SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2325/98

af Jannis Sakellariou (PSE) til Kommissionen

(22. juli 1998)

Om: Fredsprocessen i Mellemoesten

1. Hvorledes vurderer Kommissionen mulighederne for at faa sluttet fred mellem Israel og dets naboer inden for de naeste to aar?

2. Mener EU fortsat, at en varig fred mellem Israel og dets arabiske naboer er betinget af, at Israel afstaar de siden 1967 og 1982 besatte omraader i Vestjordanlandet, Golanhoejderne og Sydlibanon?

3. Hvorledes kan EU mere effektivt end tidligere stoette fredsprocessen? Hvilken rolle boer EU spille ved siden af USA?

4. Agter Kommissionen at forlaenge mandatet for Unionens saerlige udsending for fredsprocessen? Hvor meget har denne kostet de europaeiske skatteydere siden udpegelsen i begyndelsen af 1997? Staar disse udgifter i et rimeligt forhold til de opnaaede resultater, og hvad har denne udsending helt konkret opnaaet i de sidste to aar?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Manuel Marín

(11. september 1998)

1. Den interimsperiode, som er fastsat i Oslo-aftalen mellem Israel og Palaestina, der blev undertegnet i 1993, udloeber den 4. maj 1999. I princippet skulle de bilaterale forhandlinger om de mest vanskelige spoergsmaal - Jerusalem, flygtninge, vand, graenser - vaere indledt den 4. maj 1996, saaledes at de kunne vaere afsluttet inden den planlagte udloebsdato for interimsperioden. Til trods for alle hidtidige internationale bestraebelser er forhandlingerne om en permanent loesning endnu ikke blevet genoptaget efter deres formelle paabegyndelse den 4. maj 1996, under den tidligere israelske regering. Paa denne baggrund er enhver vurdering af hvad der vil ske efter den 4. maj 1999 derfor meget vanskelig og afhaenger af resultaterne af de igangvaerende amerikanske maeglingsbestraebelser med henblik paa et laenge forventet gennembrud vedroerende spoergsmaalet om yderligere tilbagetraekning.

2. Paa Det Europaeiske Raad i Cardiff bekraeftede Unionen paa ny, at den tilslutter sig de principper, der ligger til grund for fredsprocessen, en holdning, som blev fastlagt i 1991 paa Madrid-konferencen, navnlig princippet om "land for fred", som er stadfaestet i FN-Sikkerhedsraadets resolutioner 242 og 338. Det er Unionens faste overbevisning, at for at en forhandlingsloesning paa den arabisk-israelske konflikt kan vaere varig og sikre vedvarende stabilitet i omraadet, skal den vaere retfaerdig og derfor fuldt ud respektere princippet om land for fred.

3. I sin meddelelse fra januar 1998 om Unionens rolle i fredsprocessen(1) gjorde Kommissionen rede for sin opfattelse af spoergsmaalet. Det skal bemaerkes, at Raadet (almindelige anliggender) den 23. februar 1998 godkendte de generelle retningslinjer i Kommissionens meddelelse. Kommissionen mener fortsat, at Unionen skal bibeholde et hoejt niveau for den oekonomiske bistand til den palaestinensiske myndighed i troen paa, at denne bistand til trods for alle politiske og oekonomiske vanskeligheder har spillet en vaesentlig rolle til bevarelse af fredsprocessen. Ikke desto mindre mener Kommissionen ogsaa, at fornyelsen af Unionens bistandsprogram boer finde nye rammer, der tager hensyn til de fleste af Unionens bekymringer, bl.a. Unionens rolle i koordinationen af den internationale bistand. Kommissionen mener ligeledes, at Unionen sammen med De Forenede Stater fortsat boer spille en vigtig politisk rolle i processen. Skoent freden i Mellemoesten i hoej grad afhaenger af De Forenede Staters staerke lederskab, mener Kommissionen, at det i den nuvaerende situation vil vaere vanskeligt at opnaa fred uden Den Europaeiske Unions fulde politiske engagement i forhandlingerne.

4. Kommissionen mener derfor, at Raadet boer forlaenge mandatet for Unionens saerlige udsending ambassadoer Moratinos for endnu et aar. Udgifterne til den faelles aktion, som den saerlige udsending henhoerer under, udgoer ca. 2 mio. ECU pr. aar fra budgetreserven til den faelles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP). Kommissionen finder disse udgifter rimelige under hensyntagen til Unionens strategiske interesse i at opnaa fred i Mellemoesten, og i, at dens rolle i denne sammenhaeng forstaerkes. Det er klart, at den saerlige udsendings indsats er til gavn for fredsprocessen og bidrager til at synliggoere Unionens rolle i omraadet.

(1) KOM(97) 715 endelig udg.