SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2214/99

af Cristiana Muscardini (UEN) og Sergio Berlato (UEN) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Olieholdige frø og millenniumrunden

Det er velkendt, at det kompromis, der blev indgået om Agenda 2000 på Det Europæiske Råds møde i Berlin, har været utilfredsstillende for sektoren for olieholdige frø. Denne sektor burde have været genstand for større opmærksomhed, idet den er meget udsat for international konkurrence, især fra USA. Sektoren omfatter i Italien henved 90.000 bedrifter. I den aftale, som blev indgået på det sidste landbrugsministermøde om EU's forhandlingsgrundlag under de kommende WTO-forhandlinger i Seattle, lægges der særlig vægt på den europæiske landbrugsmodel, som bygger på alsidighed.

1. Kan Kommissionen gøre rede for grundene til, at man fra europæisk side fuldstændigt har ofret sektoren for olieholdige frø?

2. Kan den bekræfte forlydender om, at USA skulle være i færd med at iværksætte en nødplan for tildeling af ekstraordinær støtte til de amerikanske landmænd (i pressen tales der om et beløb på 9-10 mia. dollar) som kompensation for de faldende landbrugspriser på verdensmarkedet?

3. Kan Kommissionen oplyse, om støtten til olieholdige frø i forbindelse med den amerikanske Fair Act-landbrugspolitik er højere end i 1992?

4. Hvilke initiativer påtænker Kommissionen at tage for at hindre, at der opstår alvorlige forstyrrelser i denne strategiske sektor på samme måde, som det har været tilfældet med rissektoren?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. januar 2000)

Hvad de i Agenda 2000 fastsatte bestemmelser for oliefrø angår, har Kommissionen allerede givet visse svar i besvarelsen af det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-3652/98(1) vedrørende Kommissionens forslag på dette område, herunder tilpasning af hektarstøtten for korn, oliefrø og jordudtagning til 63 EUR pr. ton af det regionale historiske kornudbytte. Rådet har godkendt denne løsning, som vil gøre det muligt at ophæve begrænsningerne i henhold til Blair House-aftalen, der begrænser produktionen af oliefrø. Rådet foretrak dog, at løsningen gennemføres i etaper. En sådan beslutning ændrer ikke rækkevidden af det svar, som Kommissionen allerede har givet.

Med hensyn til især punkt 1 og 4 gør Kommissionen det ærede medlem opmærksom på de overgangsbestemmelser for støtte til oliefrø, der findes i artikel 10 i Rådets forordning (EF) nr. 1251/1999 af 17. maj 1999 om en støtteordning for producenter af visse markafgrøder(2). Kommissionen vil forelægge en rapport om markedsudviklingen for oliefrø, og den forbeholder sig mulighed for fælles forelæggelse af forslag, hvis produktionspotentiellet skulle blive alvorligt forringet.

Med hensyn til punkt 2 og 3 mener Kommissionen, at USA's landbrugspolitik for soja har presset verdensmarkedspriserne og dermed forstyrrer markederne for landbrugsråvarer. Spørgsmålet om, hvorvidt denne politik indebærer, at USA i 1992 overskred støtten til denne afgrøde, skal ses i sammenhæng med bestemmelsen i artikel 13 i landbrugsaftalen (fredsklausulen), som begrænser mulighederne for at gribe ind over for landbrugssubsidier. Det er generelt Verdenshandelsorganisationen, der skal undersøge, om en sådan landbrugspolitik overholder reglerne.

(1) EFT C 325 af 12.11.1999.

(2) EFT L 160 af 26.6.1999.