SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1643/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(12. juni 2001)

Om: Pludselig indførelse af dårligt begrundede betalinger for voicemail-tjenester ved det nederlandske telefonselskab KPN

1. Er Kommissionen bekendt med, at Nederlandenes største telefonselskab, KPN, i 1998 gav sine abonnenter tilsagn om gratis tilslutning til voicemail, men i begyndelsen af maj 2001 har bekendtgjort, at det fra den 10. maj ville opkræve en særlig takst for hver gang, der lyttes til en voicemail-meddelelse?

2. Anser Kommissionen den korte tidsfrist mellem meddelelsen om indførelsen af denne i punkt 1 nævnte takstforhøjelse og den reelle ikrafttrædelse som forenelig med artikel 17, stk. 5, i direktivet om telekommunikation 98/10/EF af 26. februar 1998(1), som kræver en passende offentlig bekendtgørelsesfrist?

3. Deler Kommissionen den opfattelse, at forklaringen for denne takstforhøjelse snarere er den, at KPN forsøger at finde dækning for sine store udgifter i forbindelse med overtagelsen for nylig af store interesser i Tyskland (E-Plus og UMTS-frekvenser til et beløb på ialt 17 mia.), i stedet for omkostningerne ved voicemailtjenensten, bl.a. fordi folk for det meste ringer tilbage i anledning af en modtaget voicemail, således at der er balance mellem telefonselskabets omkostninger og indtægter?

4. Er udbyderen af telefontjenester forpligtet til i forbindelse med en sådan takstforhøjelse i god tid og ved aktiv oplysning (om procedurer og frister) at sætte de tilsluttede i stand til opsige deres voicemailtilslutning, således at de ikke påføres større omkostninger som følge af den fortsatte tilslutning?

5. Er Kommissionen bekendt med, at den i punkt 1 nævnte foranstaltning begrundes med tekniske fornyeleser, som de fleste tilsluttede aldrig vil gøre brug af, nemlig videresendelse af mundtlige meddelelser til e-mail og fax?

6. Er det i punkt 5 anførte forhold efter Kommissionens opfattelse i overensstemmelse med artikel 17, stk. 4, i telekommunikationsdirektivet 98/10/EF, hvori det er fastlagt, at kunden ikke må tvinges til at betale for faciliteter, der ikke er nødvendige for den tjeneste, der er anmodet om?

7. Hvad agter Kommissionen at gøre i denne sag, både for at gribe ind ved overtrædelser af det pågældende direktiv og for at forhindre, at sådanne procedurer for takstforhøjelser gentages eller efterfølges af andre?

(1) EFT L 101 af 1.4.1998, s. 24.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(17. september 2001)

Kommissionen er klar over, at KPN har tilbudt sine abonnenter gratis voicemail siden 1998, samt at KPN siden maj 2001 ligeledes har opkrævet afgifter for at lytte til indkommende voicemail-meddelelser.

I den skriftlige forespørgsel henviser det ærede medlem til bestemmelserne i artikel 17, stk. 4 og 5, i ét af de direktiver, der udgør lovrammen for telekommunikation, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10/EF af 26. februar 1998 om ONP-vilkår for telefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold (det såkaldte nye taletelefoni-direktiv).

Den (voicemail) tjeneste, der beskrives, er ikke omfattet af det nye direktivs anvendelsesområde. I artikel 2, stk. 3, litra b), i det pågældende direktiv er det anført, hvad begrebet offentligt tilgængelige telefontjenester i direktivet omfatter, og der er fastsat en liste over tjenester, som henhører under direktivets anvendelsesområde. Den ovenfor beskrevne voicemail tjeneste kan ikke anses for at være medtaget på denne liste. I den pågældende artikel er det ligeledes klart fastsat, at faste offentlige telefontjenester ikke omfatter tillægstjenester, der udbydes over det offentlige telefonnet. Som følge heraf er den pågældende voicemail tjeneste ikke omfattet af den europæiske lovgivning om telekommunikation.

KPN's voicemail tjeneste, som er blevet tilbudt siden 1998, bør derfor klassificeres som værende en rent kommerciel tjeneste, som står helt åben for fri konkurrence. Det at KPN har sat en pris på denne tjeneste, kan være tegn på, at der hermed gives mulighed for, at andre operatører kan tilbyde konkurrencedygtige priser, hvilket indebærer større valgmuligheder for forbrugeren.

I betragtning af ovenstående kan Kommissionen ikke se noget behov for at tage noget skridt i denne sag, så meget mere som den heller ikke har nogen kompetence dertil i henhold til den nugældende lovgivning.