ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0729/98

af Carlo Ripa di Meana (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. marts 1998)

Om: Den italienske stats finansiering af en intervention, der er iværksat af Vatikanstaten i Roms centrum, selv om dette befinder sig uden for den italienske stats territorium

Den italienske stat har med 40 mia lire deltaget i et byggeforetagende på 80 mia lire, som var iværksat af Vatikanstaten i Roms centrum, selv om det ligger uden for den italienske stats territorium.

Dette bygningsarbejde er af Vatikanstaten blevet overdraget virksomhederne Impregilo og Dioguardi efter underhåndsaftale og uden udskrivning af europæisk udbud som fastsat i direktiv 89/440/EØF(1), idet det som begrundelse for denne undtagelse anføres, at den italienske stat i det foreliggende tilfælde skulle yde et finansielt bidrag på under 50 % til en intervention fra tredjemand, hvorved direktiv 89/440/EØF, i henhold til artikel 3 i lov nr. 406/91 om overtagelse af direktiv 89/440/EØF, ikke ville finde anvendelse.

Det finansierede projekt vedrører et parkeringshus i Gianicolohøjen, men det omfatter ikke til- og frakørselsveje, hvorved der vil opstå en utilgængelig blok på 5 etager.

Den italienske stat har iværksat et separat projekt for tilkørselsveje til det nævnte parkeringshus i Gianicolohøjen, hvortil det samlede arbejde vil beløbe sig til ca. 12 mia lire, og det er ved at blive godkendt i overensstemmelse med de normale europæiske udbudsprocedurer under ledelse af direktoratet for offentlige arbejder i Lazio, som er bygherre.

Det er klart, at opførelsen af et parkeringshus og at til- og frakørselsvejene er uadskillelige dele af samme projekt, da et parkeringshus uden tilkørselsveje er et urimeligt projekt.

Den kunstige opdeling af bygningsværket i to separate dele (parkeringshus og tilkørselsveje) sigter på at omgå den påkrævede europæiske udbudsprocedure som nævnt i direktiv 89/440.

Den italienske stats samlede bidrag beløber sig til 52 mia lire (40 mia + 12 mia), dvs. 56 % af det samlede beløb til det nødvendige arbejde til opførelsen af et parkeringshus med tilkørselsveje.

Kan Kommissionen intervenere over for den italienske stat med henblik på at tilvejebringe de korrekte konkurrencebetingelser, også ved hjælp af en intervention fra De Europæiske Fællesskabers Domstol?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(10. juni 1998)

Artikel 2 i direktiv 89/440/EØF, i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter(2), finder ikke anvendelse på det af det ærede medlem nævnte tilfælde, da Vatikanet er en udenforstående, uafhængig og suveræn stat, som ikke er underkastet EF-direktiverne ved tildeling af kontrakter, og dette gælder, hvad enten der er tale om et finansielt bidrag fra den italienske stat eller ej og uafhængigt af et eventuelt bidrags størrelse. Det afgørende kriterium er det forhold, at den ordregivende myndighed i det foreliggende tilfælde ikke er underkastet fællesskabslovgivningen.

(1) EFT L 210 af 21.7.1989, s. 1.

(2) EFT L 199 af 9.8.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1690/98

af Kirsi Piha (PPE) til Kommissionen

(29. maj 1998)

Om: Information om EU's Natura-program

EU's Natura-program for bevarelse af naturens mangfoldighed i EU's medlemslande er i Finland blevet kritiseret, navnlig med hensyn til informeringen.

Hvordan har Kommissionen sikret, og hvordan kontrollerer den de spørgsmål om borgernes retssikkerhed og informering, der er forbundet med medlemslandenes forberedelse af Natura-programmet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard

(18. juni 1998)

Det er op til de enkelte medlemsstater at fremsætte forslag til deres nationale lister over de lokaliteter, der skal indgå i Natura 2000 - nettet i henhold til artikel 4 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, det såkaldte habitat-direktiv(1). Denne nationale del - dvs. udvælgelse af lokaliteter - af etableringen af Natura 2000 - nettet kan eventuelt omfatte høring af offentligheden samt udbredelse af informationer til borgerne om de lokaliteter, der skal udpeges, og disses naturværdier. Det er ligeledes medlemsstaternes opgave at give passende oplysninger om forventede juridiske følgevirkninger for de lokaliteter, der foreslås medtaget i Natura 2000 - nettet.

Kommissionen bestræber sig på enhver måde på at sikre, at dens aktiviteter, hvad angår etableringen af Natura 2000 - nettet, er så gennemsigtige som muligt. Med henblik på at udbrede informationer om de forskellige faser og følgevirkninger af dette projekt udgives der et særligt Natura 2000 - nyhedsblad, som for øjeblikket har et oplagstal på 14.000, udsendes tre gange årligt, og er til rådighed for alle, der måtte være interesserede. Desuden har Kommissionen en "on line home page" vedrørende naturbeskyttelsesforanstaltninger, og denne indeholder da også yderligere oplysninger vedrørende Natura 2000.

(1) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1097/98

af Marianne Thyssen (PPE) til Kommissionen

(30. marts 1998)

Om: Diskriminering i forbindelse med dobbeltbeskatningsaftale

Følgerne af dobbeltbeskatningsaftalen mellem Nederlandene og Belgien af 16. august 1971 er blandt andet, at en nederlænder og en belgier, der begge bor i Belgien, i samme kommune, og arbejder i Nederlandene, i samme nederlandske virksomhed, beskattes forskelligt. Belgieren betaler sin skat i Belgien, nederlænderen i Nederlandene, i henhold til bestemmelserne i de respektive skattesystemer.

Mener Kommissionen ikke, at denne forskel strider mod princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, jf. artikel 6 og artikel 48, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(2. juni 1998)

Det ærede medlem antyder, at nederlandske og belgiske arbejdstagere, der har bopæl i Belgien og arbejder i Nederlandene, beskattes forskelligt. De belgiske arbejdstagere indkomstbeskattes i Belgien og de nederlandske arbejdstagere i Nederlandene.

Kommissionen skal bemærke, at ifølge de oplysninger, den er i besiddelse af, skelnes der ikke mellem forskellige nationaliteter i bestemmelserne i beskatningsaftalen mellem Belgien og Nederlandene, når der er tale om beskatning af arbejdstagere (artikel 15). Grænsearbejdere beskattes nemlig i henhold til denne bestemmelse uafhængigt af deres nationalitet i bopælsstaten og de øvrige arbejdstagere i den stat, hvor erhvervet udøves.

En sondring med hensyn til beskatningsstat finder kun sted for offentligt ansatte (artikel 19). Ifølge denne bestemmelse beskattes nederlændere, der arbejder som offentligt ansatte i Nederlandene, men bor i Belgien, i Nederlandene, og en belgisk grænsearbejder, beskattes på samme vilkår i Belgien (på betingelse af at vedkommende ikke har dobbelt belgisk-nederlandsk indfødsret).

Kommissionen mener ikke, at denne sondring med hensyn til offentligt ansatte udgør en overtrædelse af den for tiden gældende EF-ret.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1223/98

af Roberta Angelilli (NI) til Kommissionen

(29. april 1998)

Om: Betalingsparkeringspladser i Rom

Som de fleste andre europæiske hovedstæder har Rom trafikale og parkeringsmæssige problemer. I bestræbelserne på at løse problemerne har stadsforvaltningen i Rom iværksat en omfattende plan for betalingsparkeringspladser og opstilling af nye parkometre. Denne parkeringsregulerende ordning kan, såfremt der ikke indføres et system af gratispladser, skabe alvorlige økonomiske problemer for de forretningsdrivende, der holder til i de områder, hvor der skal opstilles parkometre, og for alle andre, der har deres arbejde her.

På denne baggrund anmodes Kommissionen om at oplyse følgende:

1. Hvilke parkeringsregulerende foranstaltninger findes der i de øvrige EU-lande?

2. Finder Kommissionen ikke, at opstilling af parkometre uden effektive offentlige transportmider i de pågældende områder er til skade for den frie konkurrence blandt de lokale virksomheder?

3. Findes der direktiver eller Kommissionsdokumenter om denne problematik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(10. juni 1998)

Kommissionen har ingen lovgivningsmæssige beføjelser eller ansvarsområder i sager vedrørende parkering. Overalt i medlemsstaterne reguleres parkeringen i henhold til de lokale krav ved hjælp af en række forskellige instrumenter.

Kommissionen er ved at studere problemerne med hensyn til transport i byområder, for eksempel ved at finansiere forskningsprojekter i forbindelse med transportprogrammet under det fjerde rammeprogram for forskning og udvikling (F& U) (Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1110/94/EF af 26. april 1994)(1). Som eksempel på det igangværende arbejde kan nævnes CAPTURE ("cars to public transport in the urban en-vironment"), et demonstrationsprojekt, som gennemføres i fællesskab af elleve forskellige europæiske storbyer, herunder Rom. Sigtet med dette projekt er at evaluere den praktiske gennemførelse af foranstaltninger med henblik på at fremme en adfærdsændring til fordel for brug af offentlig transport. I Rom vedrører det projekt, der gennemføres af La Sapienza-universitetet, tre forskellige former for foranstaltninger: udvidelse af "den blå zone" (begrænset parkering), indførelse af prioriterede vognbaner, som er reserveret til busser og sporvogne, og selektiv forvaltning af parkerings-arealerne.

Desuden er medlemsstaterne og Kommissionen i fællesskab i fuld gang med at undersøge muligheden for at lancere en ny aktion med betegnelsen "europæisk samarbejde på det videnskabelige og tekniske forskningsområde" (COST) vedrørende parkeringspolitikken i byområder.

Endelig har Kommissionen udviklet en database, som omfatter en række eksempler på vellykket praksis inden for bytransportsektoren, og hvori der indgår en lang række konkrete eksempler ("case studies"). Databasen, hvis sigte primært er at nå de ansvarlige for denne sektor i den lokale administration, ventes at ville kunne stå fuldt ud til rådighed senest til efteråret (1998).

(1) EFT L 126 af 18.5.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0201/98

af Gerhard Hager (NI) til Kommissionen

(11. februar 1998)

Om: Skærpelse af direktivet om erhvervelse og besiddelse af våben

I den seneste tid er der i mange medlemsstater sket skrækkelige drab med våben.

Påtænker Kommissionen på baggrund af de skrækkelige begivenheder at skærpe Rådets direktiv 91/477/EØF om erhvervelse og besiddelse af våben?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(6. maj 1998)

Direktiv 91/477/EØF om kontrol med erhvervelse og besiddelse af våben blev vedtaget som ledsageforanstaltning til afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser.

Hvad angår det af det ærede medlem anførte forhold, er Kommissionen ikke bekendt med, at der bevisligt har fundet fejl sted i procedurerne og formaliteterne i forbindelse med den kontrol, der er indført ved direktivet, når skydevåben tages med over de indre grænser.

Kommissionen gør endvidere opmærksom på, at medlemsstaterne i henhold til artikel 3 har hjemmel til at fastsætte en klassifikation af skydevåben, der er strengere end den klassifikation, der er fastsat i direktivet. Endelig skal det bemærkes, at direktivet ikke i henhold til artikel 2 er til hinder for, at der kan anvendes nationale bestemmelser om våbenbesiddelse.

På denne baggrund vil Kommissionen - inden for rammerne af den rapport, som den vil udarbejde om anvendelsen af direktivet - undersøge, hvorledes direktivet virker, og hvilke konsekvenser det har haft i forskellige henseender. Ved undersøgelsen tages der hensyn til aspekter, der vedrører den offentlige orden og den offentlige sikkerhed.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1426/98

af Kenneth Coates (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. maj 1998)

Om: Den hurtige spredning af tuberkulose

Har Kommissionen kendskab til WHO's beretninger om omfanget og hurtigheden af spredningen af tuberkulose i Sydøstasien, Afrika, Østeuropa og andre steder og om antallet af dødsfald, den forårsager?

Hvad foretager Kommissionen sig for at rette op på denne katastrofale situation?

Hvilken bistand yder Kommissionen til forskning i, hvordan tuberkulose kan kontrolleres og helbredes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pádraig Flynn

(29. maj 1998)

Kommissionen er bekendt med det øgede antal tilfælde af tuberkulose (TB) og de faktorer, som er forbundet med dette fænomen, herunder sundhedssystemer i forfald, forværrede samfundsøkonomiske forhold og uhensigtsmæssige fremgangsmåder, som fører til antimikrobiel resistens.

Gennem fællesskabsprogrammet vedrørende det erhvervede immundefektsyndrom (AIDS) og andre smitsomme sygdomme yder Kommissionen støtte til projekter vedrørende tilsyn med og foranstaltninger i forbindelse med TB, som omfatter samtlige medlemsstater. Projekterne har til formål at sætte medlemsstaternes myndigheder i stand til at bekæmpe sygdommen bedre.

I forbindelse med Fællesskabets udvidelse er ansøgerlandene i Central- og Østeuropa blevet tilskyndet til at deltage i dette og andre handlingsprogrammer på folkesundhedsområdet (adgang for de central- og østeuropæiske lande, Malta og Cypern). Kommissionen samarbejder også på dette område med De Forenede Stater inden for rammerne af Fællesskabets/De Forenede Staters task force og med internationale organisationer, særlig Verdenssundhedsorganisationen (WHO) og Verdensbanken.

Med hensyn til forskning i tuberkulose, finansierer BIOMED på indeværende tidspunkt 7 projekter, svarende til i alt 3,25 millioner ECU, vedrørende udvikling af vaccine, udvikling af en ny generation af lægemidler med henblik på de lægemiddelresistente kulturer, som er i cirkulation, og tuberkulose-epidemiologi.

Der er også mulighed for at forske i tuberkulose under det 5. forskningsrammeprogram, hvor der vil blive gennemført en nøgleaktion inden for smitsomme sygdomme.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1346/98

af Viviane Reding (PPE) til Kommissionen

(29. april 1998)

Om: Sygesikringsfradrag fra supplerende pensionsbidrag, der oppebæres i en anden medlemsstat

Den franske pensionskasse CRIREP (Caisse Régionale Interprofessionnelle de Retraite des Personnels) anvender bidragssatser til den almindelige sygesikringsordning, som er næsten fire gange højere for forsikrede, der er bosat uden for Frankrig, end for forsikrede med bopæl i Frankrig. Denne praksis er en uberettiget form for forskelsbehandling af grænsearbejdere med bopæl i en anden medlemsstat. Arbejdskraftens frie bevægelighed er en af de grundlæggende frihedsrettigheder, som danner basis for fællesmarkedets funktion.

1. Har Kommissionen kendskab til denne diskriminerende praksis?

2. Hvilke foranstaltninger overvejer Kommissionen for at sikre ligebehandling af modtagere af supplerende pensionsydelser i og uden for Frankrig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pádraig Flynn

(4. juni 1998)

Beskyttelsen af retten til social sikring - herunder pensioner - for personer, der flytter inden for Fællesskabet, finder sted på grundlag af Rådets forordning (EF) 118/97 af 2. december 1996(1) om ændring og ajourføring af forordning (EØF) 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og forordning (EØF) 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) 1408/71. Forordning (EØF) 1408/71(2) gælder dog ikke for "vedtægtsbestemte" pensioner, der er baseret på en lovgivning. Supplerende ordninger af konventionel oprindelse, som den der her er tale om, omfattes ikke af forordning (EØF) 1408/71, og dennes bestemmelser kan derfor ikke anvendes i det nævnte tilfælde. Det skal bemærkes, at Kommissionen i 1998 vil indlede en forenkling og reform af reglerne for koordinering af medlemsstaternes sociale sikring, i forbindelse med hvilken en udvidelse af koordineringens anvendelsesområde vil blive undersøgt.

Den 8. oktober 1997 forelagde Kommissionen som en første etape med henblik på at overvinde hindringerne for den frie bevægelighed i forbindelse med supplerende pensionsydelser, et nyt forslag til direktiv til sikring af, at arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Den Europæiske Union, kan bevare deres supplerende pensionsrettigheder(3). Dette direktivforslag drøftes i øjeblikket i Rådets instanser, efter at Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg har afgivet en positiv udtalelse.

(1) EFT L 28 af 30.1.1997.

(2) EFT C 149 af 5.7.1971.

(3) EFT C 5 af 9.1.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1008/98

af Ernesto Caccavale (UPE) til Kommissionen

(6. april 1998)

Om: Krav af afgift til medicinalsektoren om betaling i tilfælde af overskridelse af udgiftsrammerne for året 1998

Det italienske parlament har vedtaget et ændringsforslag fra regeringen til lovforslaget om 1998 - budgettet, hvorefter de virksomheder, der har tilladelse til at drive handel (dvs. lægemiddelproducenterne), distributionsvirksomhederne (dvs. grossisterne) og apotekerne, i tilfælde af, at det ved årets udgang konstateres, at de nationale lægemiddleudgifter overstiger de grænser, der er fastlagt i artikel 36, stk. 15, i lovforslaget (i praksis 10 % mere end de forudsete 11.091 mia lire), skal indbetale en afgift svarende til 60 % af overskridelsen til det nationale sundhedsvæsen. De skal også indbetale de resterende 40 % af denne overskridelse, som dog senere refunderes af staten.

Det skal understreges, at apotekerne i forvejen skal indbetale en bestemt procentdel (fra 3,75 % til 12,5 %) til det nationale sundhedsvæsen afhængig af prisen på de lægemidler, der udleveres til de sygesikrede på den italienske stats regning.

Mener Kommissionen ikke, at de ovennævnte bestemmelser, ved at pålægge producenterne, grossisterne og apotekerne at betale en del af de nationale lægemiddeludgifter, kan ændre den samlede ligevægt i statsbudgettet i en sådan grad, at det drager Italiens overholdelse af konvergenskriterierne i Maastricht-traktaten i tvivl ved uberettiget at gøre den private sektor ansvarlig for den offentlige sektors forpligtelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy

(13. maj 1998)

Valget af, hvorledes man vil finansiere de offentlige udgifter inden for sundhedssektoren, er et ansvar, der fuldt ud påhviler medlemsstaterne ligesom - mere generelt - enhver anden beslutning vedrørende fordeling af skattebyrden mellem skatteyderne.

Den omhandlede betaling har hjemmel i en sikkerhedsklausul i budgettet, der specificerer, hvorledes en eventuel overskridelse af sundhedsudgifterne til lægemidler i forhold til målbeløbene i årene 1998, 1999 og 2000 skal finansieres. Det er derfor ikke sikkert, at betalingen vil finde sted.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1229/98

af Marie-Paule Kestelijn-Sierens (ELDR) til Kommissionen

(29. april 1998)

Om: EU-normer for begrænsning af natflyvning

I sin beslutning af 10. juni 1997 om Kommissionens grønbog "Fremtidens støjpolitik" (A-0183/97)(1) anmoder Europa-Parlamentet om en begrænsning af flytrafikken om natten (punkt 31 i beslutningen). For større lufthavne, som ikke behøver at nære bekymringer med hensyn til deres konkurrenceposition, indføres begrænset adgang om natten. Som følge heraf vil natflyvninger i stadig stigende grad blive omdirigeret til mindre vigtige lufthavne, som ud fra økonomiske overvejelser ikke fastlægger sådanne normer. De omkringboende ved disse mindre lufthavne bliver konfronteret med disse yderligere støjgener om natten.

Deler Kommissionen den opfattelse, at det i lyset af disse skæve konkurrenceforhold er nødvendigt at harmonisere de nationale og regionale bestemmelser vedrørende begrænsning af natflyvning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(29. maj 1998)

Støjgener varierer meget fra lufthavn til lufthavn, afhængig af hvor tæt lufthavnen ligger på beboelsesområder, og hvor tæt trafikken er. Kommissionen har derfor endnu ikke planlagt en harmonisering af nationale og regionale bestemmelser om begrænsning af natflyvning. Kommissionen vil dog fortsat nøje overvåge udviklingen på dette område for at genvurdere behovet for, at Fællesskabet griber ind, mens det på samme tid skal sikres, at Fællesskabets bestemmelser overholdes, når der indføjes støjbegrænsninger.

Kommissionen har til hensigt at udsende en meddelelse om lufttransport og miljø inden udgangen af dette år. Blandt emnerne i denne meddelelse er miljøspørgsmål, der opstår i og omkring lufthavne.

(1) EFT C 200 af 30.6.1997, s. 28.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1047/98

af Josu Imaz San Miguel (PPE) til Kommissionen

(6. april 1998)

Om: Vignemale-tunnellen

Kommissionen skal i nær fremtid ajourføre listen over europæiske transportinfrastrukturer, som prioriteres ud fra deres interesse for Fællesskabet, finansieringsmuligheder og sociale og økonomiske virkninger.

Et af de projekter, der er på tale i øjeblikket, og som er af betydning for jernbaneforbindelsen mellem Den Iberiske Halvø og det europæiske kontinent, er en lavtunnel gennem Pyrenæerne i området Vignemale, som skal forene den autonome region Aragón og Frankrig.

Har Kommissionen overvejet at medtage dette projekt på den prioriterede liste? Overvejer Kommissionen at finansiere projektet med midler fra Samhørighedsfonden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(29. maj 1998)

I forbindelse med vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1692/96/EF af 23. juli 1996 om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet(1) forpligtede Kommissionen sig til at se nærmere på en række projekter, som Europa-Parlamentet havde bragt på bane under andenbehandlingen, men som ikke var medtaget i beslutningen. Denne gennemgang sker som led i den revision af retningslinjerne, der skal finde sted i 1999.

Kommissionen har for nylig fra den franske region Midi-Pyrenées med opbakning fra den autonome spanske region Aragón modtaget et dokument, som beskriver hovedlinjerne i det projekt, det ærede medlem omtaler.

Kommissionen agter at foretage en nærmere undersøgelse af dette projekt på grundlag af de oplysninger, der nu foreligger.

Samhørighedsfonden finansierer projekter, som indgår i det transeuropæiske net, og er beliggende i støtteberettigede medlemsstater. Til dato har Kommissionen dog endnu ikke modtaget nogen ansøgning om støtte fra de spanske myndigheder vedrørende det pågældende projekt.

(1) EFT L 228 af 9.9.1996, s. 1.