Rådets direktiv 86/560/EØF af 17. november 1986(2), skal der tilbagebetales moms til afgiftspligtige personer, der ikke er registreret på medlemsstatens område, men i en anden medlemsstat eller i et tredjeland. Det skal bemærkes, at medlemsstaterne kan gøre tilbagebetalingen af moms til afgiftspligtige personer etableret uden for Fællesskabet betinget af gensidighed, hvilket er en mulighed, som nogle medlemsstater, herunder Tyskland, benytter sig af.

Da de ovennævnte to direktiver indgår i Fællesskabets regelværk på momsområdet, skal Polen senest gennemføre dem, når landet bliver medlem af Unionen. Som led i tiltrædelsesforhandlingerne har Polen forpligtet sig til i 2001 at indføre tilbagebetaling af polsk moms til afgiftspligtige personer etableret uden for Polens område.

(1) EFT L 331 af 27.12.1979.

(2) EFT L 326 af 21.12.1986.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1431/00

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(5. maj 2000)

Om: Genetisk modificerede organismer

Hvilke planer har Kommissionen med hensyn til at indføre foranstaltninger til sikring af, at EU-borgerne informeres behørigt om de genetisk modificerede sorter, som er genstand for afprøvninger i hver enkelt medlemsstat med henblik på at afgøre, om disse sorter skal optages i de nationale lister i henhold til direktiv 70/457/EØF?(1)

(1) EFT L 225 af 12.10.1970, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(24. juli 2000)

Offentliggørelsen af oplysninger om genetisk modificerede organismer, som er genstand for afprøvninger i henhold til EF-bestemmelserne for frø, er et anliggende, der henhører under medlemsstaterne, der også er ansvarlige for den officielle godkendelse af plantesorter i henhold til Rådets direktiv 70/457/EØF af 29. september 1970 om den fælles sortsliste over landbrugsplantearter(1) og deres optagelse i de nationale sortslister.

Som anført i punkt 75 i bilaget til hvidbogen om fødevaresikkerhed(2) vil Kommissionen fremsætte et forslag om nærmere betingelser for miljørisikovurderingen i relation til genetisk modificerede plantesorter, som svarer til dem, der er fastsat i Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer(3) som ændret. I denne sammenhæng vil foranstaltninger for information af offentligheden om forsøg med og afprøvninger af plantemateriale af genetisk modificerede sorter blive overvejet.

(1) EFT L 225 af 12.10.1970.

(2) KOM(1999) 719 endelig udg.

(3) EFT L 117 af 8.5.1990.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2113/00

af Luis Berenguer Fuster (PSE) til Kommissionen

(30. juni 2000)

Om: Henstilling fra det spanske konkurrencenævn om overgangen til fri konkurrence inden for elektricitetssektoren

Som det sikkert er Kommissionen bekendt, har det spanske konkurrencenævn henstillet til den spanske regering at gå imod sammenslutningen mellem Unión Fenosa og Hidrocantábrico, Spaniens tredjestørste og fjerdestørste elektricitetsværk. I denne rapport fremfører dette organ, at der ikke eksisterer reel konkurrence på markedet for elektricitetsfremstilling i Spanien på grund af snævre oligopoler på dette marked, og at der er høj sandsynlighed for, at denne situation vil vare ved i lang tid fremover.

Hvorledes agter Kommissionen at tage hensyn til udtalelsen fra det spanske konkurrenceorgan i dets evaluering af indvirkningen for konkurrencen på dette marked på grund af omkostningerne ved overgangen til fri konkurrence, som for øjeblikket er ved at blive analyseret i henhold til traktatens artikel 87?

Vil Kommissionen gå imod det spanske konkurrencenævn og fremføre, at der rent faktisk findes en situation med overgang til fri konkurrence, som begrunder CTC?

Hvorledes mener Kommissionen, at det vil være til gavn for konkurrencen og de spanske forbrugere, at der ydes 1,3 billioner pesetas til fire selskaber, som udgør en del af en snævert oligopol kendetegnet af mangel på nuværende eller potentiel konkurrence?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(13. september 2000)

I overensstemmelse med EF-traktatens regler om statsstøtte samt praksis på dette område vurderer Kommissionen de nationale bestemmelsers forenelighed med det fælles marked, idet den tager hensyn til alle de oplysninger, den råder over, hvad enten disse er fremskaffet af nationale myndigheder eller ej. Det er naturligvis Kommissionen selv, der træffer den endelige beslutning.

Da Kommissionen endnu ikke har vedtaget nogen beslutning om sagen vedrørende udgifter ved overgangen til fri konkurrence (CTC) på det spanske elektricitetsmarked, er det for tidligt at udtale sig om, hvorvidt denne beslutning vil falde sammen med det spanske konkurrencenævns udtalelse. Kommissionen må dog fastslå, at det spanske konkurrencenævns udtalelse er blevet afgivet i forbindelse med den nationale fusionskontrol, medens den beslutning, som Kommissionen træffer, skal ses som led i Fællesskabets kontrol med statsstøtte. Heraf følger, at Kommissionen i denne forbindelse tager hensyn til faktorer som liberaliseringen af elektricitetsmarkedet som følge af ikrafttrædelsen af Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet(1), faktorer, der er relevante for en undersøgelse af statsstøtte til udgifterne ved overgangen til fri konkurrence.

Kommissionen anser det også for forhastet at udtale sig om det tredje spørgsmål, som det ærede medlem har stillet, så længe den ikke har vedtaget sin endelige beslutning om denne sag. Det siger sig selv, at denne beslutning vil være behørigt begrundet.

(1) EFT L 27 af 30.1.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2326/00

af Ursula Stenzel (PPE-DE) til Kommissionen

(30. juni 2000)

Om: Overensstemmelse mellem det polske lovforslag om konkurrence- og forbrugerbeskyttelse og den gældende fællesskabsret

Det polske parlament skal snart vedtage et lovforslag om konkurrence- og forbrugerbeskyttelse. Lovteksten skal også indeholde vigtige bestemmelser om erhvervsejendom. Alligevel indeholder lovforslaget en bestemmelse, der synes uforenelig med de internationale bestemmelser om erhvervsejendom; det drejer sig nærmere bestemt om artikel 332a, som fastsætter tildeling af varemærkerettigheder til den nationale producent, hvis det pågældende mærke inden for de seneste 10 år inden lovens ikrafttræden har været anvendt kontinuerligt.

Kan Kommissionen oplyse følgende:

- Er bestemmelsen i artikel 332a i den pågældende lov forenelig med Europaaftalen og med europæisk ret i almindelighed?

- Hvilke konsekvenser havde en vedtagelse af det polske parlaments lovforslag om konkurrence- og forbrugerbeskyttelse haft for videreførelse af tiltrædelsesforhandlingerne med Polen på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(25. juli 2000)

Det polske parlament vedtog ved sidste behandling den 30. juni 2000 en ny lov om industriel ejendomsret, der omfatter den pågældende bestemmelse. Hvad angår Polens forpligtelser i henhold til Europaaftalen, tyder Kommissionens første analyse på, at den pågældende ændring snarere vedrører ejendomsret i streng forstand (ejendomsret til varemærket) end industriel ejendomsret (beskyttelse af varemærket). Europaaftalen omfatter ikke privat ejendomsret, hvilket ligeledes gælder traktaterne (artikel 295 (tidl. artikel 222) i EF-traktaten). Spørgsmålet henhører derfor snarere under national lovgivning end under fællesskabsretten.