ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2643/99

af Andrew Duff (ELDR) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Bestemmelser og forordninger om inspektion af slagterier i Det Forenede Kongerige

Er Kommissionen tilfreds med den britiske lovfra1995 om dyrs velfærd(slagtning eller aflivning), som skal forestille at gennemføre direktiv 93/119/EF(1) om beskyttelse af dyr på slagte- eller aflivningstidspunktet?

Hvor mange klager har Kommissionen modtaget fra britiske landbrugere om gennemførelsen af dette direktiv?

Hvorfor koster slagtning af et lam efter Kommissionens opfattelse omkring 17 EUR i Det Forenede Kongerige og under 5 EUR i Frankrig?

(1) EFT L 340 af 31.12.1993, s. 21.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(29. februar 2000)

Direktiv 93/119/EF af 22. december 1993 om beskyttelse af dyr på slagte- eller aflivningstidspunktet er blevet gennemført i Det Forenede Kongeriges lovgivning, og Kommissionen har ikke indtryk af, at der for øjeblikket skulle være problemer med gennemførelse og håndhævelse af den pågældende nationale lovgivning i denne medlemsstat.

Kommissionen har ikke modtaget nogen klager fra landmænd i Det Forenede Kongerige eller fra disses organisationer vedrørende dette direktiv. Kommissionen har imidlertid noteret sig den rapport, som en arbejdsgruppe vedrørende regulering af kødsektoren for nylig forelagde de britiske myndigheder.

Omkostningerne ved slagtning omfatter både slagteriernes normale handelsomkostninger og afgifterne til den officielle veterinærkontrol. Disse omkostninger er ikke ens i medlemsstaterne(1). Blandt andet kan handelsomkostningerne variere, selv inden for den enkelte medlemsstat, afhængigt af faktorer som f.eks. slagteriets ejerforhold (privat, kommunalt eller kooperativt ejet), lokale arbejdskraftomkostninger, beskatning og forskellige andre faktorer.

Kommissionen er derfor ikke i stand til nærmere at kommentere de konkrete tal, der er nævnt.

Hvis det ærede medlem kan fremlægge mere detaljerede oplysninger om den påståede forskel i omkostninger og om grundlaget for beregningen af disse omkostninger, er Kommissionen naturligvis rede til at se nærmere på sagen.

(1) Rådets direktiv 85/73/EØF af 29. januar 1985, som ændret og konsolideret ved Rådets direktiv 96/43/EF (EFT L 162 af 1.7.1996), indeholder bestemmelser om harmonisering af reglerne om finansiering af veterinærundersøgelsen og -kontrollen. Men ifølge direktivets artikel 5, stk. 3, kan en medlemsstat opkræve beløb, der er større end EF-afgifterne, forudsat at den samlede afgift, som medlemsstaten opkræver, ikke overstiger de faktiske undersøgelsesudgifter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2711/99

af Francesco Turchi (UEN) til Kommissionen

(11. januar 2000)

Om: Støjforurening

Alle, der bor i nærheden af støjkilder, løber en sundhedsmæssig risiko. Støjens virkninger kan variere alt efter dens fysiske karakteristika, og alt efter de tidspunkter og de måder, hvorpå den udsendes, og kan klassificeres som værende skadelige, forstyrrende eller ubehagelige. Udsættelsen for støj kan have alvorlige følger for hørelsen, men også forårsage fortumlethed, gøre det vanskeligt at finde de rigtige ord, nedsætte koncentrationsevnen, skabe en følelse af træthed, give hovedpine, give en almindelig følelse af udmattethed og være anledning til irritabilitet og ængstelse. Støjinterferens i søvn kan forvolde vanskeligheder eller forstyrrelser.

Kan Kommissionen oplyse, hvad der allerede er gjort, eller hvad man er i færd med at gøre i Unionen for at beskytte folkesundheden, og hvilke foranstaltninger til sænkning af lydniveauet der er truffet for at begrænse dette fænomen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(3. februar 2000)

Støjens virkninger for sundheden, som f.eks. hukommelsestab, træthed, irritabilitet og andet er omfattende beskrevet i den medicinske litteratur. Disse virkninger har allerede i lang tid været behandlet som et spørgsmål, der henhører under folkesundheden. Nedsættelse af støjen i miljøet, i boliger og på arbejdspladsen, er en langsigtet opgave. Flere europæiske retsakter beskæftiger sig med støjgener og begrænser emissionsniveauet. De vigtigste tekster er Rådets direktiv 86/594/EØF af 1. december 1986 om luftbåren støj fra husholdningsapparater(1) og Rådets direktiv 86/188/EØF af 12. maj 1986 om beskyttelse af arbejdstagere mod risici ved at være udsat for støj under arbejdet(2). Sidstnævnte direktiv vil snart blive revideret inden for rammerne af revisionen af direktivet om beskyttelse af arbejdstagernes sundhed mod udsættelse for vibrationer, støj og elektromagnetiske felter(3). Dette direktiv er nu delt, og kun aspektet vibrationer drøftes i øjeblikket i Rådet.

Til spørgsmålet om udsættelse af offentligheden har Kommissionen offentliggjort en grønbog den 4. november 1996 om støjgener, bekæmpelse af støj og Fremtidens støjpolitik(4). Kommissionen arbejder endvidere med nedsættelse af støjemissioner fra fly ved hjælp af dæmpere, og den støtter forskningsarbejde og arbejde med støjforebyggelse gennem Fællesskabets handlingsprogram om støjrelaterede sygdomme(5).

Disse forskellige aktiviteter vil efterhånden gøre det muligt at sænke det støjniveau, befolkningen udsættes for, således forbedre befolkningens sundhedstilstand i overensstemmelse med den kompetence, Kommissionen har fået tildelt i artikel 152 (tidl. artikel 129) i EF-traktaten.

(1) EFT L 344 af 6.12.1986.

(2) EFT L 137 af 24.5.1986.

(3) KOM(94) 284 endelig udg.

(4) KOM(96) 540 endelig udg.

(5) EFT C 219 af 30.7.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2700/99

af Alexander de Roo (Verts/ALE), Torben Lund (PSE) og Cristina García-Orcoyen Tormo (PPE-DE) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Ændring af direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald

I artikel 6, stk. 3, litra b), i direktiv 94/62/EF(1), som vedtoges i 1994 efter langvarige forhandlinger, hedder det:

senest seks måneder inden afslutningen af den første femårsperiode, jf. stk. 1, litra a), opstiller Rådet med kvalificeret flertal, på forslag af Kommissionen, de konkrete mål for den anden femårsperiode, jf. stk. 1, litra c). Denne proces gentages hvert femte år.

I artikel 6, stk. 1, litra c), hedder det:

senest ti år efter datoen for dette direktivs gennemførelse i national ret skal der genanvendes og genvindes en procentdel, som Rådet fastsætter i overensstemmelse med stk. 3, litra b), med henblik på en kraftig stigning i måltallene i litra a) og b).

Hvornår vil Kommissionen i betragtning af denne klare retlige forpligtelse fra Rådets og Europa-Parlamentets side til at fastlægge væsentligt højere måltal i et forslag, der skal forelægges inden udgangen af 1999 eller i begyndelsen af 2000, forelægge Europa-Parlamentet og Rådet sit forslag til en ændring af direktivet?

Vil Kommissionen, hvad mere specifikt angår måltallene, foreslå et fælles måltal for genvinding og genanvendelse?

(1) EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(16. marts 2000)

I artikel 6, stk. 3, litra b), og artikel 6, stk. 1, litra c, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald fastsættes forpligtelsen til kraftigt at revidere genanvendelses- og genvindingsmålene. Parlamentets og Rådets kompromis blev indgået efter lange drøftelser i samrådsudvalget og består af en første række måltal for genanvendelse og genvinding, som skal nås inden medio 2001, og en forpligtelse fra EF-lovgiverens side om at øge disse mål kraftigt i en anden fase, der udløber medio 2006.

Mange mennesker og organisationer indgår i emballagekæden, herunder økonomiske aktører, forbrugere, miljøorganisationer og myndigheder. De har mange forskellige interesser, og derfor er det nødvendigt at fastlægge rammer for en dialog, så der sikres en ligelig fremgangsmåde. Derved kan Kommissionen foretage en korrekt vurdering af situationen og udarbejde mulige løsninger, der gør direktivet mere effektivt. Forskellige muligheder er blevet forelagt og drøftet med de berørte parter og medlemsstaterne, men de endelige tiltag, som Kommissionen vil fremlægge, drøftes endnu internt i Kommissionen.

Revideringsprocessen tager længere end oprindeligt antaget. Kommissionen vil forelægge et forslag om direktivets revision for Rådet og Parlamentet, så de senere kan vedtage tiltagene.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2778/99

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Manglende bevarelse af eksisterende arbejdspladser i en subventioneret enhed, der ejes af pastafabrikken MISKO A/S

Pastafabrikken MISKO A/S, som er et datterselskab af den italienske virksomhed BARILLA, er blevet subventioneret, jf. den græske udviklingslov 1892/90, med henblik på oprettelse af en ny produktionsenhed i Thiva. Betingelsen hvorfor var, at de eksisterende 275 faste arbejdspladser blev bevaret. Inden færdiggørelsen af den ny enhed, lukkede virksomheden sin pastafabrik i Patras og tvang medarbejderne til enten at sige op eller til at flytte til andre af virksomhedens enheder. De medarbejdere, der gik med til at flytte, fik ikke oplyst hvor og hvornår de skulle påbegynde deres arbejde, dettes art og lønnens størrelse. De fik heller ikke oplysning om dækning af flytteudgifter, eller hvor de skulle arbejde i tiden mellem lukningen af fabrikken i Patras den 10. september 1999 og åbningen af den nye enhed i Thiva.

Da virksomhedens beslutning om at lukke fabrikken i Patras er i modstrid med dens forpligtelse til at bevare de eksisterende arbejdspladser, og da beslutningen blev truffet uden forudgående forhandling med arbejdstagerne, hvilket er obligatorisk i henhold til direktiv 94/45/EF(1),

bedes Kommissionen give følgende oplysninger:

1. Vil den føre kontrol med subventioneringen af virksomhedens nye enhed og dennes opfyldelse af pligten til at bevare de eksisterende arbejdspladser?

2. Vil den undersøge, om bestemmelserne i direktiv 94/45/EF om obligatorisk informering og høring af arbejdstagerne er blevet overholdt, og hvorvidt fagforeningerne i MISKO er repræsenteret i det europæiske samarbejdsråd, der er nedsat af MISKO's moderselskab BARILLA?

(1) EFT L 254 af 30.9.1994, s. 64.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou på skriftlige forespørgsler E-2778/99 og E-2779/99

(1. marts 2000)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2617/99

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Miljøkonsekvenserne af det stigende antal får i Det Forenede Kongerige

Hvordan vurderer Kommissionen væksten i antallet af får i Det Forenede Kongerige og de efterfølgende følger for levesteders og arters mangfoldighed, efter at Det Forenede Kongerige tiltrådte det tidligere Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og kom ind under den fælles landbrugspolitik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(4. februar 2000)

Antallet af får i Det Forenede Kongerige var nogenlunde konstant i de første år efter tiltrædelsen af EF i 1973, men steg derefter støt gennem 80'erne efter fåreordningens indførelse. Eksportmulighederne blev væsentligt forbedret i denne periode, fordi det blev lettere at komme ind på det franske marked. Fra 1980 til 1993 steg antallet af får i Det Forenede Kongerige med 40 %. Efter reformen af fåreordningen og indførelsen af individuelle begrænsninger for producenter i 1993 stabiliseredes bestanden, men i 1997 og 1998 steg den igen i kølvandet på BSE-krisen (bovin spongiform encephalopati) og den deraf følgende stigende efterspørgsel efter lammekød. Antallet af får forventes at falde i 1999 og 2000.

Artikel 5d i forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989 om den fælles markedsordning for fåre- og gedekød(1) har givet Det Forenede Kongerige mulighed for at knytte betalingen af den direkte støtte til miljøforanstaltninger, hvad fåreproduktionen angår.

De britiske myndigheder har oplyst, at de har benyttet denne bestemmelse for at undgå overgræsning. Bestemmelsen er blevet udbygget i artikel 3 i forordning (EF) nr. 1259/1999 i den senest reform af den fælles landbrugspolitik.

Også Fællesskabets miljøbeskyttelseslovgivning(2) gør det muligt at fastsætte relevante rammer for at sikre, at fårebestandene ikke bliver så store, at de får økologiske skadevirkninger i de områder med en høj naturbevaringsværdi, som indgår i det europæiske net af beskyttede områder Natura 2000.

(1) EFT L 296 af 14.10.1989.

(2) Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (EFT L 103 af 25.4.1979) og Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206 af 22.7.1992).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2830/99

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Den årlige status over overholdelsen af nærhedsprincippet

Kan Kommissionen som traktatens vogter fremlægge en fuldstændig liste over EU-foranstaltninger, som er blevet afskaffet eller standset som følge af Kommissionens årlige status over overholdelsen af nærhedsprincippet? Kan Kommissionen redegøre for, hvordan den har til hensigt yderligere at forbedre anvendelsen af nærhedsprincippet i sit arbejdet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(22. februar 2000)

Som angivet i Kommissionens årsrapport til Det Europæiske Råd Bedre lovgivning(1), trækker Kommissionen hvert år de forslag, der af den ene eller anden grund er blevet uaktuelle, tilbage, herunder hvis det sker på grund af nærhedsprincippet (i 1999 trak Kommissionen 90 forslag tilbage), og den fremlægger forslag om forenklinger af en række eksisterende fællesskabsretsakter, hvilket ofte sker med udgangspunkt i proportionalitetsprincippet. Siden Det Europæiske Råd i Edinburgh i 1992 har Kommissionen fremlagt omkring 60 forenklingsforslag, hvoraf de 30 er blevet vedtaget af lovgivningsmagten.

Kommissionen forsøger ligeledes at styrke anvendelsen af nærheds- og proportionalitetsprincippet gennem en skrupuløs overholdelse af protokollen til EF-traktaten. Det giver sig bl.a. udslag i, at den kun fremlægger forslag i tilfælde, hvor det fremstår som en nødvendighed, eller hvis Fællesskabet kan gennemføre lovgivningen mere effektivt end medlemsstaterne selv, den anvender alternativer til lovgivning og giver plads til selvregulering i medlemsstaterne, f.eks. hvad den sociale protokol angår, den foreslår foranstaltninger, der giver en så stor manøvremargin som muligt på nationalt niveau, den vælger så enkle former for foranstaltninger som muligt, den reviderer sit evalueringssystem af forslagenes konsekvenser og styrker analysen af omkostninger og fordele ved sine initiativer og den foretager en grundigere høring end tidligere af de berørte parter.

(1) Bedre lovgivning 1996 CSF(96) 7, Bedre lovgivning 1997 KOM(97) 626 endelig udg. og Bedre lovgivning 1998, KOM(98) 715 endelig udg. og KOM(1999) 526 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2054/99

af Gérard Caudron (PSE) til Kommissionen

(3. november 1999)

Om: Afskaffelse af europæisk støtte til mælkedistribution i skolerne

Fra alle sider konstateres en nedskæring og senere afskaffelse af fællesskabsstøtten til mælkedistribution i skolerne som følge af en afgørelse fra Kommissionen.

Ifølge ernæringsspecialister er mælk vigtig i børns ernæring af hensyn til deres vækst. Mælkedistributionen i skolerne gør det i øvrigt endnu i dag muligt at komme i kontakt med visse befolkningskategorier, som ikke nyder godt af en afbalanceret ernæring.

Dette projekt er foruroligende, både hvad angår landbruget og folkesundheden.

Rådet (landbrug) mente den 14.-15. juni 1999, at det var vigtigt at fremme mælkeforbruget på grund af mælkens næringsværdi, særlig for børn og unge. Hvorfor træffer Kommissionen da en afgørelse, som går imod Rådets udtalelse?

Når folkesundheden gennem Amsterdam-traktaten har opnået status som en horisontal fællesskabspolitik, hvorledes kan Kommissionen da påtage sig den risiko at skade sundheden for de europæiske børn, som nyder godt af dette ernæringstilskud i skolerne?

Kan Kommissionen på denne baggrund dementere de fremsatte oplysninger og berolige de europæiske borgere?

Samlet supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-2029/99 og E-2054/99

(11. januar 2000)

I budgetforslagene for 2000 foreslog Kommissionen faktisk en nedsættelse af bevillingerne til EU-støtte til uddeling af mælk i skoler. Det hang sammen med, at det antoges, at EU-støtten skulle ophøre i 2000, da konklusionerne i en evalueringsrapport anbefaler at lade denne støtteordning bortfalde.

Budgetforslaget førte til en indgående drøftelse af ordningens fremtid, som det fremgår af de af det ærede medlem nævnte konklusioner fra landbrugsministrenes rådsmøde den 14.-15. juni 1999. Kommissionen har derefter igen behandlet spørgsmålet under hensyntagen til de fremsatte argumenter, og den foreslår nu opretholdelse af støtten til skolemælk, men med en medfinansiering af de pågældende udgifter.

Denne nye løsning er for det første begrundet i ønsket om at respektere budgetbegrænsningerne for landbrugsudgifterne, der gør det nødvendigt at prioritere mindre udgiftskrævende markedsstøtteforanstaltninger end skolemælksordningen. Desuden må Kommissionen påpege, at en national medfinansiering kunne gøre aktionen mere omkostningseffektiv. En alternativ finansiering inden for sundhedspolitikken, som det ærede medlem foreslår, forekommer at være en interessant mulighed, der bør drøftes nærmere i fremtiden. Kommissionen mener, at der så kun kan tages hensyn til ikke-landbrugsmæssige formål i kraft af en national medfinansiering.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2669/99

af Benedetto Della Vedova (TDI) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Statsstøtte til virksomheden Philipp Holzmann AG

Det er blevet bekendtgjort, at den tyske regering agter at træffe en række foranstaltninger til fremme af omstruktureringen af bygningskoncernen Philipp Holzmann AG.

Kommissionens nylige notat om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte i form af garantier gør det klart, hvilke elementer der omdanner statsgarantier til statsstøtte, og i hvor høj grad de er forenelige med EF-traktatens artikel 87.

De bekendtgjorte foranstaltninger lån til et beløb af 150 mio. DM og garantier for yderligere 100 mio. DM udgør den form for statsstøtte (og navnlig støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder således som defineret i Fællesskabets rammebestemmelser herfor som offentliggjort i EFT C 368 af 23.12.1994), som EF-traktatens artikel 87 og 88 finder anvendelse på.

Mener Kommissionen ikke, at den tyske regerings foranstaltninger udgør en alvorlig fordrejning af konkurrencevilkårene i Fælleskabet og strider mod bestemmelserne vedrørende statsstøtte i EF-traktatens artikel 87 og 88?

Agter Kommissionen bl.a. også på baggrund af udtalelser fra kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrence og fra formanden for Den Europæiske Centralbank om sammenfaldet mellem statslig intervention og hensigterne om statslig intervention på markederne og den svage euro at tage initiativer med henblik på at begrænse de tilfælde, hvor det er muligt at gøre undtagelse fra det i EF-traktaten indeholdte forbud mod statsstøtte? Anser den det navnlig ikke for hensigtsmæssigt at tage initiativer med henblik på at ændre eller helt erstatte ovennævnte rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder i den hensigt at skærpe dem, eftersom de er alt for generelle og lempelige?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(9. februar 2000)

Hvorvidt de foranstaltninger, der er truffet af den tyske regering, udgør en alvorlig konkurrencefordrejning eller ej, bør vurderes på grundlag af en indgående analyse af rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder(1). Disse rammebestemmelser, der trådte i kraft den 9. oktober 1999, ændrede de tidligere rammebestemmelser fra 1994 og indeholder mere strikte kriterier, f.eks. med hensyn til at undgå urimelig konkurrencefordrejning og princippet om, at støtten kun ydes én gang.

Efter en foreløbig undersøgelse af anmeldelsen konstaterede Kommissionen, at der kunne være tvivl om, hvorvidt støtten var forenelig med fællesmarkedet. Derfor har Kommissionen den 18. januar 2000 iværksat procedurer med henblik på en dybtgående undersøgelse af støtteforanstaltningerne.

(1) EFT C 288 af 9.10.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2837/99

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Klimarelaterede forskningsområder, der ikke længere er omfattet af programmer

Findes der områder for klimarelateret forskning, som er omfattet af tidligere programmer, og som ikke længere er omfattet heraf, og hvilke områder drejer det sig i givet fald om?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin på skriftlige forespørgsler E-2836/99 og E-2837/99

(10. februar 2000)

Forskning i klimaændringer er en langsigtet affære, da det indebærer grundforskning i det komplekse jordsystem, dets udvikling og ændring, forudsigelse, detektion og overvågning og eventuel dokumentation for ændringer. I betragtning af jordsystemets ikke lineære beskaffenhed og emnets politiske betydning er det ønskeligt at fortsætte Fællesskabets støtte på ubestemt tid. Der skal fastsættes prioriteter, som også var tilfældet med den nylige indkaldelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2844/99

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: EF-finansieret forskning vedrørende klimaændringer

Har Kommissionen undersøgt, i hvilken udstrækning den EF-finansierede forskning vedrørende klimaændringer og deres følgevirkninger har taget hensyn til den største landmasse på det europæiske kontinent, der involverer flertallet af EU-borgerne?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin på skriftlige forespørgsler E-2843/99 og E-2844/99

(14. februar 2000)

Området Klimaets foranderlighed og pludselige klimaændringer omfatter ikke forståelse af klimaændringer og deres virkninger for det europæiske fastland både i fortiden og i fremtiden. F. eks. er vandets kredsløb og dets indbyrdes påvirkninger med og virkninger for geosfæren/biosfæren vigtige forskningsopgaver.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2542/99

af Neil MacCormick (Verts/ALE) til Kommissionen

(4. januar 2000)

Om: Kørselsbestemmelser for mennesker med diabetes mellitus

1. Man har fra pålidelig lægelig side fremført, at det ikke har kunnet påvises, at bilister, som lider af diabetes mellitus, udgør nogen speciel fare for andre trafikanter. Er Kommissionen i besiddelse af modsatte oplysninger, som viser, at sådanne bilister rent faktisk udgør en særlig fare? I bekræftende fald, hvorledes har dette kunnet påvises?

2. I henhold til (ændret) direktiv 91/439/EØF(1) risikerer diabetikere, der kræver insulinbehandling, at miste deres kørekort og i visse tilfælde deres udkomme.

3. Er Kommissionen enig i, at dette er udtryk for urimelig forskelsbehandling af den pågældende gruppe bilister?

4. Vil Kommissionen følgelig tage skridt til at ophæve dette direktiv?

(1) EFT L 237 af 24.8.1991, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(1. februar 2000)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-495/98 fra hr. Howitt(1).

Kommissionen kan bekræfte, at der siden dette svar ikke er sket noget på området, der har kunnet ændre dens holdning.

(1) EFT C 310 af 15.12.1998.