DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/51

(2004/C 33 E/048)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0538/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. februar 2003)

Om: Eksportzoner for det europæiske marked på øen Mauritius, med ekstremt lave lønninger og uacceptable arbejdsvilkår

1. Ved Kommissionen, at der på øen Mauritius i Det Indiske Ocean, som tidligere har været forskellige nuværende EU-medlemsstaters koloni, findes eksportforarbejdningszoner, hvor der fremstilles luksusvarer til det europæiske marked, såsom mærketøj, elektronikvarer og kosmetikvarer, samt dåsetun?

2. Ved Kommissionen, at loven på Mauritius tillader, at arbejdstagerne i disse zoner udbetales ekstremt lave lønninger for meget lange arbejdsuger under usikre vilkår, hvilket medfører, at menneskene for denne løn ikke en gang kan opretholde en elendig levestandard uden at blive afhængige af finansiel bistand fra det offentlige og husly i skure bygget af affald?

3. Ved Kommissionen endvidere, at lønningerne og arbejdsvilkårene efterhånden er blevet så ringe i disse zoner, at Mauritius' indbyggere ikke mere vil arbejde der, hvorfor arbejdspladserne nu besættes af mennesker fra Kina, Indien og Bangladesh, som, inden de kommer og arbejder, må betale en høj »rekrutteringsafgift«, der i sidste ende indebærer, at de som belønning efter mange års hårdt arbejde vender forgældede tilbage til hjemlandet?

4. Konkluderer Kommissionen ikke også heraf, at det udførte arbejde ikke skaber udvikling på stedet, men derimod permanent udbytning, som kunstigt holder luksusvarernes pris nede i Europa, hvilket bevirker, at vor velfærd bliver stadig mere afhængig af permanent fattigdom andre steder, der samtidig bidrager til, at gode arbejdspladser i Europa nedlægges?

5. Hvorledes kan EU bidrage til, at der hurtigst muligt gøres en ende på denne uacceptable situation, f.eks. ved at advare importvirksomheder og deres forbrugere, ved forbud mod import af varer, hvis pris kunstigt holdes alt for lav, og ved forhandlinger med regeringen i Mauritius og lignende stater vedrørende afskaffelse af sådanne zoner?

Kilde: TV Nederland 2, nyhedsudsendelsen Twee Vandaag 12. februar 2003

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(22. april 2003)

Kommissionen er bekendt med eksistensen af eksportforarbejdningszoner (EPZ), der har spillet en betydelig rolle i Mauritius' udvikling i de seneste 30 år.

Kommissionen er også bekendt med, at eksportzonerne generelt og ofte er blevet kritiseret for dårlige arbejdsbetingelser og for at modvirke fagforeningerne. På Mauritius er arbejdsmarkedet for eksportsektoren reelt adskilt fra resten af økonomien, og eksportvirksomhederne er i stand til at lade antallet af arbejdstagere stige eller falde, afhængigt af markedsforholdene. Den seneste stigning i antallet af illegale arbejdsnedlæggelser i eksportzonerne på Mauritius tyder på, at det ellers udbredte reguleringssystem ikke er fuldstændig effektivt. Nye udviklinger i de internationale handels- og arbejdsmønstre vedrørende eksportzonerne kunne også få betydning for disses situation på Mauritius. I denne forbindelse har Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) intensiveret sit arbejde vedrørende beskæftigelse og socialpolitik i forbindelse med eksportzonerne. ILO har rapporteret om visse problemer på Mauritius vedrørende ansættelsen af vandrende arbejdstagere og andre spørgsmål som f.eks. arbejdstiden (1).

Kommissionen mener, at eksportzonerne på Mauritius har været medvirkende til den lokale udvikling. Eksportzonerne kan, sammen med sukker, turisme og finansielle tjenesteydelser, henregnes til de fire støttepiller for den økonomiske aktivitet. Mauritius har med held ladet eksportzonerne indgå i industrialiseringsprocessen ved oprettelse af langvarige forbindelser mellem eksportzonerne og de indenlandske leverandører, hvorved zonernes potentiale udnyttes maksimalt, når det gælder jobskabelse.

Kommissionen beklager, hvis der på Mauritius eller andre steder sker misbrug af arbejdslovgivningen. I denne forbindelse skal mindes om, at Fællesskabet er forpligtet til at anvende ILO's grundlæggende arbejdsnormer. Endvidere har Fællesskabet for nylig udvidet sit samarbejde med ILO med henblik på at fremme grundlæggende arbejdsnormer på verdensplan, fremme af ordentlige arbejdsvilkår, bekæmpelse af fattigdom og styrkelse af globaliseringens sociale dimension. Fællesskabet har også indvilget i at fremme anvendelsen af grundlæggende arbejdsnormer inden for rammerne af bilaterale og multilaterale aftaler med udviklingslande. Et godt eksempel er artikel 50 i Cotonou-aftalen; i denne artikel bekræfter Fællesskabet og staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet (AVS-staterne) igen, at de tilslutter sig ILO's grundlæggende arbejdsnormer.

Forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler mellem EU og AVS-staterne vil være en lejlighed til at intensivere dialogen og samarbejdet om, hvorledes anvendelsen af denne forpligtelse kan omsættes i konkrete aktioner.

(1) http://www.ilo.org/public/english/standards/relm/gb/docs/gb286/pdf/esp-3.pdf.