SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3600/00

af Luciano Caveri (ELDR) til Kommissionen

(22. november 2000)

Om: Minimusregel

Der synes at være en stigende modsætning mellem den europæiske støtte til uddannelse og de strenge konkurrencebegrundede bestemmelser, der i dag er en forudsætning for, at virksomhederne kan få del i disse midler. Minimumsreglen, hvorefter der er fastsat et loft på 100 000 EUR over tre år for de virksomheder, der ønsker at få del i midlerne, er udtryk for en snæversynet opfattelse, idet uddannelse kun betragtes som værende i virksomhedernes interesse, og der ses bort fra de positive virkninger både for samfundet og for den enkelte arbejdstager. Herved fjerner man sig fra de grundlæggende målsætninger for Den Europæiske Socialfond, der også er tiltænkt arbejdsmarkedet.

Hvilke foranstaltninger vil der blive truffet for at opbløde denne minimumsregel og dermed rette op på nogle af de skævheder, der skyldes opfattelsen af konkurrence, således at det kan blive lettere at få adgang til uddannelsesprogrammerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(1. februar 2001)

Et af de politiske formål med de europæiske strukturfonde er at forbedre den teoretiske og praktiske uddannelse. Ved finansieringen af sådanne tiltag er Kommissionen såvel som medlemsstaterne bundet af statsstøttebestemmelserne, som tager sigte på at undgå konkurrencefordrejning.

For så vidt angår uddannelsessektoren bør det understreges, at mange foranstaltninger på dette område ikke udgør nogen statsstøtte, og at de derfor frit kan gennemføres af medlemsstaterne. Det er tilfældet med generelle foranstaltninger, som gavner befolkningen og arbejdstagerne overalt og som ikke medfører en fordel for bestemte virksomheder eller sektorer. Som eksempler herpå kan nævnes: skoleundervisning og grunduddannelse (såsom lærlingeuddannelserne og vekseluddannelsesordninger); uddannelse og omskoling af ledige, herunder praktikanttjeneste i virksomheder; foranstaltninger med direkte sigte på arbejdstagere, der giver dem mulighed for at modtage uddannelse uden direkte tilknytning til det firma eller industriforetagende, hvor de arbejder (f.eks. den såkaldte uddannelseskonto). En række andre foranstaltninger falder ikke ind under statsstøttereglerne, fordi de står åbne for alle virksomheder i alle sektorer uden nogen forskelsbehandling og uden nogen uindskrænket bemyndigelse af de myndigheder, der gennemfører foranstaltningerne, f.eks. generelle skattebegunstigelsesordninger såsom automatiske skattefradrag, der står åbne for alle virksomheder, der investerer i uddannelse af deres medarbejdere.

For de uddannelsesforanstaltninger, der indebærer statsstøtte, har Kommissionen fastlagt visse bedømmelseskriterier i Rammebestemmelser for støtte til uddannelse(1). Disse rammebestemmelser bekræfter den positive indstilling, Kommissionen har til uddannelsestiltag, og heri gives der lov til at yde uddannelsesstøtte til almen uddannelse på op til 90 % af de støtteberettigede omkostninger. Med henblik på at forenkle anmeldelsesprocedurerne for statsstøtte og fremme bevillingen af uddannelsesstøtte besluttede Kommissionen den 6. december 2000 at vedtage en undtagelsesforordning om uddannelsesstøtte, der opererer med de samme bedømmelseskriterier som ovennævnte rammebestemmelser. Som følge heraf kan de uddannelsesrelaterede støtteforanstaltninger, der opfylder betingelserne i denne forordning, dvs. Kommissionens forordning (EF) nr. 68/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på uddannelsesstøtte(2), fremover gennemføres, uden at de skal anmeldes til og godkendes af Kommissionen.

Endelig forholder det sig således, at de uddannelsesforanstaltninger, der er til fordel for bestemte virksomheder, ikke udgør statsstøtte, hvis de holder sig under et vist minimumsloft (de minimis-støtte)(3). Den 6. december 2000 vedtog Kommissionen en forordning for systematisk anvendelse af denne de minimis-regel. I denne forordning, Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte, har Kommissionen i lyset af sine hidtidige erfaringer fastholdt et loft på 100 000 EUR over en treårig periode. Denne forordning er imidlertid ikke til hinder for, at virksomheder til ét og samme projekt tillige modtager en af Kommissionen godkendt statsstøtte eller en støtte, der har hjemmel i en forordning om gruppefritagelse.

Derfor mener Kommissionen, at dens positive holdning til uddannelsestiltag allerede afspejler sig tydeligt i de eksisterende bestemmelser.

(1) EFT C 343 af 11.11.1998.

(2) EFT L 10 af 13.1.2001.

(3) Jf. Kommissionens meddelelse i EFT C 68 af 6.3.1996.