SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0203/01

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(29. januar 2001)

Om: Adgang til fortrolige oplysninger jf. artikel 197, stk. 3, i EF-Traktaten

I sin afgørelse af 15.1.01 i sag T-236/00 R har præsidenten for Retten i Første Instans i punkt 49 udtrykkeligt konstateret, at Europa-Parlamentets medlemmer som enkeltpersoner har ret til at stille Kommissionen spørgsmål og modtage svar fra Kommissionen, som i givet fald omfatter videregivelse af fortrolige oplysninger.

Under henvisning til oplysningers fortrolighed har Kommissionen imidlertid i de forløbne måneder gentagne gange nægtet at besvare spørgsmål henholdsvis at fremsende dokumenter.

1. Er Kommissionen nu rede til at sende mig kopier af de dokumenter, som jeg i min skrivelse af 13. april 2000/nr. 202497 til kommissær Schreyer har anmodet om (Echo-sag: OLAF-rapporter af 19.12.97 og 18.5.98, Lowe-rapport, Pappas/Timmermans-rapport, Med-sagen: Mødeprotokol og spørgsmål til rapporten af 12. januar 1998)?

2. Er Kommissionen rede til nu punkt for punkt at besvare mine skriftlige forespørgsler E-3240/00, E-3241/00 og P-3478/00 i forbindelse med bedrageri med manipuleret smør uden at gemme sig bag henvisningen til fortrolighed, således som dette er sket i de svar, jeg har modtaget i december 2000?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(19. februar 2001)

I sin kendelse af 15. januar 2001 i sag T-236/00 R, Gabriele Stauner m.fl. mod Europa-Parlamentet og Kommissionen udtaler rettens præsident følgende under punkt 49:

Den omstændighed, at visse oplysninger i henhold til rammeaftalen kun må meddeles de parlamentsorganer, der er omhandlet i punkt 1.4 i bilag 3 til aftalen, dvs. Parlamentets formand, formændene for de berørte parlamentsudvalg, Præsidiet og Formandskonferencen, fratager ikke Parlamentets medlemmer ret til selv at stille spørgsmål til Kommissionen og fra Kommissionen modtage svar, som i givet fald forudsætter, at der fremsendes fortrolige oplysninger, således som det var tilfældet inden vedtagelsen af rammeaftalen. Det skal i den forbindelse

understreges, at den skønsbeføjelse, Kommissionen har ved afgørelsen af, om den vil fremsende fortrolige oplysninger i et svar på et spørgsmål, som et enkelt medlem har stillet i medfør af artikel 197, stk. 3, EF og i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i Parlamentets forretningsorden, end ikke indirekte er omhandlet i rammeaftalen.

Denne præmis skal ses på baggrund af punkt 50 og 51, hvori det siges:

Såfremt en anmodning om fortrolige oplysninger derimod hidrører fra Parlamentet, dvs. fra et af de parlamentsorganer, der omhandles i punkt 1.4 i bilag 3 til rammeaftalen, er Kommissionens fremsendelse af sådanne oplysninger fremover reguleret af rammeaftalens bestemmelser.

Heraf følger, at rammeaftalen, som blot regulerer forholdet mellem Kommissionen og Parlamentet, ikke har ændret retsstillingen for det enkelte medlem for så vidt angår medlemmets rettigheder i henhold til artikel 197, stk. 3, EF, ikke gør indgreb i de rettigheder, der er sikret i henhold til denne bestemmelse, og således ikke fremkalder retsvirkninger over for det enkelte medlem.

Rettens præsident minder således om, at rammeaftalen om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen, som blev vedtaget af Parlamentet den 5. juli 2000, ikke ændrer den måde, hvorpå Kommissionen skal behandle de forespørgsler, der stilles af Parlamentets medlemmer i henhold til EF-traktatens artikel 197. Han minder ligeledes om, at Kommissionen har en skønsmargen til at afgøre, om den vil give fortrolige oplysninger i et svar på en forespørgsel i henhold til EF-traktatens artikel 197.

På baggrund af disse konstateringer fra rettens præsidents side finder Kommissionen, at der ikke er grund til at ændre de svar, den allerede har givet på de forespørgsler, som det ærede medlem henviser til.