SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0906/02

af Karla Peijs (PPE-DE) til Kommissionen

(25. marts 2002)

Om: Forskelsbehandling af udlændinge i det belgiske trafikbødesystem

Sidste år rettede jeg en forespørgsel til Kommissionen (E-0830/01)(1) om forskelsbehandling i Belgien i forbindelse med fartovertrædelser. Kommissionen svarede herpå, at den måtte analysere belgisk lovgivning nærmere, inden den udtalte sig herom. Der er i mellemtiden gået et år, og situationen er stadig den samme eller endnu værre.

Den belgiske regering har sat den bøde, der opkræves på stedet for trafikforseelser, kraftigt i vejret (200 EUR for fartovertrædelser på 10 km/t), men kun for udlændinge. Bøder, der opkræves på stedet af belgiere, er stadig i belgierfranc og kan derfor slet ikke opkræves, da franc ikke længere er lovligt betalingsmiddel. Denne situation er uacceptabel. Sidste år lod den belgiske regering forstå, at spørgsmålet ikke havde prioritet. Efter den ovennævnte forhøjelse kan jeg forstå, at det kun er trafikforseelser begået af udlændinge, der prioriteres, hvilket igen udgør en ny form for forskelsbehandling. Mon det på baggrund af hvidbogen om transport, ifølge hvilken Kommissionen vil harmonisere sanktioner og kontroller, ikke er på tide at bede den belgiske regering om en forklaring? Nu er den gået for vidt. Jeg går ud fra, at Kommissionens undersøgelse af den belgiske lovgivning vil understøtte min klage, og jeg anmoder Kommissionen om nu at gå i aktion.

Jeg har bemærket, at der i mellemtiden er faldet dom i en sag (C-224/00) vedrørende et lignende tilfælde i Italien, som Kommissionen henviser til i sit svar. Ifølge denne dom må de italienske myndigheder ikke længere forskelsbehandle personer, der er i besiddelse af et køretøj på udenlandske nummerplader. Er det ikke på tide, at Kommissionen foretager en opgørelse over lovgivningen med hensyn til bødestraffe i medlemsstaterne og undersøger, om der måske også i andre lande optræder forskellige former for forskelsbehandling af udlændinge? Dette spørgsmål giver borgerne store ærgrelser og gener og rejser tvivl om effektiviteten i EU.

(1) EFT C 318 E af 13.11.2001, s. 129.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(28. maj 2002)

Ifølge de oplysninger, som Kommissionen råder over, skelnes der i den belgiske lovgivning vedrørende opkrævning og deponering af bøder i forbindelse med trafikforseelser mellem overtrædelser begået af hjemmehørende og ikke-hjemmehørende personer. Førstnævnte kategori kan vælge enten at betale bøden på stedet eller inden for en frist, der er fastsat af Kongen. Sidstnævnte kategori skal enten betale beløbet på stedet eller deponere dette beløb, hvortil der lægges et beløb til dækning af sagsomkostningerne.

Så vidt Kommissionen er orienteret, er bødetaksterne som fastsat i den lovgivning, det ærede medlem henviser til, ikke blevet ændret siden januar 1998. I kongelig anordning af 10. juni 1985 vedrørende opkrævning og deponering af et beløb ved konstatering af overtrædelser af færdselsreglerne, som ændret ved kongelig anordning af 24. oktober 1997, der trådte i kraft den 1. januar 1998, var der allerede i artikel 1 fastsat en bødetakst på 8 000 BEF (svarende til 200 EUR) ved overskridelse af den tilladte maksimale hastighed med over 10 km/t og under 21 km/t, hvis den pågældende person ikke har fast bopæl i Belgien. Kongelig anordning af 10. juni 1985 er siden blevet ændret ved kongelig anordning af 19. juli 2000 samt kongelig anordning af 11. december 2001, navnlig med henblik på at tilpasse taksterne i forbindelse med overgangen til euroen, dog uden at bødetaksterne er steget. De bøder, der med hjemmel i færdselsloven (kongelig anordning af 16. marts 1968) gælder for personer med bopæl i Belgien, er blevet tilpasset euroen ved lov om indførelse af euroen for så vidt angår de områder, der er nævnt i artikel 78 i den belgiske forfatning af 26. juni 2000, og bøderne opkræves da også i euro.

Som det allerede fremgik af Kommissionens svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-0830/01(1), er forskelsbehandling af hjemmehørende og ikke-hjemmehørende lovovertrædere på grundlag af Domstolens retspraksis i sagen Pastoors(2) objektivt begrundet i mangel af instrumenter, der sikrer fuldbyrdelsen af en dom i en anden medlemsstat end den, hvor den er afsagt. Medlemsstaterne kan således pålægge ikke-hjemmehørende personer at stille et bestemt beløb som sikkerhed, hvis sidstnævnte i tilfælde af en lovovertrædelse vælger, at der rejses straffesag mod dem, frem for øjeblikkeligt at betale en bøde.

Kommissionen afslutter sin undersøgelse af den belgiske lovgivning i lyset af Domstolens nylige dom af 19. marts 2002 i sag C-224/00 Kommissionen mod Italien vedrørende den italienske lovgivning om samme emne inden den udtaler sig om foreneligheden med fællesskabsretten.

En af årsagerne til, at de belgiske myndigheder skelner mellem hjemmehørende og ikke-hjemmehørende personer, er, at det er vanskeligt at få en bødestraf, der er idømt af en belgisk domstol, fuldbyrdet i en anden medlemsstat. I denne forbindelse henleder Kommissionen opmærksomheden på

initiativet fra Det Forenede Kongerige, Den Franske Republik og Kongeriget Sverige med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe(3). Forslaget til rammeafgørelse indeholder bestemmelse om, at en bøde, der er idømt af en domstol i én medlemsstat, skal anerkendes og fuldbyrdes i andre medlemsstater. De bødestraffe, som idømmes af medlemsstaterne for trafikforseelser, vil ofte være administrative sanktioner snarere end strafferetlige sanktioner. Hvis rammeafgørelsen omfattede administrative bødestraffe hvilket drøftes i øjeblikket burde den i vid udstrækning kunne bidrage til at løse problemerne i forbindelse med fuldbyrdelsen af bødestraffe på tværs af landegrænserne og dermed medvirke til at fjerne behovet for forskelsbehandling af hjemmehørende og ikke-hjemmehørende personer.

(1) EFT C 318 E af 13.11.2001.

(2) Domstolens dom af 23. januar 1997 i sag C-29/95.

(3) EFT C 278 af 2.10.2001.