SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2837/02

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(9. oktober 2002)

Om: Anvendelsen af direktiv 2000/35/EF

Direktiv 2000/35/EF(1) fra juni 2000 er af erhvervslivet blevet anset for svagt og utilstrækkeligt, men er dog et klart fremskridt inden for bygge- og anlægssektoren, selv om Europa-Parlamentets henstillinger i sin tid var mere vidtgående, og det er beklageligt, at der ikke gælder præcise betalingsfrister.

For underleverandører i bygge- og anlægssektoren ville det mest logiske være at indføre betalingspligt 30 dage efter at ordren var udført, idet der normalt går 180 dage mellem, at en underleverandør foretager sin leverance og modtager betaling herfor.

Kan Kommissionen på baggrund af erfaringerne siden juni 2000 oplyse, i hvilket omfang direktivet er blevet gennemført i medlemsstaternes lovgivning, og i hvilken udstrækning den kan tage hensyn til underleverandørernes ønske om, at der indføres bestemmelser om faste betalingsfrister?

(1) EFT L 200 af 8.8.2000, s. 35.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(4. november 2002)

Virksomheder, der ikke er i besiddelse af tilstrækkelig markedsmæssig indflydelse til at kunne forhandle sig frem til korte betalingsfrister kan klage over standardbetalingsbetingelser ved en domstol eller et kompetent administrativt organ.

I medfør af artikel 3, stk. 3, i direktiv 2000/35/EF(1) bestemmes det, at kontraktbestemmelser, der overstiger den i direktivet specificerede 30-dages periode enten ikke er bindende eller giver grundlag for krav om skadeserstatning, hvis aftalen er klart urimelig over for kreditor.

Medlemsstaterne skal sikre, at der findes egnede og effektive midler til at bringe anvendelsen af klart urimelige kontraktvilkår til ophør, at der findes hurtige procedurer til tvangsfuldbyrdelse inden for 90 kalenderdage samt mekanismer, hvormed organisationer, der repræsenterer mindre virksomheder kan indbringe en sag for domstolene.

I henhold til direktivets artikel 3, stk. 3, 4 og 5 kan faglige sammenslutninger indbringe en sag for domstolene på deres medlemmers vegne. Et af de elementer, der bør vurderes i denne sammenhæng er spørgsmålet, om en hovedkontrahent nyder godt af forholdsvis korte betalingsperioder, mens han betaler sine underkontrahenter i henhold til meget længere betalingsperioder. Dette tilfælde er der taget højde for i førnævnte direktiv, hvor det omtales i betragtning 19 og behandles i artikel 3, stk. 3, 4 og 5.

Herudover har medlemsstaterne mulighed for at bruge direktivets artikel 3, stk. 2, til at begrænse den maksimale betalingsperiode i en given sektor, som f.eks. bygningsindustrien, til højst 60 dage, forudsat, at man:

- enten samtidig erklærer, at betalingsperioder, der overstiger 60 dage, er ugyldige

- eller hvis de fastsætter en ufravigelig rentesats, der er væsentligt højere end den lovbestemte sats, f.eks. 20 % p.a.

I medfør af direktivets artikel 6, stk. 2, kan en medlemsstat kombinere disse to foranstaltninger, dvs. fastlægge en frist og en høj rente.

Siden fristen for gennemførelse af bestemmelserne i direktiv 2000/35/EF til national ret den 2. august 2002 har mere end halvdelen af medlemsstaterne givet Kommissionen meddelelse om gennemførelsen. Pr. 1. oktober 2002 er der endnu ikke modtaget meddelelse fra Grækenland, Italien, Luxembourg, Nederlandene, Portugal, Spanien og Østrig. Aktuel information om gennemførelsen findes på Kommissionens websted http://europa.eu.int/comm/enterprise/regulation/late_payments/index.htm.

Kommissionen har også for nylig modtaget en formel klage om den spanske regerings manglende gennemførelse.

Kommissionen har som del af sit ansvar i henhold til direktiv 2000/35/EF forpligtet sig til at nyvurdere en række aspekter to år efter gennemførelsesfristens udløb. Undersøgelsen vil bl.a. omfatte betalingsfristens virkning på handelstransaktionerne og lovgivningens anvendelse i praksis. Resultaterne meddeles Europa-Parlamentet og Rådet, i givet fald ledsaget af passende forslag til en forbedring af dette direktiv.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner.