SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2736/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(1. september 2000)

Om: Konsekvent anvendelse af forsigtighedsprincippet

Hvorledes begrunder Kommissionen et generelt forbud mod seks phthalater, når dens eget videnskabelige udvalg Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø (CSTEE) efter vurdering af et forskningsdokument om farerne ved phthalater, som er det eneste af sin art, og som ikke er efterprøvet, konkluderede, at ingen umiddelbart påviselige risici kunne berettige et forbud, samtidig med at den afviser eventuelle foranstaltninger til beskyttelse af børn (der som bekendt er mere følsomme over for elektromagnetisk stråling) mod de potentielle risici, der er forbundet med anvendelsen af mobiltelefoner, især på baggrund af det omfattende offentliggjorte forskningsmateriale, der sår tvivl om, hvorvidt det er sikkert for voksne at bruge mobiltelefoner, og på baggrund af at der ikke er nogen forklaring på fordoblingen af antallet af hjernesvulster i de seneste ti år, hvilket Laurent Bontoux gjorde opmærksom på over for Miljøudvalget under høringen i udvalget den 24. maj?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(6. december 2000)

Kommissionen har over for Europa-Parlamentet ved tidligere lejligheder indgående gjort rede for grundene til og begrundelserne for et forbud mod visse phtalater i legetøj og småbørnsartikler, der er beregnet til at blive puttet i munden af børn under 3 år.

De skadelige toksiske egenskaber i de pågældende phtalater er fuldt ud dokumenterede. Udtømmende detaljer om dette emne kan findes i de relevante udtalelser fra Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø (SCTEE), som let kan findes på Kommissionens websted.

På grundlag både af de foreliggende videnskabelige resultater og andre relevante overvejelser, (bl.a. manglen på egnede testmetoder til undersøgelse af phtalatudskilning, sensibiliteten i den eksponerede gruppe og usikkerheden omkring andre kilder til phtalateksponeringen), har Kommissionen konkluderet, at et forbud mod disse stoffer er berettiget i det særlige tilfælde med legetøj og børneartikler, der tages i munden af børn under 3 år. Nogle medlemsstater og Europa-Parlamentet selv har indtaget det synspunkt, at det er nødvendigt med et endnu mere omfattende forbud. Europa-Parlamentet krævede i juli 2000 bl.a., at det skulle udvides til alle phtalater og alt legetøj til børn under 3 år. Denne anmodning går langt videre end bestemmelserne i den nuværende kommissionsbeslutning.

Hvad angår de mulige risici ved mobiltelefoner, henledes det ærede medlems opmærksomhed på Rådets henstilling 1999/519/EF om begrænsning af befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter (0 Hz-300 GHz)(1). I denne henstilling er der fastsat grundlæggende begrænsninger og referenceniveauer, som medlemsstaterne bør overholde for at sikre en tilstrækkelig sundhedsbeskyttelse af hele befolkningen, herunder børn, mod elektromagnetisk stråling.

Man nåede frem til dette niveau for sundhedsbeskyttelsen i Rådets henstilling ved at anvende sikkerhedsfaktorer på eksponeringsgrænserne for elektromagnetiske felter. Disse sikkerhedsfaktorer gav mulighed for i et forebyggende tiltag at beskæftige sig med langtidsvirkningerne, hvor der i øjeblikket fortsat er videnskabelig usikkerhed. Rådets henstilling vil blive revideret i 2004 eller tidligere, hvis underbyggede ny og videnskabelig dokumentation for risici fremlægges for Den Videnskabelige Styringskomité.

Kommissionen skal understrege, at den inden for rammerne af traktatens bestemmelser om sundhedsbeskyttelse presser på for at udvikle en politik, der stiller krav om sikring af borgernes sundhed. I den forbindelse understøtter Kommissionen bl.a. en lang række undersøgelser, der skal øge vor viden om de mulige og faktiske virkninger af anvendelsen af elektromagnetisk stråling på sundheden. I disse undersøgelser skal der bl.a. tages hensyn til ethvert fremskridt i den videnskabelige viden på området, som er videnskabeligt underbygget.

Herudover dækkes mobiltelefoner af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF af 9. marts 1999 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse(2). Dette direktiv omfatter sammen med Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser(3) de vigtigste sikkerhedskrav, der gælder ved stråling.

I oktober 2000 gav Kommissionen et standardiseringsmandat til de europæiske standardiseringsorganer, for at disse skulle udarbejde specifikke standarder for mobiltelefoner inden for rammerne af disse direktiver og under hensyntagen til grænseværdierne for eksponering i Rådets henstilling 1999/5/EF. I forbindelse med udarbejdelsen af europæiske harmoniserede standarder vil der blive taget hensyn til ethvert særligt behov for beskyttelse.

(1) EFT L 199 af 30.7.1999.

(2) EFT L 91 af 7.4.1999.

(3) EFT L 77 af 26.3.1973.