SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2738/99

af Stefano Zappalà (PPE-DE) og Antonio Tajani (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Finansielle institutioner

I Italien anvender de finansielle institutioner tilsyneladende forskellige rentesatser også inden for områder som er ensartede. I provinsen Latina (Latium) har de finansielle institutioner i årevis modtaget indskud på flere tusind milliarder lire, men har ikke foretaget nogen tilsvarende investering i området. På trods af den nuværende vanskelige situation for de private investeringer og beskæftigelsen i Latina opsiger bankerne for øjeblikket kreditfaciliteterne og kræver øjeblikkelig tilbagebetaling af lånene, hvorved de små og mellemstore virksomheder tvinges til at lukke. Bankernes tilgodehavender i erhvervslivet udgør blot nogle få procent af indlånene i dette område.

Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående besvare følgende spørgsmål:

1. Mener den ikke, at den bør få den italienske regering og det europæiske og italienske bankvæsen til at redegøre for ovenstående problematik?

2. Mener den ikke, den bør træffe foranstaltninger for f.eks. gennem konsolidering af tilgodehavenderne og genåbning af kreditterne, at bringe nyt liv i de små og mellemstore virksomheder i området (Latina), som set isoleret viser tegn på at være i en alvorlig økonomisk krise?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(25. februar 2000)

Som det vil være de ærede medlemmer bekendt, er Fællesskabets økonomiske politik i henhold til EF-traktaten, særlig artikel 4 (tidl. artikel 3A), baseret på det indre marked, og den føres i overensstemmelse med princippet om en åben markedsøkonomi med fri konkurrence.

Når Kommissionen og Fællesskabet foreslår og iværksætter foranstaltninger til gennemførelse af et enhedsmarked for bankmæssige tjenesteydelser, mere generelt udtrykt: for finansielle tjenesteydelser, fastholder de dette princip, for dels er det knæsat ved en overordnet retsbestemmelse, dels er de overbevist om, at kun en åben markedsøkonomi med fri konkurrence gør det muligt at gennemføre en optimal økonomisk ressourceallokering. Med indførelsen af euroen åbner denne politiske linje en enestående mulighed for at forsyne Fællesskabet med en moderne finansieringsstruktur, der reducerer kapitalomkostningerne og den finansielle formidling til det mindst mulige. Brugerne af de finansielle tjenesteydelser, hvad enten det drejer sig om virksomheder eller enkeltpersoner, vil kunne opnå betydelige fordele, og investeringer og beskæftigelse i hele Fællesskabet vil blive fremmet.

På grundlag af disse forudsætninger etablerer Fællesskabets lovgivning og dets øvrige indgreb de retlige rammer for de finansielle tjenesteydelsers fri bevægelighed på hele Fællesskabets område med det formål at sikre, at konkurrencen ikke fordrejes, og at det finansielle enhedsmarked præges af en sund og forsigtig situation og af en uomtvistelig stabilitet. Disse interventionsprincipper har Kommissionen for nylig bekræftet i sin meddelelse: Etablering af en ramme for de finansielle markeder: en handlingsplan(1), som blev vedtaget den 26. maj 1999, fremsendt samme dag til Europa-Parlamentet og Rådet og bekræftet af Det Europæiske Råd i Köln.

Inden for denne ramme skal så hvert pengeinstitut fastlægge sin egen handels- og investeringspolitik ud fra sin vurdering af markedet og de dermed forbundne risici. Kommissionen er af den opfattelse, at offentlige indgreb, der tager sigte på at påtvinge finansmarkedet bestemte løsninger, vil ud over at være juridisk diskutable også være en hindring for de finansielle tjenesteydelsers fri bevægelighed og vil til syvende og sidst være skadelige for både virksomheder og forbrugere, med en række negative indvirkninger på den økonomiske udvikling og beskæftigelsen.

(1) KOM(1999) 232 endelig udg.