SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0726/00

af Inger Schörling (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. marts 2000)

Om: Homøopatiske lægemidler inden for dyreopdræt

Ifølge en ny forordning (Rådets forordning (EF) nr. 1804/1999(1) af 19. juli 1999 om indføjelse af bestemmelser om animalsk produktion i forordning (EØF) nr. 2092/91(2) om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler) skal økologisk opdrættede dyr i første omgang behandles med homøopatiske lægemidler og plantelægemidler, forudsat, at de er effektive.

Jeg vil indledningsvis sige, at jeg synes, at det er meget positivt, at homøopatiske lægemidler og plantelægemidler nu er accepterede og skal anvendes, men i Sverige har dyrlægerne protesteret mod denne regel, da de ikke har tilladelse til at anvende homøopatiske lægemidler, sålænge der ikke findes nogen videnskabelige beviser for, at præparaterne er effektive. Derimod må hvem som helst, der ikke er dyrlæge behandle syge dyr med homøopatiske lægemidler.

Følgerne bliver, at det overlades til landmanden først at stille en diagnose og derefter forsøge en homøopatisk medicinering. Der er dermed stor risiko for, at en rigtig diagnose og professionel behandling kommer for sent. Der er også fare for, at spredningen af smitte vil øges.

Hvad vil Kommissionen gøre for at sikre, at dyr i alle lande får en professionel og hensigtsmæssig behandling, og at dyrlæger også får lov til at anvende homøopatiske lægemidler og plantelægemidler?

(1) EFT L 222 af 24.8.1999, s. 1.

(2) EFT L 198 af 22.7.1991, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(18. april 2000)

Dyr i økologisk landbrug, der bliver syge eller kommer til skade, skal ifølge Rådets forordning nr. 1804/1999(1) behandles med fytoterapeutiske eller homøopatiske veterinærlægemidler forudsat, at de har en effektiv terapeutisk virkning for den pågældende sygdom og den pågældende dyreart. Er det ikke tilfældet er det tilladt at benytte syntetiske kemiske allopatiske lægemidler under en dyrlæges ansvar.

Alle lægemidler skal uanset oprindelse opfylde bestemte regler, inden de må markedsføres og bruges, og det gælder såvel i økologisk landbrug som i traditionelt husdyrhold. Ifølge principperne i artikel 4 i direktiv 81/851/EØF(2) må intet veterinærmedicinsk præparat markedsføres i en medlemsstat og intet veterinærmedicinsk præparat anvendes på dyr uden forudgående tilladelse.

Direktiv 92/74/EØF(3) giver mulighed for en særlig forenklet registreringsprocedure for homøopatiske veterinærlægemidler. Under denne procedure stilles der ikke krav om dokumentation for produktets effektivitet. Ifølge direktivets artikel 7 er dog produkter til brug i dyr, der er bestemt til menneskeføde, udtrykkelig udelukket fra den forenklede procedure.

Betegnelsen plantelægemiddel forekommer ikke i Fællesskabets lægemiddellovgivning, og lægemidler, der indeholder aktive ingredienser fra urter, skal godkendes lige som andre veterinærlægemidler. Derfor er det ifølge Fællesskabets lovgivning et krav, at både fytoterapeutiske og homøopatiske veterinærlægemidler til dyr, der er bestemt til menneskeføde, skal godkendes efter bestemmelserne i direktiv 81/851/EØF, bl.a. opfylde kravet om bevis for den terapeutiske virkning.

Hensigten med disse regler er at sikre veterinærlægemidlers kvalitet, sikkerhed og effektivitet. Reglerne gælder for alle, der markedsfører og anvender veterinærlægemidler på dyr i Fællesskabet. Ifølge Fællesskabets lovgivning er det hverken for dyrlæger eller landmænd tilladt at benytte homøopatiske eller fytoterapeutiske veterinærlægemidler, som ikke er godkendt efter bestemmelserne i direktiv 81/851/EØF, herunder kravet om bevis for den terapeutiske virkning.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1804/1999 af 19. juli 1999 om indføjelse af bestemmelser om animalsk produktion i forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler.

(2) Rådets direktiv 81/851/EØF af 28. september 1981 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om veterinærmedicinske præparater, EFT L 317 af 6.11.1981.

(3) Rådets direktiv 92/74/EØF af 22. september 1992 om udvidelse af anvendelsesområdet for direktiv 81/851/EØF om indbyrdes tilnærmelse af lovgivning om veterinærlægemidler, og om fastsættelse af supplerende bestemmelser for homøopatiske veterinærlægemidler, EFT L 297 af 13.10.1992.