SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3387/00

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(3. november 2000)

Om: Reklamekampagner for lufttransport over korte strækninger, hvor der findes hyppige togforbindelser

1. Har Kommissionen kendskab til, at luftfartsselskabet Air France i Nederlandene reklamerer med rabatter til frequent flyers på ruten Amsterdam-Paris, således at fem flyvninger udløser en gratis sjette flyvning?

2. Finder Kommissionen en sådan reklamekampagne i overensstemmelse med de store summer, der de seneste 20 år er investeret i anlæg af højhastighedstoglinjer, således at hurtige og hyppige togforbindelser mellem byernes centre udgør en alternativ transportmulighed, som næppe tager længere tid end flyforbindelsen og dermed overflødiggør personbefordring med fly over korte og mellemlange strækninger (indtil 1000 km)?

3. Mener Kommissionen ikke også, at det alene på grund af den nødvendige indskrænkning af de arealer, der inddrages til lufthavne, og støjgenerne herfra, er ønskeligt at begrænse brugen af fly og fremme brugen af tog, og at dette afgjort bør gælde forbindelsen mellem Amsterdam og Paris, hvor lufthavnene trods deres vækst er overbelastede, samtidig med at der på hele strækningen oven i købet er mindst en togforbindelse i timen, og højhastighedsforbindelsen Bruxelles-Paris allerede har været færdig i nogle år?

4. Har Kommissionen kendskab til flere tilfælde, hvor luftfartsselskaber trods hurtige grænseoverskridende togforbindelser prøver at bevare en så stor markedsandel som mulig?

5. Hvad vil Kommissionen reelt gøre for at få de rejsende til at afstå fra at flyve på strækninger under 1000 km og styrke togforbindelsernes konkurrenceevne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. december 2000)

Kommissionen har ikke kendskab til den rabatordning, som Air France skulle have reklameret med for rejsende på ruten Amsterdam-Paris. Den beskrevne prispolitik synes at være forligelig med et liberaliseret transportmarked, hvor priserne dannes gennem markedsmekanismerne.

Sådanne reklamekampagner er normal handelspraksis og er i overensstemmelse med principperne om frihed til at tilbyde transportydelser og frit valg af transportform. Det er op transportselskaberne at afgøre, hvilke ruter de vil betjene.

Kommissionen er helt klar over de kapacitets- og miljøproblemer, der gør sig gældende for visse lufthavne, og har behandlet spørgsmålet i sin meddelelse Lufttransport og miljø(1), hvor den fremhæver de andre transportformers rolle, navnlig de muligheder, som højhastighedstog kan give for at lette trykket på ATM-systemerne og de overbelastede lufthavne. Kommissionen vil derfor fortsætte med at skærpe indsatsen for at gøre jernbanebefordring mere konkurrencedygtig og bedre integreret, så korte flyrejser lettere kan erstattes med jernbanetransport.

På den ene side mener Kommissionen, at en virksomheds forsøg på at optimere sin markedsandel er normal praksis på et konkurrencepræget marked. På den anden side bør konkurrencevilkårene mellem de forskellige transportformer harmoniseres af hensyn til fair konkurrence. Der er andre tilfælde, hvor de rejsende har valget mellem tog- og flytransport (f.eks. London-Bruxelles, Paris-Bruxelles), og hvor både luftfartsselskaberne og jernbanerne søger at optimere deres markedsandele, under hensyntagen til omkostningsstrukturerne. Dette er konsekvensen af en markedsstyret proces, hvor det er de pågældende jernbane- eller flyselskaber, der bestemmer, hvilke ydelser de vil tilbyde. Samtidig er det også transportselskaberne selv, der træffer afgørelse om at samarbejde om intermodal transport, således som det har været tilfældet med ruterne Bruxelles-Paris og Frankfurt-Stuttgart.

Jernbane- og lufttransportsektorerne er ikke kun konkurrenter, men også komplementære led i transportkæden. Kommissionen vil i dette lys søge at skabe de nødvendige betingelser for en ligevægtig udvikling i de forskellige transportformer og intermodale løsninger, ved at deres respektive fordele udnyttes bedst muligt. Dette kræver navnlig en ramme for fair konkurrence og foranstaltninger til at fremme integrationen af de forskellige transportformer, som f.eks. fælles bestillingssystemer, fælles sikkerhedsregler, integreret bagagehåndtering og indbyrdes kompatible billetsalgssystemer.

Den kommende hvidbog om transportpolitik vil pege på en lang række foranstaltninger, som vil kunne fremme jernbanetransportens integration i logistikkæden.

(1) KOM(1999) 640 endelig.