SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0277/01

af Sérgio Marques (PPE-DE) til Kommissionen

(2. februar 2001)

Om: Madeiras frizone

I 1987 gav Kommissionen behørig tilladelse til den ordning med økonomisk og skattemæssig støtte, som udgør Madeiras frizone. Denne tilladelse blev senere forlænget for to yderligere perioder. I forbindelse med den sidste afgørelse om forlængelse besluttede Kommissionen ikke at gøre indsigelse mod anvendelsen af ovennævnte ordning indtil den 31.12.2000, hvor den atter skulle tages op til vurdering.

Efter at Kommissionen havde vedtaget retningslinjerne for statsstøtte til regionale formål som aldrig er blevet accepteret af Portugal i 1998, blev alle medlemsstaterne opfordret til i henhold til artikel 88 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at ændre de støtteordninger, der var gældende den 1.1.2000, således at de fra og med denne dato blev i overensstemmelse med de kriterier, der var fastsat i Kommissionens dokument.

Med hensyn til statsstøtte afviste Kommissionen bestemt at tage hensyn til Madeiras særlige situation, som er nedfældet i Amsterdam-traktaten der erindres om, at artikel 299, stk. 2 i EF-traktaten giver mulighed for særlige foranstaltninger, som direkte er forbundet med frizoner, statsstøtte og skattepolitik og de portugisiske myndigheder stod ligeledes ubøjeligt fast på, at den støtteordning, der var gældende i Madeiras frizone, var lovlig. Disse forskellige holdninger førte til, at Kommissionen i juli 2000 indledte en formel undersøgelse af, om støtteordningen i Madeiras frizone var i overensstemmelse med fællesskabsretten, men kun for så vidt angik driftsstøtte til virksomheder, der havde etableret sig i Madeiras frizone fra og med 1.1.2000.

Kommissionens beslutning var overraskende, fordi Kommissionen selv havde fastsat nye og mere fordelagtige rammer for statsstøtten til regioner i den yderste periferi, dels i rapporten om foranstaltninger til gennemførelse af artikel 299, stk. 2, i EF-traktaten, dels senere i de ændringer, der blev foretaget i retningslinjerne for statsstøtte til regionale formål for at tage hensyn til disse regioners nye status, og som Den Portugisiske Republik fik meddelelse om i august 2000.

Indledningen af den formelle undersøgelse har rokket ved det tillidsforhold, som er absolut nødvendig for udvikling af Madeiras frizone, og har givet omverdenen indtryk af en usammenhængende ordning, som kan føre til, at de erhvervsdrivende flytter til andre konkurrerende pladser. Det har også bragt forstyrrelse i en af de vigtigste faktorer i den regionale udvikling, eftersom det er velkendt, at Madeiras frizone har givet den økonomiske og sociale udvikling på Madeira en værditilvækst, navnlig ved at muliggøre gennemførelse af nye investeringsprojekter, diversificering af produktionsstrukturen, erhvervelse af knowhow, tilvejebringelse af beskæftigelsesmuligheder for kvalificeret arbejdskraft, oprettelse af nye arbejdspladser (hidtil omkring 2 700) og reklame for Madeira i udlandet.

Udviklingen i en af de mest ugunstigt stillede regioner i Den Europæiske Union og Portugal står på spil, og der rejser sig derfor følgende spørgsmål:

Fællesskabets regler om gennemførelse af formelle undersøgelser giver Kommissionen en lang periode til at træffe en afgørelse i denne form for procedurer, idet perioden endog kan overstige 18 måneder efter undersøgelsens indledning.

Mener Kommissionen ikke i betragtning af den almindelige usikkerhed omkring Madeiras frizone, der er opstået ved undersøgelsens offentliggørelse, og den af Kommissionen pålagte pligt til omgående videregivelse af undersøgelsens resultater til de potentielle støttemodtagere, at der bør træffes en afgørelse om dette spørgsmål hurtigst muligt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. marts 2001)

Som Kommissionen angav i beslutningen om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2 (tidligere artikel 93), blev iværksættelsen af ordningen for økonomisk og skattemæssig støtte i frizonen Madeira tilladt første gang i 1987 i henhold til den i EF-traktatens tidligere artikel 92, stk. 3, litra a), fastsatte undtagelsesbestemmelse. Ordningens forlængelse er siden blevet tilladt to gange af Kommissionen for tidsrum på henholdsvis tre og seks år. Ifølge ordlyden af Kommissionens seneste beslutning kan skattemæssig støtte (fuldstændig fritagelse for direkte skatter indtil udgangen af 2011) ydes til industri-, finansierings- og servicevirksomheder, der har etableret sig i frizonen før den 1. januar 2001.

I forlængelse af vedtagelsen af retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte har Kommissionen foreslået alle medlemsstaterne, at de som nyttig foranstaltning i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 1, ændrer alle de bestående ordninger for støtte med regionalt sigte, der måtte være gældende den 1. januar 2000, således at de fra denne dato bliver forenelige med bestemmelserne i nævnte retningslinjer. I retningslinjerne knæsattes navnlig princippet om forbud mod regionalstøtte, der tager sigte på at mindske virksomhedernes løbende udgifter (driftsstøtte), idet der dog tillades undtagelser i regioner, der er omfattet af den i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) (tidligere artikel 92) fastsatte undtagelsesbestemmelse, på betingelse af at de er vel begrundede på grundlag af støttens bidrag til den regionale udvikling og støttens karakter, og at støttens omfang står i forhold til de ulemper, den skal opveje. Denne betingelse skal også opfyldes i tilfælde af driftsstøtte (som i givet fald ikke skal være nedtrappelig og tidsbegrænset) i regioner i den yderste periferi, når en sådan støtte skal nedsætte de yderligere omkostninger ved udøvelse af økonomisk virksomhed i forbindelse med de i EF-traktatens artikel 299, stk. 2 (tidligere artikel 227) omtalte ulemper.

Rækkevidden af ordningen for økonomisk og skattemæssig støtte i frizonen Madeira er betydelig. Den samlede støtte i form af skattefritagelser lå angiveligt på over 1 000 mio. EUR i 1997 og synes at være samlet om de finansielle og internationale servicecentre. Eftersom disse centre nu omfatter ca. 4 000 virksomheder, der ikke har mere end 1 000 direkte ansatte, kan der med føje sættes spørgsmålstegn ved støttens bidrag til regionaludviklingen. Under disse omstændigheder har Kommissionen måttet overveje, om ordningen er forenelig med fællesskabsretten.

Som tidligere understreget i svaret på skriftlig forespørgsel P-1373/00(1) fra det ærede medlem, agter Kommissionen på ingen måde at skade udviklingen i regionen Madeira, og den beklager, at der hersker en atmosfære af usikkerhed med hensyn til frizonens fremtid. Den vil derfor bestræbe sig på at vedtage en endelig beslutning desangående snarest muligt.

(1) EFT C 46 E af 13.2.2001, s. 180.