SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2249/99

af Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen

(1. december 1999)

Om: Ammoniakgrænseværdier i EU

Ifølge de seneste oplysninger forværres de central- og østeuropæiske skoves sundhedstilstand i stigende grad. Efter eksperters opfattelse er ozon hovedårsagen herfor. Ozon opstår under indvirkning af sollys af flygtige organiske forbindelser og kvælstofoxider. Ozon er et stærkt oxideringsmiddel, kan imidlertid reagere med ammoniak, et reduktionsmiddel, og udløse en reduktionsreaktion, hvor begge stoffer opløses i uskadelig kvælstofgas og brint. Det Europæiske Miljøagentur anslår for det kommende årti 30 % flere motorkøretøjer og 50 % flere lastbiler samt 100 % flere fly. Ifølge videnskabsmænd er det absolut ulogisk at indføre ammoniakgrænseværdier i EU, så længe udstødningen af flygtige organiske stoffer og kvælstofoxider yderligere stiger.

Kan Kommissionen bekræfte dette?

Deler Kommissionen den opfattelse, at ozon i væsentlig grad bidrager til at forværre skovenes sundhedstilstand?

Deler Kommissionen den opfattelse, at ozon via ammoniak kan omdannes til kvælstofgas og brint, og at grænseværdier for udstødning af ammoniak i EU derfor kan få en ugunstig virkning for forebyggelse af et højt ozonindhold?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. januar 2000)

I den analyse, der ligger til grund for forslaget om et direktiv for nationale emissionslofter (NEL)(1) har Kommissionen taget hensyn til transportens forventede vækst. Den tekniske udvikling vil imidlertid føre til en betydelig formindskelse af emissionerne i de forskellige sektorer, ikke mindst transporten. Kommissionen vurderede, hvilken virkning gennemførelsen af nuværende lovgivning, herunder de for nyligt vedtagne direktivet om renere biler og renere brændstoffer, vil få på emissionerne af nitrogenoxider (NOX) og flygtige carbonhydrider (VOC). Inden 2010 vil NOX- og VOC-emissionerne i Fællesskabet falde med henholdsvis 48 % og 49 % i forhold til 1990-niveauet. Desuden forlanger NEL-forslaget, at disse emissioner yderligere bringes ned til 55 % for NOX's og 60 % for VOC's vedkommende, så det omfang, hvori både den menneskelige sundhed og vegetationen bliver udsat for ozon, kan formindskes med helt op til 70 % i løbet af de næste 10 år.

Ifølge oplysninger fra Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) og det europæiske samarbejdsprogram for overvågning og vurdering af luftforurenende stoffer (EMEP) faldt emissionerne af disse stoffer allerede med 10 % mellem 1990 og 1995. Kommissionen forventer derfor en betydelig formindskelse af NOX- og VOC-emissionerne som følge af sin strategi for bekæmpelse af forsuring og ozondannelse i lav højde.

Kommissionen deler bekymringerne for, at store ozonforekomster kan være en trussel mod skovene og opstiller derfor i sit forslag til et nyt direktiv om ozon(2) et langsigtet mål og en målværdi for at beskytte vegetationen, herunder også skovene.

Kommissionen kan bekræfte, at ammoniak kan reagere med ozon. Ses der bort fra de umiddelbare omgivelser omkring større ammoniakkilder, er ammoniakkoncentrationerne i luften imidlertid ret små i forhold til ozonindholdet i hele den nedre del af atmosfæren. Da reaktionen mellem de to stoffer sker ret langsomt, er den samlede mængde ozon, som forsvinder ved reaktion med ammoniak, ubetydelig. Kommissionen kan derfor ikke bekræfte, at en formindskelse af ammoniakemissionerne skulle medføre voksende ozonforekomster i større omfang.

Bortset fra en vis mængde ammoniak, der udfældes i nærheden af emissionskilderne, reagerer ammoniak snarere med nitrat og sulfat og danner stoffer (ammoniumnitrat og ammoniumsulfat),

der, fordi de opholder sig længere i atmosfæren, kan transporteres over lange afstande. Aflejring af disse stoffer fører til usædvanlig stor forekomst af kvælstofforbindelser (eutrofiering) i jord og vand, mens nitrat- og sulfatforbindelser forøger surhedsgraden. Begge dele er en alvorlig trussel mod økosystemer og biodiversitet, som ammoniakemissionerne således bidrager til. Hvis der skal gøres noget ved forsuringen og eutrofieringen, skal ammoniakemissionerne derfor formindskes. Kommissionen er overbevist om, at dette ikke er i uoverensstemmelse med ønsket om at nedbringe ozonforureningen. Tværtimod kræver de komplicerede forbindelser mellem de forurenende stoffer og deres virkning helt klart en integreret fremgangsmåde, således som det da også fremgår af de emissionslofter, der på grundlag af virkningerne er fastsat for de pågældende fire forurenende stoffer.

(1) KOM(1999) 125 endelig udg., færdiggjort ved SEK(1999) 2004.

(2) KOM(1999) 125 endelig udg., færdiggjort ved SEK(1999) 2004.