SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3464/97 af Allan Macartney (ARE) til Kommissionen (31. oktober 1997)

Om: Antidumping-procedure vedroerende import af ublegede bomuldsstoffer fra Kina, Egypten, Indien, Pakistan og Tyrkiet

Den 21. februar 1996 indledte Kommissionen en sag som foelge af en dumpingklage fra Eurocoton over ovennaevnte lande. Med virkning fra den 20. november 1996 blev der indfoert en midlertidig antidumpingtold for at goere det muligt at gennemfoere undersoegelserne. I maj 1997 konkluderede Kommissionen, at der ikke var grundlag for sagen, og de beloeb, der var blevet opkraevet som led i antidumping-foranstaltningerne fra den 20. november 1996, blev refunderet til de paagaeldende importoerer. Saa indgav Eurocoton en anden lignende klage.

Findes der inden for EU nogen mekanisme til at protestere mod, at en klage betragtes som tilladelig af Kommissionen, naar denne klage i indhold er meget lig, om ikke identisk med en anden klage, som er blevet undersoegt for ganske nylig?

Hvad har omkostningerne vaeret i forbindelse med undersoegelse, droeftelse og forvaltningsarbejde vedroerende Eurocotons oprindelige klage?

Vil Kommissionen i forbindelse med Eurocotons anden klage gentage alle procedurerne i den nyligt afsluttede sag?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Sir Leon Brittan (4. december 1997)

Kommissionen vil gerne foerst og fremmest goere opmaerksom paa, at den paa grundlag af den tidligere undersoegelse fastslog endeligt, at der var tale om skadevoldende dumpingimport fra de paagaeldende lande. Der blev derefter forelagt et forslag for Raadet, hvoraf det fremgik, at det ville vaere i Faellesskabets interesse af indfoere endelige foranstaltninger. Da et flertal af medlemsstaterne imidlertid udtalte sig imod Kommissionens forslag, blev der ikke indfoert endelig antidumpingtold, og gyldighedsperioden for de midlertidige foranstaltninger udloeb. Kort tid efter indgav klagende part, Eurocoton, en ny klage.

Kommissionen besluttede paa grundlag af denne nye klage at indlede en ny antidumpingprocedure den 11. juli 1997. Det skal paapeges, at Kommissionen i henhold til Faellesskabets antidumpinglovgivning er forpligtet til at indlede en antidumpingprocedure, hvis en tilstraekkelig repraesentativ andel af producenterne i Faellesskabet indgiver en klage, som kan antages til behandling, og hvis der foreligger prima facie beviser for, at der finder dumping sted og forvoldes skade som foelge heraf. Da dette var tilfaeldet, var Kommissionen retligt forpligtet til at indlede proceduren. Lovgivningen indeholder saaledes ingen bestemmelse om, at Kommissionen kan afvise en tilstraekkeligt dokumenteret klage, selv om Raadet ikke godtog Kommissionens forslag om at indfoere endelig antidumpingtold i forbindelse med den tidligere procedure, der omfattede en anden periode.

Den foreliggende procedure gennemfoeres efter de normale regler, der er fastlagt i Faellesskabets antidumpinglovgivning, dvs. undersoegelse af de aspekter af sagen, der vedroerer dumping, skade, aarsagssammenhaeng og Faellesskabets interesser.

Med henblik paa at varetage deres interesser er beroerte parter berettiget til at fremsaette bemaerkninger til alle aspekter af proceduren. Fremgaar det af undersoegelsen, at saadanne bemaerkninger er velbegrundede, tager Kommissionen behoerigt hensyn hertil, naar den traeffer foreloebig eller endelig afgoerelse i sagen.

Kommissionen kan ikke angive de faktiske omkostninger i forbindelse med undersoegelser, droeftelser og administration af Eurocoton's oprindelige klage, da den ikke foretager omkostningsberegninger for den enkelte sag, og personaleomkostningerne indgaar i Kommissionens samlede budget paa dette omraade. Det kan imidlertid fastslaas, at sagen afsluttedes i god tid inden udloebet af de stramme forskriftsmaessige frister og saaledes paa en effektiv maade.