SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1315/03

af Bernard Poignant (PSE) til Kommissionen

(7. april 2003)

Om: De franske regioners graduering af den indenlandske afgift på olieprodukter

Den Franske Republik er en enhedsstat. Præsidenten og regeringen samt parlamentet, for så vidt angår vedtagelse af lovene, råder over al statsmagt. Offentligretlige juridiske personer i den franske stat (regioner, departementer, kommuner, offentlige interkommunale institutioner osv.) har beføjelser, der er tildelt på grundlag af lovgivningen og centralregeringens bestemmelser.

Frankrig har allerede i nogle år søgt at decentralisere magten til de lokale myndigheder. Den franske regering har stillet adskillige forslag. Et af disse drejer sig om regionernes mulighed for at få indflydelse på satsen for den indenlandske afgift på olieprodukter.

Premierminister Jean-Pierre Raffarin er kommet med følgende udtalelse i en tale om emnet:

() Vi vil finansiere kompetenceoverførsler gennem skatteoverførsler og ikke gennem tilskud.

() Vi vil tildele departementerne og regionerne en del af den indenlandske afgift på olieprodukter.

() Vi vil give regionerne mulighed for at graduere den regionale afgift, så snart vi har afklaret det juridiske problem med Den Europæiske Union, men det vil lykkes os, for det er sket i visse EU-lande ().

Har regionerne i henhold til EU-lovgivningen ret til selv at tilpasse satsen for denne afgift? Sker denne form for kompetenceoverførsel i de medlemsstater, hvor decentraliseringsprocessen er langt mere fremskreden? I hvilket land findes der differentierede afgiftssatser i regionerne på nuværende tidspunkt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(7. maj 2003)

I henhold til Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier(1) og Rådets direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier(4) samt Domstolens retspraksis skal medlemsstaterne for alle produkter, der er underkastet en harmoniseret punktafgiftsstruktur, anvende en national enhedssats, der skal være højere end Fællesskabets minimumssats(2).

Dog giver artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF mulighed for, at Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen kan give en medlemsstat tilladelse til at indføre yderligere fritagelser eller lempelser, hvis særlige politiske hensyn taler herfor.

Der findes blandt medlemslandene flere eksempler på, at der anvendes geografisk betingede differentierede punktafgiftssatser på mineralolier, deriblandt Frankrig, f.eks. i forbindelse med politiske tiltag, der tager sigte på at bistå områder, der trues af affolkning. Disse differentieringer gælder normalt for specifikke regioner og produkter. Således har Italien mulighed for at anvende en differentieret punktafgiftssats på brændselsolie, der anvendes til dampproduktion, og på dieselolie, der anvendes i forbindelse med ovne til tørring og aktivering af molekylesigter i Calabrien.

Disse afvigelser fra de normale bestemmelser har altså ikke generel karakter, og er desuden tidsbegrænsede.

Endvidere vedtog Spanien i slutningen af 2001 en lov(3), som gør det muligt på regionalt niveau at anvende en differentieret sats på brændstoffer. Indtægterne fra denne afgift anvendes ifølge Spanien til at finansiere sundhedssystemet, som nu henhører under regionernes kompetenceområde. Kommissionen undersøger for øjeblikket, om denne lov er i overensstemmelse med fællesskabsretten.

Endelig skal Kommissionen understrege, at det henhører under medlemsstaternes kompetenceområde at afgøre, hvad indtægterne fra punktafgifter skal anvendes til.

(1) EFT L 316 af 31.10.1992, direktivet senest ændret ved direktiv 94/74/EF (EFT L 365 af 31.12.1994).

(2) Kommissionen skal også bemærke, at dette generelle princip fortsat vil udgøre en hovedhjørnesten i det fremtidige direktiv om energibeskatning, som finansministrene med enstemmighed indgik en politisk aftale om den 20. marts 2003.

(3) Lov 24/2001 af 27.12.2001 (den spanske lovsamling af 31.12.2001).

(4) EFT L 316 af 31.10.1992, direktivet senest ændret ved direktiv 94/74/EF (EFT L 365 af 31.12.1994).