SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1151/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. april 2002)

Om: Striden om handel med kunstværker mellem USA og EU og alternative metoder til fastholdelse af den europæiske andel

1. Kan Kommissionen bekræfte resultaterne fra en undersøgelse fra TEFAF (The European Fine Art Foundation), hvoraf det fremgår, at EU-landene i 1999 indførte kunstværker for 1,53 mia. EUR, mens der udførtes kunstværker for 1,81 mia. EUR, og at den europæiske andel på det internationale marked for kunst er faldet med 7 %, mens den amerikanske er steget med 7 %?

2. Er disse tal udtryk for, at kunsthandlerne på grund af højere fortjenester forlægger deres aktiviteter bort fra Europa, eller at stadig flere kunstværker, der er blevet til i Europa, forlader vores verdensdel for at blive købt af velhavende personer i andre verdensdele, først og fremmest af amerikanere?

3. Bliver de i punkt 1 nævnte tal af TEFAF over for Kommissionen brugt som argument imod opretholdelse eller indførelse af markedsregulerende lovgivning og bestemmelser inden for EU, f.eks. indførselsafgifter på kunst og følgeret (droit de suite)?

4. Hvordan vurderer Kommissionen TEFAF's argument om, at det for kunsthandlerne er gunstigere at udføre deres kunstgenstande til USA og sælge dem der, fordi der ikke der findes nogen afgiftsbelastning og forpligtelser i en 70-årig periode med hensyn til ophavsret, så fortjenesten for sælgerne er højere, til trods for, at kunstværkerne kan være billigere for køberne?

5. Er det ifølge Kommissionens opfattelse muligt at korrigere tallene på end helt anden måde end den, som TEFAF anmoder om, f.eks. gennem indførelse eller forøgelse af eksportafgifter, som vil gøre det mindre attraktivt at sælge kunstværker ud af EU's medlemsstater?

6. Hvilke andre foranstaltninger, som vedrører dette problem, har Kommissionen planer om at indføre i de kommende år?

Kilde: Det nederlandske dagblad de Volkskrant af 8. marts 2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(12. juni 2002)

Det ærede medlems spørgsmål vedrører konkurrencen om handlen med kunstværker mellem EU og USA. Baggrunden for alle seks spørgsmål er resultaterne af en undersøgelse, der for nylig blev offentliggjort af European Fine Art Foundation (TEFAF), arrangøren af den årlige internationale kunst- og antikvitetsmesse i Maastricht. Kommissionen har for nylig besvaret en anden skriftlig forespørgsel om samme undersøgelse, P-0861/02, stillet af Lord Inglewood(1). I forlængelse af det tidligere svar vil Kommissionen gerne fremsætte følgende bemærkninger.

Kommissionen påpeger, at rapporten blev bestilt af TEFAF, en nederlandsk stiftelse, og medfinansieret af flere andre organisationer, som repræsenterer kunsthandlere. En række af disse organisationer har udarbejdet og forelagt Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen flere bidrag, hvori de giver udtryk for, at en harmonisering på EU-plan efter deres opfattelse vil have negative konsekvenser for kunstmarkedet i EU. Det var særlig tilfældet under forhandlingerne om Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/84/EF af 27. september 2001 om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk(2) (droit de suite). Den økonomiske og lovgivningsmæssige analyse i TEFAF-rapporten er således i vidt omfang kun udtryk for holdningen hos visse organisationer på kunstmarkedet.

TEFAF's kritik går især på momsen på kunstværker, jf. Rådets direktiv 94/5/EF af 14. februar 1994 om tilføjelse til det fælles merværdisystem og om ændring af direktiv 77/388/EØF Særordning for brugte genstande, kunstgenstande, samlerobjekter og antikviteter(3), og harmoniseringen af følgeretten på EU-plan (direktiv 2001/84/EF). Mange faktorer har faktisk betydning for udviklingen på kunstmarkedet, bl.a. den omstændighed, at der er tale om et globalt marked, udsving i valutakurserne, sælgers tendens til at vælge det marked, hvor han kan opnå den højeste salgspris, den sandsynlige effekt af kursstigningen i USA i 1999 på forbrugsudgifterne, især luksusvarer, og det forhold, at der reelt er et duopol inden for auktionssalg (jf. den klagepunktsmeddelelse(4), Kommissionen for nylig sendte til Christie's og Sotheby's vedrørende deres aftalte provisionsgebyrer i 1990'erne). Det synes derfor mildest talt overilet at erklære, at faldet i EU's kunstmarked inden for de seneste fire år alene kan tilskrives de afgifter og bestemmelser, der siden 1995 er blevet indført på EU-plan.

Argumentet, at det er mere gunstigt for forhandlerne at udføre deres kunstværker til USA og sælge dem der, fordi USA ikke har nogen afgift på området og heller ikke anvender følgeret, stemmer ikke overens med, at den særlige momsordning, der i 1995 blev indført for kunstværker som led i en harmonisering på EU-plan, ikke har haft nogen negativ effekt på EU's kunstmarkeds konkurrenceevne i forhold til tredjelandes kunstmarkeder (jf. Kommissionens rapport(5) fra 1999 om virkningen af direktiv 94/5/EF). Desuden har følgeretten endnu ikke ført til nogen ændring i medlemsstaterne, da direktiv 2001/84/EF først skal gennemføres den 1. januar 2006. Ingen medlemsstater er endnu begyndt at udarbejde gennemførelsesbestemmelser.

Det bør endvidere påpeges, at der generelt er moms på ethvert salg af varer og tjenesteydelser i EU. Salg af kunstværker adskiller sig ikke fra andre handler og er underkastet de samme regler. Sælger en kunstner med bopæl i EU et kunstværk til en person med bopæl i EU, skal der således betales den relevante momssats. Sælges et kunstværk til en person med bopæl i et tredjeland, og udføres værket af EU, skal der ikke betales moms. For kunstværker, der indføres i EU og købes af personer med bopæl i EU, eller kunstværker, der købes uden for EU og indføres, skal der betales moms i EU. Derimod skal der ikke betales moms af kunstværker, der indføres, men som købes udelukkende med henblik på videresalg efter udførsel. Momsreglerne for kunstværker kan derfor ikke have en afgørende indflydelse på sælgers beslutning om, hvorvidt et kunstværk skal udbydes til salg i EU eller USA. Det er klart, at sælger generelt vil sælge der, hvor han mener, han kan opnå den højeste pris. Der er kun ringe forskel mellem de salærer, auktionshusene opkræver, men transportomkostningerne og udgifterne til forsikring og fragt af kunstværker kan være enorme. En sælger vil generelt tage disse ekstraomkostninger i betragtning, når han skal beslutte, hvor salget skal finde sted. Som oftest er det dog markedet selv, der er afgørende for valget. Mener sælger, at der af en eller anden årsag kan opnås en højere pris ét sted frem for et andet, vil han træffe sin beslutning i overensstemmelse hermed.

Det ærede medlem spørger, hvilke foranstaltninger Kommissionen agter at træffe for at bevare et konkurrencedygtigt kunstmarked i EU. I overensstemmelse med sine forpligtelser overvejer Kommissionen at tage de fornødne skridt til at udvide anvendelsen af følgeret på verdensplan. Derudover vil Kommissionen inden den 1. januar 2009 gennemføre en økonomisk undersøgelse af EU's kunstmarkeds konkurrenceevne, nærmere bestemt for så vidt angår moderne kunst og nutidskunst. Kommissionen vil sikre sig, at de oplysninger, der fremkommer i den forbindelse, er pålidelige.

(1) Se side 21.

(2) EFT L 272 af 13.10.2001.

(3) EFT L 60 af 3.3.1994.

(4) IP/02/595, 19.4.2002.

(5) KOM(1999) 185 endelig udg.