DA Den Europæiske Unions Tidende CE 65/246

(2004/C 65 E/262)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2920/03

af Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. oktober 2003)

Om: Alternativ og komplementær medicin

Gennem nogen tid har der kunnet konstateres en stigning i antallet af foreninger og praktiserende behandlere på området ikke-konventionel medicin, hvilket nødvendiggør en tydeliggørelse og harmonisering af bestemmelserne for deres virksomhed og behandlingsformer i EU.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen på baggrund af denne stigning i antallet af »charlataner«, eller — sagt med andre ord — personer, som giver sig ud for at være eksperter på området, selv om de ikke har den fornødne uddannelse, at træffe for at give brugerne af disse behandlingsformer en vis helbredsmæssig sikkerhed?

Påtænker Kommissionen i betragtning af de store lovgivningsmæssige forskelle mellem medlemsstaterne at harmonisere lovgivningen på EU-plan? Hvordan vil den sikre det indre marked samt den fri bevægelighed for tjenesteydelser og den fri etableringsret på dette område?

Hvilken post på EU-budgettet omfatter alternativ medicin?

Hvilke af anmodningerne i Parlamentets beslutning A4-0075/97 (1) har Kommissionen til dato rent faktisk efterkommet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(17. november 2003)

Det ærede medlem har stillet spørgsmål om adskillige emner. Det første spørgsmål omhandler kvalifikation og uddannelseskrav for personer, der praktiserer alternativ og komplementær medicin inden for EU.

Ifølge EF-traktaten forbliver det primære ansvar for kvalifikation og uddannelseskrav hos medlemsstaterne. For nogle af de primære sundhedserhverv er visse minimumskrav for koordineret uddannelse blevet vedtaget på fællesskabsniveau, men de fleste erhverv, herunder mange erhverv i sundhedssektoren, er ikke underlagt sådanne betingelser. Det væsentligste formål med de foranstaltninger, som er vedtaget på fællesskabsniveau, er at skabe grundlag for anerkendelse af kvalifikationer inden for de regulerede erhverv. Vedtagelse af ny lovgivning på dette område kræver meget støtte fra erhvervene og medlemsstaterne. Kommissionen er ikke bekendt med nogen stor eller udbredt støtte til nye foranstaltninger vedrørende alternativ og komplementær medicin.

Angående erhvervsfaglig anerkendelse gælder Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (2) og Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser (3) for enhver borger i en medlemsstat, der ønsker at udøve et reguleret erhverv i en værtsmedlemsstat. I denne sammenhæng har EF-domstolen bekræftet sin afgørelse af 3. oktober 1990 (C-61/89 Bouchoucha) om, at artikel 43 af EF-traktaten ikke er til hinder for, at en medlemsstat forbeholder udøvelsen af paramedicinsk virksomhed for personer, der er indehavere af et eksamensbevis som læge.

For at varetage hensynet til sundhedsbeskyttelse fastslog Domstolen desuden i sin dom af 11. juli 2002 (C-294/00 Deutsche Paracelsus Schulen für Naturheilverfahren GmbH), at det bemærkes, at hensynet til beskyttelsen af den offentlige sundhed er et af de hensyn, som i medfør af EF-traktatens artikel 46, stk. 1, kan begrunde restriktioner for etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser.

Det andet emne er fællesskabslovgivningen om alternativ medicin. I sin beslutning af 29. maj 1997 anmodede Parlamentet om, at der blev foretaget undersøgelser om sikkerheden og effektiviteten af alternative lægemidler. I denne forbindelse vedtog Kommissionen i januar 2002 et forslag til direktiv om traditionelle plantelægemidler (4). Parlamentets afstemning i forbindelse med førstebehandling fandt sted i november 2002. Efter det ændrede forslag (5), som Kommissionen vedtog den 9. april 2003, og den politiske enighed, som Rådet nåede frem til i september 2003, kan vedtagelsen af en endelig tekst måske finde sted inden udgangen af 2003.

Folkesundhedsprogrammet omfatter ikke udgifter til alternativ medicin. Med hensyn til fællesskabsstøtte til forskningsformål omfatter Prioritet 1 »Biovidenskab, genomforskning og bioteknologi i sundhedens tjeneste« og sektionen om politikorienteret forskning under det sjette rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration, der dækker perioden 2002-2006, ikke bestemmelser for sådan forskning. Det sjette rammeprograms sektion om støtte til koordinering af nationale tiltag nævner dog i forbindelse med sundhed området for alternative eller utraditionelle lægemidler.

(1) EFT C 182 af 16.6.1997, s. 67.

(2) EFT L 19 af 24.1.1989.

(3) EFT L 209 af 24.7.1992.

(4) EFT C 126 E af 28.5.2002.

(5) KOM(2003) 161 endelig.