SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2606/96 af Fernand Herman (PPE) til Kommissionen (11. oktober 1996)

Om: Begraensning af kontrakter til midlertidigt ansatte

Den 16. marts 1994 vedtog Kommissionen inden sommeren 1994 at overveje en samlet omlaegning af politikken for midlertidig ansaettelse.

Under afventning af denne omlaegning fastsattes den foerste gyldighedsperiode for nye kontrakter foreloebig til tre aar.

Kan Kommissionen bekraefte, at den har til hensigt at haandhaeve denne afgoerelse ogsaa for ansatte (artikel 2A i AOEAF), som tilbydes en stilling efter udvaelgelser, i forbindelse med hvilke det af meddelelserne i pressen og De Europaeiske Faellesskabers Tidende udtrykkeligt fremgik, at kontrakterne kunne forlaenges ud over de tre aar og indtil fem aar?

Kan Kommissionen bekraefte, at omlaegningen to aar efter den naevnte afgoerelse endnu ikke er fuldfoert?

Kan Kommissionen i bekraeftende fald oplyse, paa hvilket grundlag den opretholder den tidsmaessige begraensning af kontrakterne til tre aar, eftersom denne klart var betinget af en overvejelse, Kommissionen ikke har afsluttet inden for den fastsatte frist?

Er Kommissionen opmaerksom paa de sociale vanskeligheder, uafklarede tjenesteforhold skaber for et stort antal ansatte paa grund af den manglende omlaegning af politikken for midlertidig ansaettelse?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Erkki Liikanen (5. december 1996)

Det er rigtigt, at Kommissionen den 23. februar 1994 vedtog en beslutning om politikken for midlertidigt ansatte, hvori det hed, at en aendring af hele denne politik maatte overvejes naermere. Beslutningen, som blev vedtaget af forsigtighedshensyn, indeholdt ingen forpligtelser over for de midlertidigt ansatte. I medfoer af beslutningen fra 1994 er de midlertidigt ansatte blevet gjort opmaerksom paa, at de underskrev en kontrakt, der var begraenset til tre aar, og som desuden var ledsaget af en eksplicit paamindelse til de paagaeldende om, at det var op til dem at traeffe de noedvendige foranstaltninger i betragtning af varigheden af den kontrakt, de fik tilbudt.

Det forhold, at visse udvaelgelsesmeddelelser, som blev offentliggjort, inden beslutningen fra 1994 blev truffet, indeholdt oplysninger om, at der var mulighed for en forlaengelse med to aar, bekraefter blot det ovenstaaende, idet en mulighed for forlaengelse naeppe kan anses for at indebaere, at institutionen paa nogen maade forpligter sig til at foretage en saadan forlaengelse. Kun den kontrakt, de havde underskrevet paa de betingelser, der er beskrevet i foregaaende afsnit, skabte en juridisk forpligtelse paa omraadet, som Kommissionen skulle tage hensyn til.

Siden da har Kommissionen undersoegt spoergsmaalet noeje, fagforeningerne er blevet hoert adskillige gange, og de midlertidigt ansatte selv er ligeledes blevet hoert. Den 13. november 1996 vedtog Kommissionen en beslutning om den nye politik for midlertidigt ansatte, der henhoerer under artikel 2, litra a), i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved Faellesskaberne. Ifoelge den nye politik skal kontrakterne for midlertidigt ansatte fortsat vaere paa tre aar, men der er mulighed for at forlaenge kontrakten med hoejst ét aar, hvis dette er i tjenestegrenens interesse. Da denne bestemmelse er gunstigere end den, der var indeholdt i beslutningen fra 1994, er den blevet anvendt med tilbagevirkende kraft paa de midlertidigt ansatte, der er blevet ansat under denne ordning. Disse kan saaledes paa anmodning af deres generaldirektoerer faa forlaenget deres kontakt inden for de naevnte graenser, hvis det er i tjenestegrenens interesse. Desuden staar der i beslutningen af 13. november 1996, at disse midlertidigt ansatte, fordi de kan faa forlaenget deres kontrakter, er omfattet af den overgangsordning, der gaelder indtil 1999, og kan deltage i en intern udvaelgelsesproeve med henblik paa fastansaettelse.