ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1573/01

af Luciano Caveri (ELDR) til Rådet

(1. juni 2001)

Om: Alpetroppernes tilstedeværelse i Den Europæiske Unions militære organer

De italienske Alpetropper har altid været en højt specialiseret styrke, som i årenes løb også har udvist stor fleksibilitet, når de er blevet indsat i fredsbevarende aktioner uden for Europa, samt har været bemærkelsesværdig effektive, når de er blevet anvendt til at hjælpe civilbefolkningen i forbindelse med store naturkatastrofer.

Kan Rådet oplyse:

- om der findes tekniske evalueringer på europæisk plan af de italienske Alpesoldaters effektivitet, og om de vil blive taget med i Den Europæiske Unions militære organer?

- om man kan bruge disse specialiserede tropper bl.a. til træning i bjergområder, f.eks. i Alperne, af andre specialenheder under Den Europæiske Unions militære organer?

Svar

(8. oktober 2001)

1. Den Europæiske Union har ikke til opgave at foretage tekniske evalueringer af de italienske alpetroppers eller nogen andre særlige troppers effektivitet. Det er medlemsstaterne, der skal beslutte, hvilke tropper de vil indsætte i forbindelse med det overordnede mål fra Helsingfors, og sikre at de er effektive. De enkelte enheders faktiske kapacitet spiller en rolle på styrkeopbygningsstadiet.

2. Det er op til de italienske myndigheder, om de vil tilbyde andre landes tropper træning i bjergområder, og op til de andre lande, om de vil bede om dette eller acceptere det.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1753/01

af Paul Lannoye (Verts/ALE) til Kommissionen

(15. juni 2001)

Om: Forarmet uran

Forarmet uran er et biprodukt fra berigelse af uran, som er en af de grundlæggende processer inden for nuklearindustrien. Det skal i denne egenskab behandles som radioaktivt stof (eller radioaktivt affald) efter bestemmelserne i direktiv 96/29/Euratom(1), særlig artikel 5.

Kan Kommissionen oplyse, for hvilke processer omfattende brug af forarmet uran der har været indgivet anmeldelse eller givet tilladelse for EU's område før vedtagelsen af ovennævnte direktiv og efter bestemmelserne i det tidligere gældende direktiv 80/836/Euratom?

(1) EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(3. september 2001)

Rådets nye direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling(1) fastslår ganske rigtigt at forarmet uran falder ind under anvendelsesområdets praksisser (artikel 2, stk. 1). Det falder dermed ind under anmeldelseskravet i artikel 3, stk. 1, eller tilladelseskravet i artikel 4, stk. 1, eller eventuelt under reglerne for bortskaffelse, genvinding eller genanvendelse af radioaktive stoffer eller materiale, der indeholder radioaktive stoffer, som hidrører fra sådanne praksisser (artikel 5, stk. 1)

Efter Rådets direktiv 80/836/Euratom af 15. juli 1980(2) skulle praksisser kun tillades i tilfælde som hver medlemsstat kunne fastlægge selv af hensyn til eventuel fare eller andre relevante forhold (artikel 3).

Selvom medlemsstaterne skal tilvejebringe de procedurer for anmeldelse/tilladelse der er omhandlet i direktiv 96/29/Euratom (og før da i direktiv 80/836/Euratom), så har de ikke nogen generel pligt til at registrere og dernæst meddele Kommissionen de aktiviteter der har været gjort til genstand for disse procedurer. En sådan pligt består kun i de tilfælde der falder ind under Euratom-traktatens artikel 37. Ifølge Kommissionens henstilling 1999/829/Euratom af 6. december 1999 om anvendelse af Euratom-traktatens artikel 37(3) er dette tilfældet for drift af nukleare reaktorer, oparbejdning og oplagring af bestrålet reaktorbrændsel og for berigning af uran til U-235, men i disse tilfælde optræder forarmet uran kun som rest efter berigning til U-235 eller ved fission af denne isotop. En særlig tilladelse til forarmet uran ville således kun være nødvendig inden for rammerne af artikel 37 hvis det blev behandlet eller oplagret som radioaktivt affald i et andet anlæg. Genvinding eller genanvendelse af forarmet uran uden for brændselskredsløbet falder ikke ind under artikel 37's anvendelsesområde.

Kommissionen ligger derfor ikke inde med oplysninger om medlemsstaternes anvendelse af de grundlæggende sikkerhedsnormer på forarmet uran, hverken før eller efter gennemførelsen af direktiv 96/29/Euratom (13. maj 2000).

(1) EFT L 159 af 29.6.1996.

(2) EFT L 246 af 17.9.1980.

(3) EFT L 324 af 16.12.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0881/01

af Elizabeth Lynne (ELDR) til Kommissionen

(27. marts 2001)

Om: Laserpointere

Så vidt jeg ved klassificeres lasere i USA på en noget anden måde end i EU. De amerikanske nationale standarder for lasere har seks klasser, og indplaceringsmetoden er forskellig fra den, der anvendes for europæiske standard. Dette har skabt visse problemer med mærkning. I visse tilfælde ville amerikanske klasse 2-lasere blive klassificeret som klasse IIIA, når man anvender den europæiske standard. Laserpointere indeholder sædvanligvis klasse II-lasere, som giver en passende rækkevidde og styrke til deres tilsigtede formål. Import til EU af laserpointere, der er klassificerede og mærkede i overensstemmelse med amerikansk standard, betyder, at de måske er ukorrekt klassificerede og derfor forkert mærkede. Hvilke foranstaltninger er der truffet, eller vil der blive truffet, med henblik på at sikre, at laserpointere, der importeres til EU, er mærket i overensstemmelse med EU-standard?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(3. september 2001)

Kommissionen har indgående gennemgået spørgsmålet om sikkerheden ved laserpointere med hjælp fra Udvalget for Hastende Produktsikkerhedsproblemer i henhold til direktiv 92/59/EØF om produktsikkerhed(1). Man enedes sammen med de myndigheder i medlemsstaterne, som har ansvaret for overvågningen af markedet, at markedsføring af laserpenne, som er beregnet for eller som sandsynligvis kan blive brugt af ikke-professionelle, og som hører til i klasse 3 eller højere i overensstemmelse med den europæiske standard EN 60825, ikke vil blive tilladt.

En sammenlignende undersøgelse af den amerikanske standard viser, at de europæiske og amerikanske klassificeringsstrukturer ikke har afgørende forskelle med hensyn til laserpointere i klasserne 1 og 2. Disse kategorier er sikre under rimeligt forudsigelige forhold, især med hensyn til funktionen blinkrefleks. Medlemsstaterne har ikke indberettet særlige problemer omkring dette spørgsmål.

Der kan optræde problemer med mærkningen, hvis laserpointerne klassificeres forkert på grund af en ukorrekt anvendelse af standarderne. Medlemsstaterne er imidlertid klar over disse problemer og ifølge deres rapporter har de gennemført passende foranstaltninger, når det var nødvendigt.

For nylig har Den Internationale Elektrotekniske Kommission (IEC) godkendt et ændringsforslag til en standard IEC 60825, hvor der indføres en ny klassifikationsstruktur. Cenelec, Det Europæiske Standardiseringsudvalg For Elektroteknik, har besluttet at medtage dette ændringsforslag i den relevante europæiske standard. De amerikanske myndigheder har bekræftet, at de i så vid udstrækning som muligt agter at harmonisere de krav, der gælder i De Forenede Stater for laserpenne med kravene i den nye internationale standard. Kommissionen forventer derfor yderligere fremskridt i den nærmeste fremtid mod en større international harmonisering på dette område.

(1) EFT L 228 af 11.8.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2506/01

af Francesco Speroni (TDI) til Kommissionen

(7. september 2001)

Om: Legitimationspapirer

I henhold til Schengen-aftalen er det muligt at krydse grænsen mellem de lande, der har tiltrådt aftalen, uden at være i besiddelse af et gyldigt udrejsebevis. Det sker imidlertid af og til, at borgere, der er på rejse i disse lande, anmodes om at fremvise legitimation. Da der imidlertid ikke findes nogen fælles bestemmelser om legitimationsdokumenter, forholder det sig således, at dokumenter, som er gyldige i nogle lande (f.eks. kørekort, våbentilladelse, erhvervsbeviser), i andre ikke anerkendes som legitimationsbevis. Denne omstændighed giver anledning til misforståelser og fejl og kan oven i købet føre til sanktioner.

I nogle tilfælde kan det være vanskeligt eller ligefrem umuligt at erhverve et alment anerkendt bevis. Det gælder f.eks. det belgiske legitimationskort, som de belgiske myndigheder ikke udsteder til udlændinge, der har bopæl i landet, selv om der er tale om EU-borgere.

Kan Kommissionen skaffe en liste over dokumenter, der betragtes som gyldig legitimation i medlemsstaterne, og vil den eventuelt fremme, at der indføres et sæt fælles bestemmelser på området?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(26. september 2001)

Afskaffelsen af personkontrollen ved de indre grænser betyder ikke, at pligten til at være i besiddelse af, bære på sig og fremlægge de beviser og dokumenter, der omhandles i hver enkelt medlemsstats nationale lovgivning, ophæves.

For borgere i Unionen gælder det ifølge fællesskabsretten, at de skal være i besiddelse af et gyldigt identitetskort eller pas(1).

(1) Rådets direktiv 68/360/EØF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner for rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer - EFT L 257 af 19.10.1968.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1614/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Rådet

(1. juni 2001)

Om: Personkontrol af tjenestemænd, som har adgang til fortrolige dokumenter

EU-tjenestemænd og tjenestemænd i medlemsstaterne, som har adgang til fortrolige dokumenter i forbindelse med EU-samarbejdet, vil fremover være underkastet visse kontrolbestemmelser. Kun personer, som har været underkastet en særlig personkontrol, som viser at vedkommende er ubetinget loyal, vil få adgang til fortrolige dokumenter. Det gælder også tjenestemænd i medlemsstaterne. Alle fortrolighedsbrud skal indberettes til den sikkerhedsmyndighed, som skal forefindes i hver medlemsstat, og indberettes til Bruxelles. Eventuelle læk af fortrolige oplysninger skal undersøges og efterforskes på foranledning af Rådets generalsekretær, den tidligere NATO-chef Javier Solana.

Hvordan skal disse regler gennemføres i Sverige, hvor der findes et i grundloven forankret princip om offentlighed og frihed til at give oplysninger? Er Sverige undtaget fra ovennævnte bestemmelser inden for Den Europæiske Union?

Svar

(8. oktober 2001)

Det ærede parlamentsmedlem henviser tilsyneladende til Rådets afgørelse 2001/264 om vedtagelse af Rådets sikkerhedsforskrifter. Medlemsstaternes rolle i forbindelse med gennemførelsen heraf forklares i artikel 2, stk. 2, i denne afgørelse:

Medlemsstaterne træffer i overensstemmelse med deres nationale ordninger passende foranstaltninger til at sikre, at de i artikel 1 nævnte bestemmelser overholdes, inden for deres tjenester og deres bygninger, af følgende kategorier af personer i forbindelse med behandling af EU-klassificerede oplysninger:

a) medlemmer af medlemsstaternes faste repræsentationer ved EU samt medlemmer af medlemsstaternes delegationer, der deltager i møder i Rådet eller dets organer eller i andre rådsaktiviteter,

b) andre medlemmer af medlemsstaternes administrationer, uanset om de pågældende gør tjeneste på medlemsstaternes område eller i tredjelande, når de behandler EU-klassificerede oplysninger, og

c) medlemsstaternes eksterne tjenesteleverandører og udstationerede medarbejdere, når de behandler EU-klassificerede oplysninger.

Ingen medlemsstat er undtaget fra ovennævnte rådsafgørelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1622/01

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Rådet

(12. juni 2001)

Om: Straf for folkedrab i Rwanda

De ansvarlige for drabene på 800 000 tutsier i Rwanda i 1994 er fortsat på fri fod, mens det internationale samfund forholder sig passivt til de drab, der i et tidsrum på 100 dage hærgede dette afrikanske land.

Den rwandiske regering forsøger fortsat at opnå tilbageholdelse ikke blot af lederne af dette folkedrab, men også af de hundredvis af kriminelle, som tilrettelagde og gennemførte planen om at fjerne tutsi-befolkningen fra jordens overflade.

Kan Rådet oplyse, hvilke skridt Den Europæiske Union i øjeblikket tager for at sikre, at ophavsmændene til disse brutale handlinger tilbageholdes og dømmes for det største folkedrab, menneskeheden har oplevet siden nazi-tiden?

Svar

(8. oktober 2001)

Rådet deler det ærede medlems opfattelse, nemlig at de ansvarlige for folkemordet i Rwanda i 1994 bør drages til ansvar. Allerede i 1994 vedtog Rådet en fælles holdning om EU's mål og prioriteter for så vidt angår Rwanda(1), hvori det understregede betydningen af, at de ansvarlige for de grove krænkelser af grundlæggende humanitære rettigheder, herunder folkedrab, bringes til ansvar. I den forbindelse anså EU oprettelsen af en international domstol for at være en hovedfaktor i bestræbelserne på at bringe en tradition for straffrihed til ophør og på at hindre fremtidige krænkelser af menneskerettighederne. Dette er fortsat EU's opfattelse, og selv om den faktiske anholdelse og domfældelse af de ansvarlige ikke falder inden for Rådets kompetence, har EU's medlemsstater og Fællesskabet støttet Den Internationale Straffedomstol for Rwanda, som FN oprettede i november 1994.

(1) EFT L 283 af 29.10.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2061/01

af Helena Torres Marques (PSE) til Kommissionen

(3. juli 2001)

Om: Manglende konkurrence i Portugal

I Portugal pålægges betalinger foretaget med kreditkort i udlandet 1,7 % i afgift.

Hvorledes påtænker Kommissionen at løse problemerne i forbindelse med manglende konkurrence inden for banksektoren og manglende gennemsigtighed med hensyn til information?

Hvorledes er det muligt, at betalinger foretaget inden for euro-zonen pålægges en vis procentdel i afgift i lyset af den forestående indførelse af fælles valuta?

Sådan har forholdene været siden 1999. Hvad agter Kommissionen at gøre for at løse dette problem inden 1. januar 2002?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. september 2001)

Det spørgsmål, som rejses i forbindelse med denne forespørgsel, kan måske løses, når forslaget af 25. juli 2001 til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om grænseoverskridende betalinger i euro finder anvendelse.

Efter forslaget til denne forordning skal gebyrerne for betalinger i euro på nationalt plan og for grænseoverskridende betalinger i euro som princip være ens. Dette standardgebyr for eurobetalingsområdet fastsættes af de enkelte banker. Dette princip foreslås anvendt fra den 1. januar 2002 for betalinger med kort og hævning af penge i pengeautomat. Det er med henblik herpå vigtigt, at Parlamentet og Rådet hurtigt bliver enige om denne tekst, således at den kan blive bekendtgjort inden udgangen af 2001.

Det skal med hensyn til den konkurrence, som det ærede medlem påstår mangler, anføres, at det ikke i sig selv er en konkurrencebegrænsning at opkræve et gebyr på visse transaktioner. Kommissionen har ikke kendskab til konkurrencebegrænsende aftaler mellem portugisiske banker om forbrugergebyrer for grænseoverskridende betalinger med kort.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2311/01

af Michael Cashman (PSE) og Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(31. juli 2001)

Om: Lovfæstet diskriminering mod udlændinge

To britiske turister blev for nylig nægtet teaterbilletter med rabat til ældre i Madeira, Portugal, med den begrundelse, at de ikke var portugisiske, på trods af at de medbragte bevis på deres alder. Kan Kommissionen på baggrund heraf undersøge og redegøre for lovfæstet diskriminering mod udlændinge i hver enkelt af medlemsstaterne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. oktober 2001)

Det ærede parlamentsmedlem har stillet et spørgsmål om det forhold, at der i Madeira, Portugal, gælder forskellige priser for teaterbilletter for ældre alt efter køberens nationalitet.

For fuldt ud at kunne behandle det stillede spørgsmål og drage konklusioner har Kommissionen brug for yderligere oplysninger enten direkte fra de pågældende eller fra det ærede medlem. Kommissionen vil navnlig gerne have oplysninger om det pågældende teater, herunder om de forskellige regler er baseret på foranstaltninger fra den berørte medlemsstat eller på anden måde udgår fra offentlige myndigheder, eller om de alene er resultatet af en privat virksomheds praksis.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2124/01

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. juli 2001)

Om: Gennemførelse af lovgivningen på transportområdet

Ifølge nogle oplysninger offentliggjort af Kommissionen i maj 2001 er 30 % af fællesskabslovgivningen på transportområdet ikke blevet gennemført i alle medlemsstater. Kan Kommissionen oplyse, hvilke konkrete direktiver på transportområdet Grækenland overtræder, og hvilke foranstaltninger den agter at træffe for at sikre gennemførelsen af Fællesskabets lovgivning på et så dynamisk med samtidig følsomt område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. september 2001)

Det er rigtigt, at alle medlemsstaterne endnu ikke har meddelt Kommissionen de nationale gennemførelsesbestemmelser for en meget stor procentdel (30 % i maj 2001) af direktiverne inden for transport, hvorom. Gennemførelsesgraden for direktiverne (som er forholdet mellem de meddelte nationale foranstaltninger og det antal direktiver, der anvendes af medlemsstaterne) er dog noget bedre og stiger fra 88,5 % den 31. december 2000 til 94 % den 1. juli 2001, når det drejer sig om transport.

Gennemførelse af direktiver forårsager altid et problem i bestemte medlemsstater, f.eks. søtransport i Nederlandene (81 %) og landtransport i Grækenland (80 %).

Den forsinkede gennemførelse i Grækenland er en af de alvorligste og beløb sig den 1. juli 2001 til 86 % for alle transportdirektiver. Kommissionen har derfor været tvunget til at åbne mange overtrædelsesprocedurer (21) mod Grækenland for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser. Ti af disse procedurer vedrørende manglende meddelelse er endnu løbende, hvoraf syv indebærer en beslutning om forelæggelse for Domstolen og tre en beslutning om en begrundet udtalelse. Vanskelighederne vedrører hovedsageligt transport på landjorden, mere specifikt direktiverne om transport af farligt gods.

Kommissionen fører i øvrigt løbende kontrol med medlemsstaternes gennemførelse af direktiver og den har tænkt sig at afholde et specielt møde med de græske myndigheder vedrørende gennemførelse af direktiver før året slutning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1837/01

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. juni 2001)

Om: Associeringsaftale mellem EU og Albanien

Kommissionen har vedtaget en beretning om stabiliserings- og associeringsaftalen mellem EU og Albanien, som vil blive forelagt Rådet til godkendelse.

Under henvisning til at det, for at en associeringsaftale med Albanien skal kunne indvirke positivt på stabiliteten og freden i landet og området, vil være nødvendigt at lægge vægt på demokratiseringen og sikkerhedsforholdene i Albanien og sikre en konsolidering af mindretallenes rettigheder i landet, bedes Kommissionen besvare følgende:

1. Hvilke garantier har den albanske regering givet for, at der ikke igen sker overgreb på det græske mindretal i lighed med de hændelser, der fandt sted under kommunevalgene sidste år (og som også blev understreget af internationale organisationer og uafhængige observatører)?

2. Hvilke foranstaltninger har Albanien forpligtet sig til at træffe for at sikre, at der uhindret kan gøres fremskridt på uddannelsesområdet til fordel for mindretallet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(1. august 2001)

Den kommende stabiliserings- og associerinsaftale mellem EU og Albanien lægger vægt på væsentlige politiske kriterier som demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder og beskyttelse af mindretalsrettigheder.

Den albanske regering har forpligtet sig til at gøre alt det, den kan, for at forsøge at forhindre, at hændelser af den art, der fandt sted i visse områder med store græske mindretal under de lokale valg i oktober 2000, gentager sig. Det er et positivt tegn, at første runde af det albanske parlamentsvalg den 24. juni 2001 er forløbet uden særlige hændelser i disse områder.

Kommissionen har bragt i erfaring, at Albanien allerede har taget skridt til at give nationale mindretal mulighed for at modtage undervisning på deres modersmål i de såkaldte mindretalsområder. Under drøftelserne i den højtstående styringsgruppe EU/Albanien i maj 2001 understregede den albanske regering, at den havde til hensigt gradvis at færdiggøre lovrammen for minoritetsbeskyttelse og afskaffe begrebet mindretalsområder. Disse tiltag vil sikkert bidrage til at styrke de nationale mindretals undervisningsmuligheder i Albanien. Kommissionen vil følge udviklingen meget nøje på dette følsomme område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2170/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(19. juli 2001)

Om: Forbud mod kinderæg

Kinderæg er et omdiskuteret produkt, som forårsager flere alvorlige ulykker, idet børn sluger det plastiklegetøj, der er indlagt i kinderæg.

Sidste år forbød Portugal kinderæg ved lov, idet flere børn var kommet til skade. I Sverige har Konsumentverket også slået til lyd for et forbud.

Kan et medlemsland forbyde kinderæg, når produktet samtidig er tilladt i andre medlemslande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(3. oktober 2001)

Hvad angår den potentielle risiko i forbindelse med de pågældende produkter, skal Kommissionen henvise det ærede medlem til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-2479/97 af Whitehead(1), E-3085/97 af Apolinário(2), E-3813-97 af Graenitz(3), E-2630/00 af Moreira da Silva(4), E-2631/00 af Damião(7) og E-2632/00 af Lage(8), og til resultatet af andragende N 280/99 om spørgsmålet om legetøj indeholdt i fødevarer.

De pågældende produkter er ikke specielt omfattet af Rådets direktiv 88/378/EØF af 3. maj 1988 om sikkerhedskrav til legetøj(5), mens Rådets direktiv 92/59/EØF af 29. juni 1992 om produktsikkerhed i almindelighed(6) finder anvendelse i forbindelse med mulige risici.

I henhold til Domstolens retspraksis er nationale foranstaltninger, som begrænser indførslen af visse produkter, herunder også begrænsninger, der gælder for alle produkter uden forskel - dersom der ikke er sket harmonisering af lovgivningen - forbudt jf. EF-traktatens artikel 28 (tidl. artikel 30), med mindre de kan begrundes ud fra hensynet til den offentlige sikkerhed, som går forud for frie varebevægelser, og står i et rimeligt forhold til dette mål. Dette indebærer, at princippet om gensidig anerkendelse skal overholdes.

Foranstaltninger i forbindelse med de pågældende produkter skal derfor undersøges i lyset af vurderingen af de risici, de indebærer, og de ovennævnte principper.

Da den lov, der blev vedtaget sidste år i Portugal, ikke overholdt princippet om gensidig anerkendelse, indledte Kommissionen en overtrædelsesprocedure mod denne medlemsstat. Som følge heraf anvender Portugal ikke den pågældende lov, og de portugisiske myndigheder har indsendt et udkast til lov med det formål at bringe denne på linje med fællesskabslovgivningen. Kommissionen, som også har haft lejlighed til at undersøge lignende foranstaltninger foreslået af Grækenland, var - på basis af de indgivne begrundelser - af den opfattelse, at de ikke stod i et rimeligt forhold til de erklærede målsætninger.

(1) EFT C 82 af 17.3.1998.

(2) EFT C 102 af 3.4.1998.

(3) EFT C 196 af 22.6.1998.

(4) EFT C 136 E af 8.5.2001.

(5) EFT L 187 af 16.7.1988.

(6) EFT L 228 af 11.8.1992.

(7) EFT C 136 E af 8.5.2001.

(8) EFT C 136 E af 8.5.2001.