ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/171

(2004/C 88 E/0179)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0187/04

af Brice Hortefeux (PPE-DE) til Kommissionen

(29. januar 2004)

Om: Kontrol af virksomhedsregnskaber

I betragtning af den seneste skandale, som har løftet sløret for et hul på syv milliarder euro, som Parmalat har dækket over, melder spørgsmålet om kontrol af virksomhedsregnskaber sig igen med en særlig vedholdenhed.

Kombinationen af skatteparadis, skjulte økonomiske tab, falske dokumenter og regnskaber er det, der har givet næring til de foregående økonomiske skandaler. Selv om det stadig er for tidligt at drage konklusioner i denne yderst komplekse sag, vil det være hensigtsmæssigt og nødvendigt at begynde at undersøge dens konsekvenser for de finansielle tjenesteydelser, hvad angår europæisk politik.

Påtænker Kommissionen således at styrke den juridiske kontrol med regnskaber gennem strengere foranstaltninger til begrænsning og overvågning af revisionsselskaberne, der skal gøre dem ansvarlige for alle koncernregnskabernes punkter?

Vil det juridiske tomrum, der opstår, når to revisionsselskaber hver især har ansvaret for en del af regnskabet, blive dækket, og i givet fald, på hvilken måde?

Påtænkes det at forbyde revisorerne at tage del i enhver form for ledelsesmæssig beslutning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frits Bolkestein

(11. marts 2004)

Kommissionen er enig i, at det stadig er for tidligt at drage endelige konklusioner i sagen om lukningen af Parmalat-koncernen, som ganske rigtig er yderst kompleks. Kommissionens foreslog imidlertid allerede i sine meddelelser af 21. maj 2003 om modernisering af selskabsretten og forbedret virksomhedsledelse i Den Europæiske Union samt styrkelse af den lovpligtige revision i EU en række foranstaltninger, som specifikt beskæftigede sig med nogle af de problemer, der kommet frem i Parmalat-sagen, som ganske rigtig er meget kompleks. Som reaktion på denne virksomhedslukning agter Kommissionen at fremskynde nogle af de forslag, der indgår i disse handlingsplaner.

Hvad den lovpligtige revision angår, agter Kommissionen at indføje en specifik bestemmelse i sit forslag til et moderniseret direktiv, som bekræfter princippet om, at den lovpligtige revisor under ingen omstændigheder kan inddrages i ledelsesbeslutninger. Der vil også blive indføjet en specifik regel om, at koncernrevisoren bærer det fulde ansvar for revisionsberetningen i relation til de konsoliderede regnskaber.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/878

(2004/C 84 E/0972)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0781/04

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(11. marts 2004)

Om: Liberalisering af elmarkedet — Koncessioner til kraftproduktion

Forskelle i systemerne virker forstærkende på skævhederne, hvilket øger konkurrencepresset på medlemsstaterne, som allerede har fastlagt koncessionernes nøjagtige gyldighedsperiode. Et asymmetrisk marked ville ikke alene gøre konkurrencen ubæredygtig, men også kunne udgøre en risiko for dele af liberaliseringsprocessen på elmarkedet. Dette fører til spørgsmålet, om der i øjeblikket arbejdes på korrigerende foranstaltninger og indgreb, der er rettet mod dette område.

Kan Kommissionen fremlægge oplysninger om, hvordan koncessions- og godkendelsessystemerne virker i de forskellige EU-medlemsstater og i de nye ansøgerlande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(28. april 2004)

Der må skelnes mellem liberaliseringen af elektricitetsmarkedet og de relevante godkendelsesprocedurer for vandkraftværker.

EU har med vandrammedirektivet (1) udarbejdet en omfattende lovgivning for vandpolitik.

Dette direktiv:

— gælder for alle vandforekomster (floder, søer, grundvand og kystvande)

— gælder for alle kilder til menneskelig indflydelse på vand (herunder bl.a. elektricitetsfremstilling ved hjælp af varmekraftværker eller vandkraftværker)

— opstiller som obligatorisk mål, at alt vand inden 2 015 skal opnå/bevare en god tilstand, og forbinder dette med en klausul om, at forringelse ikke må ske

— underkaster alle relevante former for påvirkning af vand (f.eks. indvinding, opstemning, omledning af flodløb og udledning af spildevand) en godkendelsesprocedure. Disse godkendelser skal regelmæssigt genbehandles og om nødvendigt ajourføres.

Direktivet gennemføres gradvis, således at omsætningen til national lovgivning skal ske inden 22. december 2003 (de nye medlemsstater: 1. maj 2004), den første analyse af belastninger og påvirkning skal finde sted inden 22. december 2004, og udarbejdelsen af vandområdeplaner under fuld offentlig deltagelse skal være færdig inden 22. december 2009.

Kommissionen mener, at dette direktiv med sin gennemførelse ikke blot vil sikre god vandkvalitet (»god tilstand«), men også et solidt og forudsigeligt grundlag for tekniske, økonomiske og politiske beslutninger, og således skabe ensartede vilkår, samtidig med at der tages hensyn til de forskellige hydrologiske og miljømæssige betingelser i unionens forskellige regioner. Siden 2 001 er direktivets gennemførelse blevet suppleret med en omfattende indsats fra Kommissionens, medlemsstaternes, (herunder også de nye medlemsstater), de private organisationers og interessegruppernes side inden for rammerne af en fælles gennemførelsesstrategi.

Vandrammedirektivet og dets bestemmelser vil gælde for de nye medlemsstater, som tiltræder EU den 1. maj 2004, på samme måde, som det gælder for de nuværende medlemsstater. Der er ikke nogen overgangsperiode.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, EFT L 327 af 22.12.2000.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/810

(2004/C 84 E/0904)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0564/04

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(26. februar 2004)

Om: Overførsler af olie mellem skibe

Vil Kommissionen beskrive, om der findes EU-lovgivning vedrørende sikkerheden i forbindelse med overførsler af olie mellem skibe i EU's kystfarvande, og i bekræftende fald, hvilken?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. april 2004)

Der er ingen specifik EU-lovgivning for overførsler af olie mellem skibe i farvande, som hører under EU-medlemsstaters jurisdiktion.

Der er dog en række EU-direktiver og -forordninger om sikkerhed til søs, som er relevante på grund af de bestemmelser, som de indeholder om visse kontrolaspekter i forbindelse med skibe, som udfører denne type operationer i havne og farvande, som hører under EU-medlemsstaters jurisdiktion.

Det er bl.a.

— Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/106/EF (1) af 19. december 2001 om ændring af Rådets direktiv 95/21/EF (2) om havnestatskontrol, som behandler spørgsmålet indirekte. Direktivet fastsætter nemlig prioritet for inspektion af skibe, som kan anses for at udgøre en risiko, herunder også tankfartøjer, som sandsynligvis gennemfører overførsler mellem skibe

— Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1726/2003 (3) af 22. juli 2003 om ændring af forordning (EF) nr. 417/2002 (4). Denne forordning forbyder olietankskibe med enkeltskrog, som transporterer svære olier, adgang til havne og forankringsområder under medlemsstaternes jurisdiktion.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/106/EF af 19. december 2001 om ændring af Rådets direktiv 95/21/EF om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol), EFT L 19 af 22.1.2002.

(2) EFT L 157 af 7.7.1998.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1726/2003 af 22. juli 2003 om ændring af forordning (EF) nr. 417/2002 om fremskyndet indfasning af krav om dobbeltskrogs- eller tilsvarende design for olietankskibe med enkeltskrog, EUT L 249 af 1.10.2003.

(4) EUT L 64 af 7.3.2003.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/757

(2004/C 84 E/0852)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0068/04

af Miet Smet (PPE-DE) til Kommissionen

(20. januar 2004)

Om: International konvention om beskyttelse af vandrende arbejdstagere og deres familiemedlemmer

Den internationale konvention om beskyttelse af vandrende arbejdstagere og deres familiemedlemmer, som blev vedtaget på De Forenede Nationers 45. generalforsamling og trådte i kraft den 1. juli 2003, er indtil nu ikke undertegnet af en eneste af de 15 medlemsstater og heller ikke af nogen af de fremtidige medlemsstater.

Hvad er Kommissionens holdning til denne konvention?

1. I hvilken udstrækning stemmer denne konvention overens med den politik, EU fører, og med de fastlagte politiske mål?

2. I hvilken udstrækning afviger denne konvention fra den politik, EU fører, og fra de fastlagte politiske mål?

3. Er der fra et EU-synspunkt alvorlige indvendinger mod, at medlemsstater undertegner af konventionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(5. marts 2004)

Medlemsstaterne er [utvivlsomt] bedre end Kommissionen i stand til at forklare, hvorfor de ikke ratificerer FN's internationale konvention om beskyttelse af vandrende arbejdstageres rettigheder.

Det ser dog ud til, at en af de vigtigste hindringer for en sådan ratifikation er, at konventionen anerkender rettigheder for alle vandrende arbejdstagere uden at tage hensyn til, om de opholder sig lovligt eller ulovligt i værtslandet.

Det ser endvidere ud til, at en række rettigheder, der opregnes i konventionen, ligeledes er garanteret på EU-plan såvel for EU-borgere som for tredjelandsstatsborgere i andre instrumenter (EU's charter for grundlæggende rettigheder, Den Europæiske Konvention for Menneskerettigheder). Det forhold, at mange forskellige bestemmelser garanterer de samme rettigheder, kan imidlertid resultere i fortolkningsproblemer, der kan vise sig at være til skade for de pågældende personers retssikkerhed.

Som følge af den komplicerede karakter af bestemmelserne i denne konvention agter Kommissionen at iværksætte en undersøgelse af de punkter, der er sammenfaldende og de der er forskellige i forhold til den fælles immigrationspolitik, således som den er udviklet på EU-plan efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/632

(2004/C 84 E/0710)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0581/04

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(26. februar 2004)

Om: Forhold mellem medierne og pladeselskaber

Kommissionen bedes gøre rede for sin holdning med hensyn til det forhold radio og fjernsyn har til pladeselskaber. Mange små pladeselskaber mener, at de i sammenligning med de større pladeselskaber behandles uretfærdigt af radio- og fjernsynsselskaber, og at de derfor presses ud af markedet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(19. marts 2004)

Kommissionens tjenestegrene med ansvar for konkurrencepolitikken har haft betydelig opmærksomhed henvendt på de europæiske musikmarkeder, især inden for de seneste år, hvor digitalteknologien og konvergensen inden for medierne tilsyneladende har fremskyndet en stærk koncentration blandt de vigtigste spillere på markedet. Der blev især sat fokus på disse spørgsmål i 2000 i forbindelse med fusionen mellem AOL/Time Warner og forsøget på at fusionere EMI/Time Warner. Med hensyn til den igangværende fusion inden for pladeindustrien mellem det tyske Bertelsmann AG og det japanske Sony Corp har Kommissionen besluttet at indlede en tilbundsgående undersøgelse af dette projekt. Det skyldes frygten for, at de store pladeselskaber med fusionen skaber eller styrker en kollektiv dominerende stilling på markedet for indspilning af plader. Under undersøgelsen vil Kommissionen også analysere andre konkurrencemæssige problemer i forbindelse med moderselskabernes vertikale integration på andre markeder, f.eks. det anmeldte joint-venture-selskabs mulige virkninger på Bertelsmanns aktiviteter inden for tv-sektoren (1).

Kommissionens aktiviteter på konkurrenceområdet omfatter ikke kun fusioner, men også konkurrencebegrænsende adfærd og aftaler, som f.eks. dem, der omtales af det ærede medlem. For at kunne gribe ind på uregulerede markeder, f.eks. inden for musikbranchen, skal Kommissionen imidlertid have et solidt faktuelt grundlag, som giver den mulighed for at foretage en ordentlig bedømmelse af den påståede fordrejning af konkurrencen på markedet. Endvidere gælder Kommissionens beføjelser ifølge EU's konkurrencelovgivning kun, hvis der kan påvises en mærkbar påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne.

Kommissionen har hidtil ikke set dokumentation for, at der i relationerne mellem forskellige typer pladeselskaber og tv-selskaber skulle forekomme konkurrencebegrænsende adfærd, der har en mærkbar indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne.

(1) Pressemeddelelsen findes på:

http://europa.eu.int/rapid/start/cgi/guesten.ksh?p_action.gettxt=gt&doc=IP/04/200|0|RAPID&lg=EN.
2.

Hvert år yder Kommissionen efter en indkaldelse af forslag støtte til driften af europæiske forbrugerorganisationer. Derved bidrager den til, at disse organisationer bedre kan deltage i EU's politikker, hvilket er en af de tre centrale målsætninger for forbrugerpolitikken 2002-2006, som støttes af Parlamentet. Denne form for finansielle tilskud er for øvrigt udtrykkeligt omfattet af retsgrundlaget for finansiering af aktiviteter på forbrugerområdet (1). Dette beløb må ikke overstige 50 % af omkostningerne til de tilskudsberettigede aktiviteter. Fællesskabstilskuddet til BEUC i form af denne type driftsstøtte beløber sig i 2004 til 1 172 790 EUR. For øvrigt yder Kommissionen på grundlag af forslagsindkaldelser regelmæssigt støtte til specifikke projekter, hvis formål er at fremme forbrugernes interesser i medlemsstaterne (se artikel 2, litra c), og artikel 6 i afgørelse nr. 283/1999 og aktion 18 i afgørelse nr. 20/2004 som ovenfor nævnt). Efter en forslagsindkaldelse, der blev offentliggjort i september 2002 (2), blev BEUC's projekt »European Consumer Law Group« udvalgt (ønsket fællesskabsstøtte: 56 422,79EUR). Den tildelte støtte vil snarest blive offentliggjort på Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelses netsted.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/196

(2004/C 88 E/0201)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0585/04

af Bill Miller (PSE) til Kommissionen

(26. februar 2004)

Om: Verdenshandelsorganisationen WTO's forhandlinger i Cancún og Genève

Efter sammenbruddet af WTO-forhandlingerne i Cancún og genoptagelsen af forhandlingerne i Genève, kan Kommissionen så opsummere, hvilke fremskridt der er gjort?

Insisterer EU fortsat på at tage nye problemstillinger op?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Patrick Lamy

(17. marts 2004)

Efter sammenbruddet af konferencen i Cancún har Kommissionen revideret sin holdning, som det fremgår af meddelelsen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg af 26. november 2003 om »Nyt liv i forhandlingerne inden for rammernne af Doha-udviklingsrunden — EU-perspektivet« (1). Retningslinjerne heri godkendtes af Rådet den 9. december 2003 (2). Det kan konstateres, at EU har indtaget en anderledes og mere fleksibel holdning til nogle af de nye spørgsmål, som det ærede medlem henviser til.

Europa-Parlamentet drøftede udsigterne for Doha-udviklingsrunden på dets møde den 13. januar 2004. Kommissionen er meget tilfreds med den brede støtte til forslaget om at give prioritet til multilaterale forhandlinger, at ville udvise mere fleksibilitet på visse områder, herunder de såkaldte Singapore-spørgsmål, og at styrke dialogen med handelspartnere med henblik på at udnytte de kommende måneder til at fremskynde de forhandlinger, hvilket burde være sket i 2003.

Efter mødet i WTO's Almindelige Råd den 15. december, hvor alle WTO-medlemmer klart udtrykte deres politiske vilje til at fortsætte forhandlingerne inden for Doha-udviklingsrunden, har kommissæren med ansvar for handel deltaget i et møde med G-20 i Brasilien, besøgt Indien, Bangladesh, Indonesien og Kenya, truffet G90 i Genève, deltaget i Den Blandede Parlementariske Forsamling AVS-EU i Addis Ababa, besøgt Washington og afholdt andre møder i Bruxelles. Yderligere drøftelser af denne art vil blive afholdt inden mødet i WTO's Almindelige Råd i maj.

(1) KOM(2003) 734 endelig (Den danske udgave er ikke til rådighed).

(2) 15535/03 af 5.12.2003.
2.

I henhold til artikel 9, stk. 1, afsnit c), i Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 (5): »kan offentlig støtte også ydes til modernisering af fiskerfartøjer, herunder anvendelsen af mere selektive teknikker […]«. Dog fastsættes det i sidste afsnit i punkt 1.4 i bilag III, at » … udskiftning af fiskeredskaber ikke anses som en støtteberettiget udgift«. Endvidere fastsætter punkt 1.4, litra b), i), i bilag III til den samme forordning, at »investeringerne gælder følgende […] rationalisering af fiskeriet ved anvendelse af mere selektive teknikker og metoder om bord for at undgå ikke-ønskede bifangster …«. I betragtning af at fællesskabslovgivningen gør anvendelsen af Bacoma-net obligatorisk ved fiskeri i Østersøen, er investeringer i sådant udstyr ikke længere støtteberettiget.
1.

Vadehavet er et område, der skal beskyttes som et særligt beskyttet område efter Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (2) og som et særligt bevaringsområde efter Rådets direktiv 92/43/EEC af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (3). Kommissionen er klar over, at en række undersøgelser synes at vise, at naturgasindvinding fra de underliggende lag i Vadehavet kan have direkte og indirekte negative virkninger på Vadehavets økosystem, som f.eks. sænkninger, en reduktion i arealet med slikvader og tidevandsmarsk, ændringer i sedimentationsforholdene, støj, visuelle forstyrrelser og forureningsrisiko. Det er de pågældende nederlandske myndigheders ansvar at vurdere, om påvirkningen fra indvinding af yderligere 40 mia. m3 naturgas i Vadehavet kan blive væsentlig eller ej. Skulle det vise sig, at der kan ventes væsentlige negative virkninger, skal der foretages en vurdering i henhold til artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43/EØF. Myndighederne må kun tillade yderligere indvinding af naturgas i Vadehavet, når de har sikret sig, at det ikke vil skade den pågældende lokalitets integritet, og når de — hvis det anses for nødvendigt — har hørt offentligheden. Efter Kommissionens mening skal der i dette tilfælde tages hensyn til forsigtighedsprincippet. Bestemmelserne i artikel 6, stk. 4, i direktiv 92/43/EØF finder anvendelse, hvis projektets påvirkning af lokaliteten vurderes som negativ.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/492

(2004/C 88 E/0504)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0266/04

af John McCartin (PPE-DE) til Kommissionen

(4. februar 2004)

Om: Import af kyllingekød til EU

Kan Kommissionen oplyse, hvor meget kyllingekød der er blevet indført i EU i løbet af den seneste halvårsperiode, for hvilken der foreligger statistiske data, og om en suspension af denne import ville have nogen større indvirkning på det europæiske marked for kød?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(16. marts 2004)

I de første seks måneder af 2003 importerede EU 411 000 tons kyllingekød (herunder levende fjerkræ og fjerkrækødprodukter). Dette var en stigning på 26 % i forhold til samme periode i 2002.

Det skønnes, at der i 2003 blev importeret 800 000 tons fjerkrækød, hvilket svarer til 9 % af det samlede fjerkrækødforbrug og 2 % af det samlede kødforbrug i EU.

De største leverandører af fjerkrækød til EU i 2003 var Brasilien (ca. 400 000 tons), Thailand (ca. 190 000 tons) og landene i Central- og Østeuropa.

En fuldstændig suspension af EU's fjerkrækødimport kan betragtes som en hypotese. Selvom en sådan suspension vil kunne medføre en reduktion af udbuddet af fjerkrækød i EU, vil der være tale om mindre end de ovennævnte 9 %. Dette skyldes, at europæisk fjerkrækød og europæisk svinekød, i det mindste delvist, vil kompensere for den manglende import. Det skal bemærkes, at EU eksporterede ca. 1 000 000 tons fjerkrækød i 2003 og havde et handelsoverskud på 200 000 tons af dette kød.

Jo kortere tid en sådan suspension gennemføres, desto mindre vil en eventuel virkning heraf være. Et eventuelt reduceret udbud i de nuværende 15 medlemsstater vil desuden efter den 1. maj 2004 blive udlignet som følge af den større tilgang af kød fra de nye medlemsstater.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/909

(2004/C 84 E/1004)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0906/04

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(24. marts 2004)

Om: Løntillæg (threshold) til de britiske lærere ved Europaskolerne

I forbindelse med mine forespørgsler E-2583/03 (1)og E-3295/03 (2) og Kommissionens svar, hvilke juridiske udtalelser har Kommissionen indhentet vedrørende de britiske kontrakters overensstemmelse med artikel 12, stk.4, litra a), i vedtægten for Europaskolerne?

I sag C-6/89, Kommissionen v. Belgien (1990), ECR 1-1595, havde Kommissionen anlagt sag mod den belgiske regering for at have overtrådt artikel 12 i Europaskolernes vedtægt. Vil Kommissionen overveje at indlede en lignende procedure mod den britiske regering for at undlade at anerkende berettigelse til løntillæg?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(30. april 2004)

Kommissionen er i færd med at gennemføre en grundig undersøgelse af, hvorvidt britiske lærere, der er ansat af britiske myndigheder på britiske kontrakter og udstationeret ved Europaskolerne, kan være omfattet af den britiske løntillægsordning. Man er for øjeblikket i gang med at analysere sagens juridiske aspekter.

(1) EUT C 65 E af 13.3.2004, s. 180.

(2) EUT C 70 E af 20.3.2004, s. 252.
I forbindelse med undersøgelsen af, hvorvidt statsstøtten er forenelig med fællesskabsretten, ser Kommissionen nærmere på de mål, der forfølges i forbindelse med andre af EU's politikker, herunder målene for beskæftigelsespolitikken, og integrerer dem i sin analyse.

Kommissionen skal for det første afgøre, om der er tale om statsstøtte som omhandlet i EF-traktaten; dette sker på grundlag af en række objektive kriterier. Der er tale om statsstøtte, hvis den statslige foranstaltning forvrider den frie konkurrence og påvirker samhandelen i EU ved at give en eller flere virksomheder en fordel. Kommissionen ser derefter på, hvilke virkninger foranstaltningerne vil få for andre af EU's politikker — herunder selvfølgelig de sociale og arbejdsmarkedsmæssige følger — når den undersøger, hvorvidt støtten er forenelig med EU-traktaten. Man kan kun tale om, at der er uoverensstemmelse mellem Lissabon-strategien og statsstøttepolitikken, hvis de foranstaltninger, der træffes for at gennemføre Lissabon-strategien, bliver betragtet som statsstøtte, der er uforenelig med EF-traktaten.

Der er hidtil ikke truffet beslutning om uddannelsesfondenes status. Selv om fonde under visse forhold kan skabe konkurrenceforvridning, er det ikke nødvendigvis tilfældet med uddannelsesfonde. Efter at have set nærmere på fondenes klart gunstige sociale og arbejdsmarkedsmæssige virkninger og deres bidrag til Lissabon-målene finder Kommissionen ikke, at uddannelsesfondene, som den nu har fået kendskab til, har væsentlig indflydelse på konkurrencen og samhandelen i Fællesskabet. Kommissionen finder, at det er begrundet, at de offentlige myndigheder træffer foranstaltninger for at få virksomhederne til at skabe nye job og forbedre arbejdstagernes kvalifikationer. Følgelig er Lissabon-målene og de mål, der forfølges via statsstøttepolitikken, ikke uforenelige.