ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1344/02

af Wolfgang Ilgenfritz (NI) til Kommissionen

(13. maj 2002)

Om: Godkendelse af motorkøretøjer i Italien

Jeg henviser til min forespørgsel af 12. april 2000 (E-1450/00(1)) og til svaret af 5. juni 2000 fra Bolkestein, Kommissionen, og anmoder Kommissionen om at meddele, om den på baggrund af den foreliggende afgørelse i retssagen C-451/99 vil ændre indstilling. Hvad vil Kommissionen yderligere foretage sig i denne sag?

(1) EFT C 46 E af 13.2.2001, s. 193.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. juni 2002)

Kommissionen meddelte i sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1450/00, at den var villig til på ny at vurdere, om der i lyset af Domstolens dom i sag C-451/99, Cura Anlagen, bør træffes foranstaltninger over for bopæls- eller hjemstedskravet ved indregistrering af motorkøretøjer. Domstolen afsagde dom den 21. marts 2002.

Som Kommissionen allerede påpegede i sit svar på den skriftlige forespørgsel E-1450/00, skal spørgsmålet behandles ud fra princippet om fri udveksling af tjenesteydelser som defineret i EF-traktatens artikel 49. Det blev bekræftet af Domstolen.

Nærmere bestemt fastslog Domstolen, at artikel 49 er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der pålægger en virksomhed et krav om bopæl eller hjemsted i den medlemsstat, hvor køretøjet anvendes, for den person, i hvis navn køretøjet dér er indregistreret, idet dette krav tvinger leasingvirksomheden til enten at have hovedforretningssted i denne medlemsstat eller indvillige i, at køretøjer indregistreres i lejerens navn med den deraf følgende begrænsning af virksomhedens rettigheder over køretøjet.

Kommissionen agter derfor omgående at tage affære over for overtrædelser, der svarer til den sag, der lå til grund for Domstolens afgørelse, så medlemsstaternes lovgivning kan blive bragt i overensstemmelse med retspraksis.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0015/02

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(21. januar 2002)

Om: Penge til EU-udviklingsprojekt

For nylig vedtog den britiske regering rapporten om handicap, fattigdom og udvikling, som opfordrer til, at handicappede inddrages i alt udviklingsarbejde i udlandet.

På baggrund heraf samt på baggrund af resolutionen fra AVS-EU's Paritetiske Forsamling om handicappedes og ældre menneskers rettigheder i AVS-landene (ref. AVS-EU 3313/01/endel.), kan Kommissionen oplyse, hvilke planer den har om at anvende en lignende fremgangsmåde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(21. februar 2002)

Invaliditet skal gøres til et gennemgående tema i alt udviklingsarbejde med det formål at integrere folk i udviklingslandene, der har et handicap. Nye approacher på landeplan som f.eks. fattigdomsbekæmpelsesstrategier forstærker civilsamfundsgruppernes også handicaporganisationernes engagement i og medvirken ved udviklingen af nationale politikker. EU vil vedblive med at finansiere arbejdet

i organisationer, som støtter folk med handicap, med hovedvægten lagt på kapacitetsopbygning og organisatorisk udbygning af organisationer i udviklingslandene. Der vil blive gjort en særlig indsats for at forstærke deres vægt i udviklingsprogrammeringen med det formål at fremme deres sag, gøre det lettere at leve med handicap og sikre øget hensyntagen dertil. Det vil blive gjort obligatorisk at inddrage handicappede i alle faser af ethvert program, der efter planen skal være til gavn for dem.

Kommissionen vil til alle landekontorer udsende en vejledning i behandling af handicap, hvori det beskrives, hvorledes de handicappedes behov bedst kan optages i den fremtidige programmering.

Fattigdomsbekæmpelsen, der står i centrum for EU's udviklingsbistand, kan også forebygge handicap. EU vil vedblive med at yde betydelig bistand til de sociale sektorer og vil gøre mulighederne for at binde forebyggelse af handicap sammen med rehabilitering af og sikring af alle borgerrettigheder til handicappede så store som muligt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0854/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(27. marts 2002)

Om: Chiles forbud mod, at Fællesskabets flåde, der driver fiskeri i internationale farvande, anløber chilenske havne

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe som reaktion på det forhold, at den chilenske regering trods den aftale, der blev indgået for et år siden mellem Chile og EU, har forbudt landing af fangster fra en del af Fællesskabets flåde herunder galiciske fartøjer, der fisker efter sabelfisk som driver fiskeri i de internationale farvande i Stillehavet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(26. april 2002)

Det fælles fiskeri- og forskningsprogram, der give fire EF-fartøjer adgang til tre chilenske havne, er ét af elementerne i aftalen fra januar 2001.

Dette programs iværksættelse har været afhængig af den praktiske udformning af visse tekniske aspekter. Derfor har Kommissionen og de chilenske myndigheder afholdt flere møder. Under hensyn til kompetencefordelingen har de spanske myndigheder også været direkte inddraget i disse møder. Vi anser nu de tekniske spørgsmål for løste, og programmet kan endelig iværksættes.

Med henblik på programmets fremsendelse til Chile og dets iværksættelse afventer Kommissionen nu en fortegnelse over de spanske fartøjer, der skal deltage i programmet, og som har til hensigt at lande fangster i chilenske havne. Kommissionen følger opmærksomt forløbet af dette fælles forsknings/fiskeriprogram, herunder landingsprocessen, i overensstemmelse med aftalen af 25. januar 2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1037/02

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(16. april 2002)

Om: Rejefiskeriet ved Svalbard

EF-flådens rejefiskeri ved Svalbard er blevet gjort langt vanskeligere ved det ensidige norske krav om, at højst fire EU-fartøjer må drive fiskeri samtidig.

Dette krav har nu været gældende i nogle år, og der er derfor fare for, at det bliver fast praksis med det deraf følgende tab for EF-flåden, som ikke kan udnytte hele det årligt tildelte kontingent. Hertil kommer, at denne begrænsning finder anvendelse i de få måneder, hvor der på grund af de vanskelige klimatiske forhold, der hersker størstedelen af året, er adgang til området.

Kommissionen har i de seneste år ført forhandlinger med de norske myndigheder for at få løst dette problem, men uden positive resultater.

Har Kommissionen kendskab til ovennævnte problemer og det tab, der påføres EF-flåden, der fisker rejer ved Svalbard?

Kan Kommissionen oplyse, om der fortsat føres forhandlinger med de norske myndigheder, og hvad de i bekræftende fald resulterer i?

Kan Kommissionen oplyse, om den har truffet eller vil træffe andre foranstaltninger til løsning af disse problemer og det deraf følgende tab for den pågældende del af EF-flåden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. maj 2002)

For tiden gæder der for Fællesskabets forbindelser med Norge med hensyn til rejefiskeriet ved Svalbard en såkaldt gentlemanaftale.

Ifølge denne forståelse, der er helt uformel i sin art og derfor ikke er bindende for nogen af parterne, har Fællesskabet ret til at fiske efter rejer i op til 519 fiskedage om året ved Svalbard med højst ti fartøjer, hvoraf fire kan være i området på ethvert tidspunkt.

Ved en række lejligheder har Kommissionen konsulteret nordmændene om dette emne for at få ændret de nuværende restriktioner. Norges nuværende holdning er, at trods det klart forståelige behov for at forøge Fællesskabets adgang til fiskeri i disse farvande, er landet uvilligt til at ændre fiskeribetingelserne.

Kommissionen er helt klar over de vanskeligheder, som denne situation påfører medlemsstaterne. I denne forbindelse vil Kommissionen fortsat arbejde på at få en dialog i gang med de norske myndigheder, der kan føre til forbedret adgang for Fællesskabets rejeflåde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1113/02

af Carlos Bautista Ojeda (Verts/ALE) til Kommissionen

(18. april 2002)

Om: Situationen for det lokalt ansatte personale fra det spanske forsvarsministerium, som arbejder for de amerikanske styrker i Spanien

Der henvises til andragende 299/2001 og til, at der endnu ikke er kommet noget svar på dette andragende, og at de pågældende arbejdstagere fortsat er helt uden beskyttelse, idet de har haft en indtægtsnedgang på mellem 13 og 35 %, de har stadig ikke modtaget deres nettoindkomst, som de har til gode,

de lokalt ansatte brandmænd i Rota har siden 1985 arbejdet 72 timer om ugen og der udøves forskelsbehandling over de lokalt ansatte i restaurationsbranchen, selv om der foreligger et officielt amerikansk dokument fra 1980, ifølge hvilket der ville blive fundet en løsning på situationen i løbet af højst to år. Den spanske forsvarsminister har over for spansk presse (ABC) erklæret, at det lokalt ansatte personale ikke er imødekommende over for forslag fra de amerikanske styrker om at finde en løsning på problemet med deres tilgodehavende, men i realiteten er der aldrig blevet fremsat sådanne forslag, mens der til gengæld har været tale om tyve afskedigelsessager. Spaniens og regionen Andalusiens ombudsmand har (hhv. to gange og en gang) udarbejdet rapporter, hvis indhold var positivt over for arbejdstagerne, men dem ses der bort fra. Flere artikler i den spanske forfatning (artikel 14 og 37, stk. 1) samt i loven om ansatte (artikel 4, stk. 1, litra c) overtrædes, og i afskedigelsessagerne bygger de amerikanske regnskabsmyndigheder på grundløse påstande fra de amerikanske styrkers side (dokumenter tilsendt de spanske myndigheder). De pågældende arbejdstagere kræver desuden lønforhøjelser, idet deres lønninger er lavere, end hvad der er tilfældet på andre baser i Europa.

Er Kommissionen orienteret om denne situation?

Er Kommissionen beføjet til at gribe ind?

Hvilke foranstaltninger kan der træffes på EU-niveau for at finde en løsning på den usikre situation, som disse arbejdstagere befinder sig i?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(31. maj 2002)

Det fremgår ikke af de oplysninger, det ærede parlamentsmedlem fremlægger, om den pågældende situation falder under EF-direktivernes anvendelsesområde. Desuden er det medlemsstaternes institutioners opgave at sikre en korrekt anvendelse af den nationale lovgivning, selv når den er afledt af fællesskabslovgivningen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1382/02

af Paul Lannoye (Verts/ALE) til Kommissionen

(14. maj 2002)

Om: Kontrol med bestrålingsanlæg og med levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er behandlet med ioniserende stråling

Det fastsættes i artikel 7, stk. 3, i direktiv 1999/2/EF(1) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er behandlet med ioniserende stråling, at:

[] medlemsstaterne meddeler Kommissionen:

- resultaterne af den kontrol, der er foretaget i anlæg, der foretager ioniserende stråling, navnlig hvad angår kategorien og mængden af de behandlede produkter samt de anvendte doser

- resultaterne af den kontrol, der er foretaget i markedsføringsleddet [].

Kan Kommissionen oplyse følgende:

1. For hver type levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som kan behandles med ioniserende stråling: hvilke mængder er blevet bestrålet i 2001 i de 6 medlemsstater, der råder over anlæg til denne form for behandling? Hvilke mængder af disse levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser var bestemt til henholdsvis det indre marked i Den Europæiske Union og til eksport til lande uden for EU?

2. Hvilke medlemsstater har i 2001 foretaget kontrol i markedsføringsleddet for at undersøge: a) en eventuel tilstedeværelse inden for deres territorium af levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, for hvilke de ikke tillader behandling med ioniserende stråling? b) om der på de levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, der er behandlet med ioniserende stråling, er påført en mærkning i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 1999/2/EF?

3. Hvor mange kontrolforanstaltninger har fundet sted, og hvilke resultater har de givet?

(1) EFT L 66 af 13.3.1999, s. 16.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(10. juni 2002)

I henhold til artikel 7, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/2/EF af 22. februar 1999 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er behandlet med ioniserende stråling, skal medlemsstaterne hvert år meddele Kommissionen:

- resultaterne af den kontrol, der er foretaget i anlæg, der foretager ioniserende stråling, navnlig hvad angår kategorien og mængden af de behandlede produkter samt de anvendte doser, og

- resultaterne af den kontrol, der er foretaget i markedsføringsleddet, og information om de metoder, der anvendes til påvisning af behandling med ioniserende stråling.

Der er ikke noget krav i direktivet om, at der skal fremlægges oplysninger om mængderne af de strålebehandlede levnedsmidler, der markedsføres på det indre marked, eller som eksporteres til tredjelande.

Med hensyn til den første rapport anmodede Kommissionen medlemsstaterne om at fremlægge oplysninger om tidsrummet 20. september 2000 (den dag, hvor direktivets bestemmelser fandt anvendelse) til 31. december 2001. Kommissionen vil udarbejde rapporten og offentliggøre den i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Oplysninger om bestråling af levnedsmidler findes på webstedet for Kommissionens Generaldirektorat for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse: http://europa.eu.int/comm/food/fs/sfp/sfp_index_en.html.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0560/02 af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen. Menneskerettigheder i Burma.



EF-Tidende nr. 229 E af 26/09/2002 s. 0105 - 0106



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0560/02 af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen (28. februar 2002) Om: Menneskerettigheder i Burma Har Kommissionen over for den burmesiske regering fremsat sine synspunkter vedrørende fængslingen og den tortur, der muligvis har fundet sted, af dr. Salai Tun Than i Insein-fængslet i Rangoon? Vil den i benægtende fald gøre det? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten (19. marts 2002) Kommissionen vil deltage i EU-trojkaens mission til Burma/Myanmar, der i øjeblikket er under forberedelse. Ved denne lejlighed vil trojkaen have lejlighed til over for den burmesiske regering at rejse spørgsmål, der giver grund til bekymring, herunder menneskerettighedsspørgsmål og individuelle sager.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0750/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(15. marts 2002)

Om: Samlede udgifter til mødeperioderne i Strasbourg

Er der foretaget uafhængige undersøgelser af de samlede udgifter ved at have et separat Parlament i Strasbourg, herunder finansierings- og vedligeholdelsesomkostningerne til Strasbourg-parlamentsbygningen, udgifterne til særtog, transport af dokumenter og rejse- og opholdsudgifter for medlemmernes medarbejdere og for alle de personer, der arbejder i de europæiske institutioners sekretariater?

Mener Kommissionen, at den franske regering har gjort nok for at forbedre de direkte flyforbindelser med andre europæiske lande i forbindelse med mødeperioderne for at begrænse de betydelige vanskeligheder, mange medlemmer er stillet overfor ved rejsen til og fra Strasbourg?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(25. april 2002)

Kommissionen har ikke ladet foretage uafhængige undersøgelser som dem, det ærede medlem nævner, og er ikke bekendt med, at nogen andre har.

Hvad angår rejse- og opholdsudgifter, herunder udgifter til transport af dokumenter, henviser Kommissionen det ærede medlem til de udførlige oplysninger i dens svar på skriftlig forespørgsel E-1733/99 fra Raffaele Costa(1), E-2467/99 fra Daniela Raschhofer(2) og mundtlig forespørgsel H-0747/00 fra Richard Graham Corbett under spørgetiden i Parlamentets mødeperiode i oktober 2000(3). Så vidt det vides, er der ikke sket andre ændringer end dem, der skyldes de normale ændringer af rejse- og opholdsudgifter siden da.

Hvad angår den anden del af det ærede medlems forespørgsel, mener Kommissionen ikke, at det er op til den franske regering at træffe afgørelse om flyforbindelser og flyhyppighed inden for civil luftfart i Frankrig eller mellem Frankrig og andre oprindelses- og bestemmelseslufthavne.

Kommissionen er naturligvis klar over, at adskillige personer i Parlamentet og fra andre institutioner, der har officielle pligter, som kræver deres tilstedeværelse på Parlamentets plenarmøder i Strasbourg, har problemer med flyforbindelserne til og fra byen. Kommissionen har ingen beføjelser i sådanne

anliggender, men den nærer fortsat håb om, at flyselskaberne vil indse betydningen og nødvendigheden af rejser til og fra Strasbourg som et af Europa-Parlamentets sæder og derfor vil prøve at sikre mere hensigtsmæssige flyforbindelser til og fra byen til rimelige priser.

(1) EFT C 203 E af 18.7.2000.

(2) EFT C 280 E af 3.10.2000.

(3) Skriftligt svar af 4.10.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0665/02

af Brigitte Langenhagen (PPE-DE) til Kommissionen

(11. marts 2002)

Om: EU-grænsekontrol

I den sidste tid skal der være dukket fiskeforsendelser op i Tyskland, som var mangelfuldt deklareret, og som ikke blev fortoldet og anmeldt efter reglerne. Man kan derfor have mistanke om, at kontrollen i nogle medlemsstater ikke er så grundig.

Jeg beder derfor Kommissionen om svar på følgende spørgsmål:

1. Hvem er ansvarlig for gennemførelsen og overvågningen af grænsekontrollerne?

2. Hvilke muligheder er der efter Kommissionens mening for at stoppe omløbet af mangelfuldt deklarerede eller fortoldede varer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(22. april 2002)

Grænsekontrollerne gennemføres af de nationale toldmyndigheder.

I henhold til artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992, om indførelse af en EF-toldkodeks(1), senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000(2), kan de nationale toldmyndigheder gennemføre alle kontrolforanstaltninger de anser nødvendige for at sikre en korrekt anvendelse af toldlovgivningen. Disse kontrolforanstaltninger omfatter navnlig undersøgelse af varer, kontrol af dokumenters eksistens og ægthed, kontrol af transportmidler eller gennemførelse af administrative undersøgelser for at sikre at toldlovgivningen efterkommes.

Dette betyder, at toldmyndighederne ved indførsel af varerne i Fællesskabet undersøger disse varer fysisk, kontrollerer de tilhørende toldangivelser (der indeholder talrige informationer, om bl.a. varernes toldværdi, deres oprindelse eller deres tarifering) samt alle ledsagende dokumenter (f.eks. oprindelsescertifikater). Disse kontroller kan også ske efterfølgende dvs. efter toldbehandlingen.

Såfremt toldmyndighederne ved deres kontrol konstaterer bedrageri eller uregelmæssigheder, skal de såvel med henblik på opkrævning af importafgifter som med anvendelsen af sanktioner drage de nødvendige konsekvenser. Kommissionen overvåger at dette faktisk sker.

Såfremt der er opstået særlige vanskeligheder i forbindelse med importen af visse fisk, skal Kommissionen anmode det ærede medlem om at fremsende de oplysninger hun råder over, med henblik på at Kommissionen kan træffe de nødvendige foranstaltninger.

(1) EFT L 302 af 19.10.1992.

(2) EFT L 311 af 12.12.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0370/02

af Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) til Kommissionen

(14. februar 2002)

Om: Bedre koordinering mellem den nordlige dimension og det sjette rammeprogram for forskning og udvikling

For at sikre en afbalanceret regional udvikling inden for EU bør alle regioner få ligelig del i EU's opmærksomhed. Den nordlige dimension er et vigtigt politisk initiativ for at fremme samarbejdet mellem EU's nordeuropæiske medlemsstater og Østersølandene. For at opnå størst muligt udbytte af de forskellige EU-programmer, bør de koordineres bedre.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at nå frem til en bedre koordinering mellem den nordlige dimension og de eksisterende EU-programmer, navnlig det sjette rammeprogram for forskning og udvikling?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(3. april 2002)

Unionens rammeprogrammer for forskning og udvikling (FU) sigter på at styrke det videnskabelige og teknologiske grundlag for Fællesskabets erhvervsliv og at skabe den nødvendige videnskabelige støtte for andre fællesskabspolitikker. Alle de nordiske lande deltager i FU, da de enten er medlemsstater eller associerede stater (Island og Norge). Endvidere deltager de tre Østersølande (Estland, Letland og Litauen) som associerede stater og videnskabeligt og teknologisk samarbejde med Rusland finder sted.

Det femte FU planlagde således en række foranstaltninger, som omfatter videnskabelige problemer, der er typiske for de områder, der nu omfattes af den nordlige dimension (dvs. indkaldelse af bud under Copernicus i 1999 om miljøproblemer i det arktiske område: 13 projekter blev accepteret til økonomisk støtte på i alt 7 mio. EUR; 17 projekter er blevet støttet af den internationale sammenslutning for fremme af samarbejde med forskere i de nye uafhængige stater i det tidligere Sovjetunionen (INTRS) med 1,2 mio. EUR; andre projekter får støtte under miljøprogrammet NICE (atmosfærens sammensætning), Tundra (økosystemer), IMSI (satellitobservation af jorden) og inden for nuklear fission og strålebeskyttelse.

Det næste FU-program vil følge samme linjer. Vigtige nabolande som Den Russiske Føderation får lov til at deltage i projekter efter emneprioriteter under det 6. FU med mulighed for finansiel støtte. Dertil kommer specifikke internationale samarbejdsaktiviteter til fordel for Rusland. Der står derfor en bred række FTU-samarbejdsaktiviteter åbne for videnskabelige sammenslutninger, der ønsker at undersøge problemer, der er typiske for området.