ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

I Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 (1), fastlægges niveauet for kontrol på stedet til 5 % for arealstøtte, 5 % eller 10 % for oksekødspræmierne, afhængig af den nationale identifikations- og registreringsdatabases operationelle pålidelighed, og 10 % for fåre- og gedepræmierne. I praksis ligger alle medlemsstaterne generelt over minimumskontrolniveauet. Kommissionens revisionstjeneste for landbrugssektoren kontrollerer medlemsstaternes gennemførelse rutinemæssigt ved at foretage analyser, dybtgående undersøgelser af instruktioner og rapporter og effektivitetskontrol af en stikprøve af inspektioner. Kvaliteten af de nationale kontroller er generelt tilfredsstillende, hvilket i høj grad skyldes indførelsen af systemet til identifikation af marker og dyr, teknologiske fremskridt, der sikrer fuldstændige krydsreferencer og risikoanalyser, og rationalisering af kontrol som følge af løbende forbedringer af regelsættet.
Under et rutinemæssigt kontrolbesøg på stedet vedrørende Egnatia-projektet, hvor undersøgelser i forbindelse med projektet delvist medfinansieres via budgetposten for transeuropæiske transportnet (TEN-T), konstaterede man, at der var nogle problemer, som viste, at Egnatias praksis for tildeling af kontrakter måske ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne om offentlige kontrakter. Egnatia synes at tildele kontrakterne på grundlag af kvaliteten i virksomheden selv og ikke på grundlag af kvaliteten i de tjenesteydelser, som udvalgte virksomheder kan give, hvilket ville være i strid med Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler.

Kommissionen har tæt kontakt med de græske myndigheder for at kunne indsamle alle de nødvendige oplysninger, som skal gøre det muligt at vurdere de spørgsmål, der er rejst.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/273

(2004/C 78 E/0274)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3372/03

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(14. november 2003)

Om: Danmarks muligheder for at genforhandle protokol 16

Det er blevet oplyst, at flere ansøgerlande — Sverige, Østrig, Tjekkiet, Ungarn, Polen, Cypern m.fl. — i deres optagelsesforhandlinger har givet udtryk for ønske om at få en lignende regel som Danmark har i protokol 16, den såkaldte danske sommerhusregel. Alle har fået afslag på en permanent ordning som Danmarks, men er blevet tildelt tidsbegrænsede overgangsordninger på området, således for eksempel lovforslag L 222 om Østudvidelsen, side 26 og 27. Spørgeren ønsker Kommissionens oplysning om, hvorvidt nogle lande allerede har gjort gældende, eller i de kommende genforhandlinger af protokollerne forventes at gøre gældende, at det ikke kan accepteres, at Danmark har en permanent ordning, medens de selv har fået afslag herpå.

I forlængelse af mit spørgsmål om de juridiske konsekvenser ved en ratifikation af EU's forfatningsudkast bedes Kommissionen oplyse, hvordan Kommissionen vurderer mulighederne for Danmark for at genforhandle protokol 16 på regeringskonferencen, således at Danmarks forbehold over for EU-borgeres ret til at købe sommerhusboliger i Danmark består.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(18. december 2003)

De danske begrænsninger vedrørende køb af sommerhuse er den eneste landespecifikke undtagelse for kapitalens frie bevægelighed i EU. Protokollen om ejendomserhvervelse i Danmark er en integreret del af EF-traktaten, efter at traktaten om Den Europæiske Union trådte i kraft, og i modsætning til andre midlertidige undtagelser, som f.eks. overgangsforanstaltninger i forbindelse med tiltrædelsesforhandlinger, er der ingen tidsbegrænsninger for dens anvendelse. Som det ærede medlem ved, kræver ændringer af denne særlige bestemmelse en ændring af EF-traktaten godkendt af samtlige medlemsstater, herunder Danmark.

Hvad angår kandidatlandene, indeholder traktaten om tiltrædelse af Den Europæiske Union 2003, der blev undertegnet i Athen den 16. april 2003, og som er ved at blive ratificeret i medlemsstaterne, en særlig permanent ordning for Malta, hvad angår køb af ferieboliger (protokol nr. 6), samt overgangsordninger for andre kandidatlande.

Det ærede medlem er formodentlig allerede bekendt med, at Kommissionen deltager i gruppen af juridiske eksperter i regeringskonferencen, der bl.a. har til opgave at tilpasse traktaternes protokoller til den nye retlige situation som følge af udkastet til traktat om indførelse af en forfatning for Europa. I den henseende kan Kommissionen bekræfte, at indholdet af ovennævnte protokol stort set er det samme efter denne tilpasning.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/440

(2004/C 78 E/0461)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2877/03

af Jan Dhaene (PSE) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om: International arkitektkonkurrence »Sentiers de l'Europe« og Place Jean Rey

Forespørgslen følger op på forespørgsel E-0405/03 (1).

1. I forbindelse med den internationale arkitektkonkurrence »Les Sentiers de l'Europe« blev det konstateret, at betingelsen om uafhængighed mellem juryens formand og den anden vinder ikke var opfyldt, da der blev fundet direkte og formelle økonomiske forbindelser mellem de to parter (se uddrag i Moniteur Belge nr. 980804 — Atelier Espace Léopold S.A.). Vil Kommissionen i betragtning heraf kræve det beløb, som den anden vinder har modtaget, tilbagebetalt?

2. Kan Kommissionen, efter at den har taget kontakt til de belgiske myndigheder (svar af 21. maj 2003 af Neil Kinnock på forespørgsel E-0405/03), endelig hvad angår de belgiske myndigheders tildeling af udbuddet »Place de l'Union Européenne« (også kaldet Place Jean Rey) til arkitektfirmaet ODC oplyse, om dette er sket i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets direktiv 92/50/EØF (2) af 18. juni 1992, som fastsætter reglerne for samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelseskontrakter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(11. december 2003)

En klagesag vedrørende den internationale arkitektkonkurrence om de europæiske vandrestier blev afsluttet ved Kommissionens beslutning af 24. april 2002. Kontakter mellem Kommissionen og Bruxelles-regionen er i færd med at blive etableret for at diskutere tilbagebetalingen af vinderens præmie. I forbindelse med disse kontakter har Kommissionen også til hensigt at diskutere spørgsmålet om juryformandens uafhængighed i forhold til den anden vinder.

Vedrørende proceduren for offentlige indkøb i forbindelse med undersøgelsen »Place de l'Union européenne« henvises det ærede medlem til brev fra vicegeneraldirektøren for Generaldirektoratet for det Indre Marked dateret den 4. august 2003 til det ærede medlem. I dette brev forklares det, at kontrakten var blevet tildelt til ODC i 1986 i overensstemmelse med daværende belgisk lovgivning. Direktiv 92/50/EØF (3), der trådte i kraft på et senere tidspunkt, end kontrakten blev tildelt, kunne derfor ikke finde anvendelse.

(1) EFT C 268 E af 7.11.2003, s. 98.

(2) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1.

(3) Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/404

(2004/C 78 E/0426)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2406/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om: Bilforsikringer

Den 19. juni 2003 forelagde den belgiske forsikringsombudskvinde sin årsberetning. Det fremgår heraf, at bonus/malus-attesten pr. 1. januar 2004 vil blive erstattet af en »skadeshistorieattest«.

Af årsberetningen fra Gemeenschappelijk Motorwaarborgfonds (den fælles motorgarantifond) for 2001 fremgår det, at antallet af skadestilfælde, hvor uforsikrede biler var impliceret, mellem 1997 og 2001 steg med 70 % (fra ca. 4 950 til ca. 8 450). Gemeenschappelijk Motorwaarborgfonds skadesløsholder ofrene for uforsikrede bilister. Midlerne hertil tilvejebringes af forsikringsselskaberne og også indirekte af de bilister, som på behørig vis forsikrer deres bil og sig selv.

Mere generelt anslås antallet af uforsikrede bilister i Belgien til 100 000. Der er for en stor dels vedkommende tale om bilister, som ikke længere kan forsikres hos et regulært forsikringsselskab på grund af deres skadeshistorie, fordi private forsikringsselskaber ikke længere vil forsikre dem, eller fordi præmierne er usandsynligt høje. Fra den 1. november vil disse bilister i Belgien kunne søge hjælp hos det såkaldte Tariferingsbureau. Eventuelle tab i den forbindelse vil blive dækket af alle forsikringsselskaberne i fællesskab og også indirekte af de bilister, som på behørig vis forsikrer deres bil og sig selv.

I svaret på spørgsmål H-0525/02 (1) udtalte Kommissionen følgende: »Ingen andre end de, som forårsager skaden, bør betale for denne skade«. I samme svar lod Kommissionen også vide, at den forbyder obligatoriske bonus/malus-systemer. Kommissionen mente også, at »frit salg af forsikringsprodukter er i langt de fleste bilisters interesse. De kan vælge det forsikringsselskab, som belønner gode bilister med lavere præmier«.

Deler Kommissionen den opfattelse, at »skadeshistorieattesten« i virkeligheden kun er en skjult form for bonus/malus-system? I benægtende fald hvorfor ikke? Hvilke alternativer foreslår den i bekræftende fald?

Deler Kommissionen den opfattelse, at de gode bilister gennem deres bidrag til Gemeenschappelijk Motorwaarborgfonds eller Tariferingsbureau indirekte er med til at betale for de dårlige bilister, jf. Kommissionens svar af 3.9.2002? Hvordan begrunder den dette forhold? Hvilke alternativer foreslår den?

Til trods for at ansvarsforsikringen er lovpligtig, stiger antallet af uforsikrede bilister markant. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen foreslå, at den selv eller medlemsstaterne træffer for a) at sænke dette antal betydeligt, og b) samtidig sørge for, at alle får mulighed for at tegne en ansvarsforsikring, der er til at betale?

(1) Mundtligt svar af 3.9.2002.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/469

(2004/C 78 E/0493)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3135/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om: Bortskaffelse af giftige skibe

Kommissær Wallström er sikkert opmærksom på den igangværende flytning af en række forurenede amerikanske krigsskibe, der er fulde af giftigt affald fra USA til Det Forenede Kongerige med henblik på bortskaffelse. Disse aldrende skibe vil blive slæbt tværs over Atlanterhavet til stor risiko for de europæiske farvande, især kystområderne ved Storbritannien, Frankrig, Belgien og Nederlandene. På baggrund heraf beder jeg Kommissionen oplyse følgende: Er disse transporter i overensstemmelse med de lovforslag, der er udarbejdet på baggrund af Erika I- og II- og Prestige-ulykkerne, og hvilke foranstaltninger kan der eventuelt træffes for at forhindre, at medlemsstaterne bliver losseplads for giftigt affald af denne art?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(14. november 2003)

Ifølge Kommissionens oplysninger gælder de forholdsregler, EU har vedtaget i kølvandet på Erika- og Prestige-forlisene, ikke for transport af udtjente skibe.

Dog bør det tilsagn om at beskytte vores sårbare havmiljø, der blev indgået i Johannesburg, samt de erfaringer, der er gjort med Erikas, Prestiges og Tricolors forlis, betyde, at vi fremover benytter en forsigtig tilgang på dette område.

Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab gælder for al overførsel af affald og altså også for disse udtjente skibe. Efter de oplysninger, der er forelagt Kommissionen, er de pågældende skibe bestemt til nyttiggørelse i Det Forenede Kongerige. I henhold til forordningen skal lande, der er involveret i en sådan overførsel, dvs. afskibnings-, bestemmelses- og transitlandene, alle acceptere overførslen. Deraf følger, at alle de involverede myndigheder kan modsætte sig overførslen.

En betingelse for at opnå godkendelse fra de kompetente myndigheder, især fra myndighederne i bestemmelseslandet, er, at behandlingsanlægget er autoriseret og har den nødvendige tekniske kapacitet til at behandle det pågældende affald på vilkår, som ikke indebærer risici for menneskers sundhed og miljøet. Kommissionen har modtaget en klage herover og undersøger den som hastesag i samråd med de britiske myndigheder. De seneste informationer, Kommissionen har modtaget, synes at vise, at de britiske myndigheder er ved at vurdere, om det modtagende selskab har den nødvendige tilladelse.

Skulle de udtjente skibe derimod være bestemt til bortskaffelse, ville Fællesskabet i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 kun kunne importere det pågældende affald, hvis det eksporterende land ikke selv råder over kapacitet til at behandle affaldet.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/121

(2004/C 78 E/0122)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2521/03

af Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om: Afspejling i pas af den sproglige mangfoldighed i den spanske stat

I henhold til resolution af 10. juli 1995 (1) skal alle medlemsstater foretage en tilpasning af deres pas og ændre betegnelsen »Det Europæiske Fællesskab« til »Den Europæiske Union«.

I forbindelse med denne tilpasning blev der i det spanske Deputeretkammer stillet forslag om, at den sproglige mangfoldighed anerkendtes i pas til borgere i autonome regioner, hvor der findes mere end et officielt sprog, men det afvistes af den spanske regering under henvisning til resolution af 23. juni 1981 (2).

Artikel I-3 i udkastet til traktat om en forfatning for Europa fastsætter, at »Unionen respekterer medlemsstaternes rige kulturelle og sproglige mangfoldighed«, og det tilføjes i artikel II-22, at »Unionen respekterer den kulturelle, religiøse og sproglige mangfoldighed« som ligeledes fastsat i chartret om grundlæggende rettigheder. Der henvises samtidig til konklusionerne om gennemførelsen af Det Europæiske Sprogår forelagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse. Påtænker Kommissionen at foreslå en ændring af den ovenfor nævnte resolution, der medtager de sprog i passene, der er anerkendt som officielle sprog i en medlemsstat?

(1) EFT C 200 af 4.8.1995, s. 1.

(2) EFT C 241 af 19.9.1981, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/293

(2004/C 84 E/0340)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4078/03

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(14. januar 2004)

Om: Galileo

Ifølge beretninger i pressen (The Guardian, den 8. december 2003) skal europæiske forhandlere have givet efter for amerikansk pres omkring planerne om at udvikle et konkurrerende system, hvilket vil sikre, at GPS fortsat vil have fordele frem for det europæiske system.

Det påstås, at europæiske repræsentanter har indvilliget i at ændre signalet på en sådan måde, at USA kan blokere Galileo med støjsendere uden at det berører dets egne GSP-signaler.

Det påstås endvidere, at Galileos ydeevne bliver betydeligt reduceret, så den angiveligt får en usikkerhedsmargin på otte mil i forhold til GSPs usikkerhedsmargin på tre mil og den planlagte udsikkerhedsmargin for Galileo på én mil.

Hvad er Kommissionens kommentarer til disse beretninger, og hvordan vurderer den virkningerne af sådanne ændringer for markedsføringen af Galileo og det muligt tab af betydelige finansielle muligheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(25. marts 2004)

Satellitnavigationssystemer udbyder signaler, der er åbne for alle brugere (såkaldt »åbne tjenester« i Galileos tilfælde) og sikrede signaler (såkaldt »regulerede offentlige tjenester« i Galileos tilfælde). Det er teknisk set muligt lokalt at forstyrre ikke-militære signaler i et konfliktområde, både når det drejer sig om GPS-systemet og Galileo, samtidig med at signalerne kan modtages uden for dette område.

Støjsending foretages på stedet af de militære styrker, og den påvirker ikke signalernes ydeevne uden for konfliktområdet.

Hvad angår Galileos åbne signaler, har der været ført drøftelser for at finde frem til den mest effektive standard til Galileos og det fremtidige GPS III-projekts åbne signaler med henblik på at sikre brugerne den bedst mulige service. Disse drøftelser har haft til formål at sikre fuld interoperabilitet mellem de to systemer og vil de facto føre til en verdensomspændende standard for satellitnavigation. Den valgte løsning gør det desuden muligt at forbedre Galileo i forhold til den amerikanske løsning, samtidig med at interoperabiliteten mellem de to systemer sikres, og tillige styrke Galileos ydeevne i forhold til GPS. Positionsbestemmelserne vil kunne fastslås med en meters nøjagtighed, dvs. seks til ti gange nøjagtigere end med GPS, hvilket er fuldt foreneligt med en markedsføring af Galileo-tjenesterne. Man kan i den forbindelse glæde sig over, at USA er villig til at anvende de samme frekvenser for åbne og kommercielle tjenester som Galileo, hvilket giver det europæiske program en afgørende fordel for dets anvendelse på verdensplan.

Galileo vil være i stand til at udbyde signaler både til åbne, livskritiske og forretningsmæssige tjenester med samme ydeevne, som oprindeligt planlagt før drøftelserne med U.S.A., og i overensstemmelse med de nationale sikkerhedskrav. Disse signalers ydeevne vil konstant blive forbedret. Der sættes således på ingen måde spørgsmålstegn ved markedsføringsplanerne for Galileo.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/675

(2004/C 88 E/0692)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-4088/03

af Dana Scallon (PPE-DE) til Kommissionen

(8. januar 2004)

Om: Definition af reproduktiv sundhedspleje

Den 16. december 2003 meddelte Rådet, at begrebet reproduktiv sundhedspleje ikke omfattede følgende: støtte til, hjælp til, lettelse af, opfordring til, fremme af, økonomisk støtte eller tilskyndelse til abort.

Hvordan vil Kommissionen anvende denne definition i forbindelse med udvælgelsen af de samarbejdsorganisationer, der skal være ansvarlige for at gennemføre EU's politikker på området reproduktiv sundhed og reproduktive rettigheder?

Kan Kommissionen bekræfte, at ansøgerorganisationer, som ikke tilbyder abort eller udfører abort-relaterede aktiviteter, vil kunne ansøge om EU-midler på området reproduktiv sundhed og reproduktive rettigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(1. marts 2004)

På Europa-Parlamentets session den 16. december 2003 henviste Rådets repræsentant i sit svar på en forespørgsel fra det ærede medlem til betragtning 16 i Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1567/2003 af 15. juli 2003 om bistand til politikker og aktioner vedrørende reproduktiv og seksuel sundhed og dermed forbundne rettigheder i udviklingslande (1), hvor det klart står anført, at denne forordning ikke støtter initiativer, som tilskynder til abort.

Kommissionen støtter fuldt ud den internationale konference om befolkning og udvikling (ICPD) og ICPD-handlingsplanen for så vidt angår seksuel og reproduktiv sundhed. Udvælgelsen af partnerorganisationer sker i henhold til ovennævnte forordning.

Kommissionen er af den opfattelse, at det i høj grad er muligt, at en organisation, der ikke tilbyder abort eller udfører abortrelaterede aktiviteter, med held vil kunne deltage i en af de offentlige indkaldelser af forslag, Kommissionen offentliggør inden for området seksuel og reproduktiv sundhed og dermed forbundne rettigheder.

(1) EUT L 224 af 6.9.2003.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/73

(2004/C 88 E/0080)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2223/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om: EU's hemmelige aftaler med tredjelande om atomenergi

Ifølge European Voice af 12. juni godkendte Rådet i sidste uge en hemmelig aftale med Kina om atomenergi. I henhold til bladets oplysninger må nukleare materialer i medfør af aftalen ikke anvendes til fremstilling af masseødelæggelsesvåben.

Kan Kommissionen oplyse, om den har kendskab til aftalen?

Kan Kommissionen offentliggøre aftalen eller gøre rede for grundene til, at den endnu ikke er blevet offentliggjort?

Kan Kommissionen gøre rede for, hvordan det kan sikres, at en aftale af denne art ikke har konsekvenser for spredningen af masseødelæggelsesvåben?

Kan Kommissionen godtgøre, at der ikke er blevet indgået en tilsvarende aftale med Iran?

Kan Kommissionen forelægge protokollerne fra de møder, den havde med højtstående repræsentanter for det iranske styre i forbindelse med den såkaldte »konstruktive dialog« om energi?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(7. august 2003)

Der findes ingen hemmelig aftale om atomenergi med Kina eller Iran.

Den 11. juni 2003 vedtog Rådet en række forhandlingsdirektiver om en fremtidig aftale mellem Euratom og Kina. Denne aftale vil fokusere på forskning, og hovedformålet vil være at gøre det lettere for de kinesiske forskningsinstitutioner at få adgang til det sjette Euratom rammeprogram (FP6) på samme måde, som de har adgang til det samlede sjette rammeprogram (EF FP6). Kina har altid gjort gældende, at det udelukkende er interesseret i en forskningsaftale, og dette synspunkt deles af medlemsstaterne, som enstemmigt har godkendt direktiverne.

Der findes ingen aftale mellem Euratom og Iran, og der foreligger intet udkast til forhandlingsdirektiver om en sådan aftale. Kommissionen ønsker dog at minde om, at Iran har undertegnet ikkespredningsaftalen, og at der findes en fuldt dækkende kontrolaftale mellem Iran og Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA), som trådte i kraft den 15. maj 1974. For tiden eksisterer der ingen tillægsprotokol om indførelse af yderligere kontrolforanstaltninger mellem Iran og IAEA.

Kommissionen er i færd med at forhandle en handels- og samarbejdsaftale med Iran, som er knyttet til parallelle forhandlinger om en aftale om en politisk dialog og bekæmpelse af terrorisme. Disse forhandlinger kunne føre til en første kontraktuel aftale mellem EU og Den Islamiske Republik Iran og bane vejen for tættere økonomiske og politiske forbindelser. EU fortsætter bestræbelserne for at opretholde en omfattende, samlet dialog med Iran, som dækker bilaterale, regionale og globale anliggender, herunder spørgsmål vedrørende menneskerettigheder, terrorisme og ikkespredning af kernevåben.

Siden 1999 har Kommissionen drøftet anliggender vedrørende ikke-nuklear energi i en arbejdsgruppe på højt plan. Detaljerede oplysninger om det seneste møde i EU-Iran-arbejdsgruppen vedrørende energi, der blev holdt i oktober 2002, findes på Kommissionens websted (1).

(1) http://europa.eu.int/comm/energy_transport/en/enlarg_2_en.html.