SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2994/01

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(29. oktober 2001)

Om: Fare for terrorisme i Somalia

I de seneste dage har der været forlydender fremme om, at Somalia, der i årevis har været skueplads for stammekrige, som børn deltager i i forreste linje, hører med til gruppen af de såkaldte slyngelstater, dvs. stater, som på grund af tilstedeværelsen af regeringer med fundamentalistisk islamiske tilbøjeligheder menes at have kontakter til terrororganisationer, herunder navnlig Osama bin Ladens organisation al-Qaeda. Ifølge Washington Times den 5. oktober har den amerikanske efterretningsvæsen afsløret, at der foregår handel med våben til Somalia, som ledes af personer med tilknytning til al-Qaeda. Denne omstændighed vil forværre den humanitære situation i Somalia, hvor børnedødeligheden som bekendt er blandt de højeste i verden.

Hertil kommer, at præsident Abdulqassim Salad Hassan hverken har opnået anerkendelse af flertallet af den somaliske befolkning eller af det internationale samfund, og at hele verden er ramt af en alvorlig krise efter de tragiske begivenheder i USA. Vil Kommissionen på denne baggrund besvare følgende spørgsmål:

1. Er Kommissionen bekendt med situationen i Somalia?

2. Har Kommissionen iværksat undersøgelser med inddragelse af medlemsstaternes efterretningstjenester for at få kortlagt, hvilke lande der udgør en terrorfare lande, som Somalia ganske givet er iblandt og for i forlængelse heraf at træffe de nødvendige modforanstaltninger?

3. Er der iværksat humanitære bistandsprogrammer til fordel for Somalia?

4. Kan Kommissionen i bekræftende fald oplyse om virkningerne af denne bistand og eventuelt, hvor i Somalia den er blevet uddelt?

5. Hvilke initiativer agter Kommissionen at træffe for at hjælpe Somalia med at vende tilbage til demokratisk normalitet og frie valg, som vil kunne danne grundlag for oprettelsen af en forbundsstat, i hvilken forbindelse der erindres om, at der allerede findes regioner i landet som Somaliland og Puntland, som nyder udstrakt selvstyre, og hvis mere moderate befolkninger ikke deler centralregeringens fundamentalistiske holdninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(11. januar 2002)

1. Som et resultat af den usikkerhed, der herskede i Mogadishu, var Kommissionens delegation tvunget til at lukke sine kontorer i 1993 for derefter at oprette EF's Somalia-enhed i Nairobi. Ikke desto mindre er Kommissionen generelt fuldt ud bekendt med situationen i Somalia. Som landets største donor har Kommissionen været i stand til at indsamle direkte oplysninger i marken og er i kontakt med de vigtigste somaliske politiske aktører. Desuden nyder Kommissionen godt af en omfattende udveksling af oplysninger med medlemsstaterne og de største donorer gennem SACB (Somali Aid Co-ordination Body) i Nairobi.

2. EU er for tiden i gang med at undersøge en række spørgsmål omkring gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds resolution 1373(2001). Indefrysning af midler og andre finansielle aktiver eller økonomiske ressourcer tilhørende lande eller organisationer, der er involveret i terrorisme, er en af de foranstaltninger, der anvendes i bekæmpelse eller forebyggelse af terrorisme, som det er forudset i denne resolution. Inden for de samme rammer vil der også blive truffet beslutning om, hvilke personer og organisationer disse foranstaltninger vil blive rettet imod.

I mellemtiden er midler tilhørende personer eller organisationer, der mistænkes for at være involveret i terrorisme, blevet indefrosset i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 om forbud mod eksport af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taliban i Afghanistan(1), herunder midler og ressourcer tilhørende visse personer eller organisationer i Somalia (se især Rådets forordning (EF) nr. 2199/2001(2)).

Der er strategiske overvejelser i gang med hensyn til den rolle, der spilles af de forskellige lande, der mistænkes for at støtte terroristgrupper, og dette kan på et senere tidspunkt føre til, at der indføres sanktioner mod sådanne lande.

3. Ja. Siden 1994 udgør EF's samarbejde med Somalia gennemsnitligt 30 mio. EUR om året.

4. I en midtvejsevaluering af det første rehabiliteringsprogram, der blev igangsat i 1994, konkluderes det, at levevilkårene for en betydelig del af befolkningen er forbedret markant.

Der er gennemført en række succesrige projekter og programmer på en række vigtige områder såsom kvægbestand, landbrug, sundhed, uddannelse, infrastruktur osv.

Med hensyn til kvægbestanden har man f.eks. uddannet 144 veterinærkyndige over hele landet, så der kan bidrages til at forbedre dyresundheden og øge kvægeksporten, og der er planlagt yderligere uddannelsesstøtte til, hvad der er grundpillen i landets økonomi.

I det sydlige Somalia er der rehabiliteret overrislingskanaler, hvilket har gjort det muligt at øge produktionen af majs, sorghum og sesam betydeligt på over 30 000 h, hvilket får direkte positiv betydning for over 10 000 familiers udkomme.

På uddannelsesområdet har et omfattende sekundæruddannelsesprogram i det nordøstlige og nordvestlige Somalia suppleret et omfattende primæruddannelsesprogram, så antallet af indskrevne elever i sekundærskolerne er øget fra 1 000 i 1999 til 3 200 i dag.

Fredsdividenden har været den tilgrundliggende strategiske tilgang fra EU's side i udviklingsarbejdet i Somalia. Under omstændighederne har bistandsstrømmen været af større omfang i Somaliland og Puntland end i den sydlige del. EU's bistand kanaliseres direkte ud til modtagerne, generelt gennem private bistandsorganisationer (ngo'er) og FN-organer og kommer ikke direkte nogen politisk magtfaktor til gode.

I juni 2001 var fordelingen efter region af de igangværende projekter og programmer som følger:

>TABELPOSITION>

5. Kommissionens initiativer i Somalia har til formål at få genoprettet normale levevilkår og arbejde for skabelsen af et organiseret og fredeligt samfund, der er centreret om menneskelig, social og økonomisk udvikling. I den forbindelse vil genoprettelsen af en demokratisk stats autoritet kunne spille en væsentlig rolle. Kommissionen mener, at de fundamentale politiske valg skal træffes af det somaliske folk selv med henblik på at få gennemført en varig, afbalanceret politisk løsning, hvor der tages hensyn til lokale og regionale forhold. I den forstand ville en føderal stat være et godt bud på, hvordan der kan skabes et nyt Somalia.

Overgangsregeringen, som blev dannet sidste år, er et resultat af Arta-fredsprocessen, som EU og det internationale samfund hilste velkommen. Imidlertid er EU og de største donorer ikke rede til at anerkende overgangsregeringen som den officielle somaliske regering. Faktisk er denne regerings kontrol over Somalia ikke blot stadig temmelig begrænset (herunder også i Mogadishu), men dens politiske underlag forekommer også temmelig snævert, da et betydeligt antal politikere og politiske grupperinger nægter at anerkende dens autoritet. Kommissionen går ind for en fortsættelse af den nationale dialog mellem moderate fra alle dele af det politiske spektrum, herunder overgangsregeringen, med henblik på at styrke fredsprocessen. Skulle der opnås en troværdig fredsaftale, kunne Kommissionen som et første skridt overveje at yde teknisk og institutionel støtte til repræsentative organer i det somaliske samfund med henblik på at genoprette en fredelig og demokratisk stat.

Ikke desto mindre er den fremtidige udvikling i Somalia stadig i vid udstrækning uforudsigelig; en fornuftig programlægning skal derfor være kortfristet og fleksibel med mulighed for hyppige revisioner som reaktion på socialpolitiske ændringer. Følgelig ville en detaljeret prognose, der dækker flere år, være urealistisk. Kommissionen er for tiden i færd med at foretage en vurdering af et nyt årligt arbejdsprogram, der fokuserer på fire aktivitetsområder: i) fremme af god regeringsførelse, ii) en mindskelse af den omfattende sårbarhed, iii) adgang til sociale tjenester, iv) økonomisk vækst og diversificering.

(1) EFT L 67 af 9.3.2001.

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2199/2001 af 12. november 2001 om fjerde ændring af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 om forbud mod udførsel af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taliban i Afghanistan og om ophævelse af forordning (EF) nr. 337/2000, EFT L 295 af 13.11.2001.