DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/62

(2004/C 78 E/0063)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1986/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juni 2003)

Om: Luftforurening i Athen og Thessaloniki

Ifølge offentliggørelser i den græske presse i begyndelsen af juni 2003 er der for Kommissionen for nylig blevet foretaget en undersøgelse af indholdet af skadelige mikropartikler i 19 europæiske byer. I disse offentliggørelser nævnes det, at Athen og Thessaloniki har de højeste tal for luftens indhold af troposfærisk ozon eller benzen, idet koncentrationen er 2,6 gange så høj som den i EU's miljølovgivning fastsatte grænseværdi. Det nævnes specielt, at den højest tilladte koncentration af disse forurenende stoffer i EU er 48 μg/m3, og at værdierne i disse to byer når helt op på 125 μg/m3. Endvidere har Ministeriet for Miljø, Fysisk Planlægning og Offentlige Arbejder anerkendt, at problemet med disse svævende partikler er reelt eksisterende, især sammenholdt med bestemmelserne i Kyoto-protokollen for 2005.

Kommissionen bedes besvare følgende:

1. Hvad er de væsentlige konklusioner af undersøgelsen af denne forurening i Athen og Thessaloniki?

2. Hvor stor en andel udgør denne forurening af de samlede værdier for luftforureningen i Athen og Thessaloniki?

3. Har Kommissionen hidtil rettet henstillinger til de græske myndigheder om begrænsning af denne form for forurening, og hvis ja, hvilke foranstaltninger har den græske regering truffet? Hvis der ikke er rettet henstillinger til den græske regering, mener Kommissionen så, at de ansvarlige græske myndigheder selv ville kunne have taget initiativ til foranstaltninger til forebyggelse af denne forurening?

4. Hvad er de tilladte værdier for emission af dette forurenende stof i Kyoto-protokollen, og hvor langt er Grækenland nået med sine forberedelser med henblik på at opfylde disse forpligtelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. juli 2003)

Ud fra en lignende skriftlig forespørgsel (E-3254/02 fra det ærede medlem) (1). der blev fremsat over for Kommissionen i november 2002, refereres der tilsyneladende til forskningsprojektet »European Aerosol Research Lidar Network« (Earlinet). En af hovedkonklusionerne af dette projekt er, at der kan oprettes en infrastruktur til etablering af et europæisk netværk af LIDAR-systemer til undersøgelser af den vertikale fordeling af aerosoler. Eftersom der ikke er foretaget regelmæssige målinger i løbet af hele året, er det for usikkert at drage andre konklusioner. Online-overvågning af partikelkoncentrationer ved jordoverfladen var netop ikke et af formålene med projektet.

Luftbåret svævestøv skal betragtes som et af de vigtigste forurenende stoffer, der virker nedbrydende for menneskets sundhed. På grundlag af de rapporter, der officielt er forelagt Kommissionen i henhold til bestemmelserne i den gældende fællesskabslovgivning, ligger de årlige koncentrationer af PM10 (dvs. partikler med en diameter på under 10 μm) i Athen og Thessaloníki mellem 50 og 70 mikrogram pr. kubikmeter (μg/m3) og overskrider dermed klart grænseværdien (plus en tolerancemargen) på 46 μg/m3 for 2003. Partikelkoncentrationerne udgør derfor langt den største del af den samlede forurening, hvilket også er tilfældet for andre europæiske storbyer. Andre forurenende stoffer som f.eks. ozon, benzen, nitrogenoxider eller svovldioxid er imidlertid også af stor betydning.

Den gældende fællesskabslovgivning om luftkvalitet (rammedirektivet om luftkvalitet (1996/62/EF (2)) og afledte direktiver (1999/30/EF (3), 2000/69/EF (4), 2002/3/EF (5))) fastsætter grænseværdier for specifikke forurenende stoffer (herunder PM10). Disse grænseværdier skal overholdes inden en bestemt frist (2005 for PM10). I de tilfælde, hvor der er tale om en overskridelse af grænseværdien plus en defineret tolerancemargen (der hvert år reduceres for helt at falde bort ved udløbet af fristen), skal medlemsstaterne indgive planer og programmer for at vise, hvordan de vil overholde grænseværdien. Disse skal første gang afleveres ved udgangen af 2003. Det er medlemsstaternes ansvar at træffe de nødvendige foranstaltninger til reduktion af luftforureningen. Disse foranstaltninger varierer fra stat til stat. Kommissionen giver ikke specifikke anbefalinger om, hvordan grænseværdierne skal nås i de enkelte tilfælde.

Selv om partikler påvirker strålingsbalancen i kraft af deres specifikke absorption og lyssprednings-karakteristik, anses de ikke for at være en hovedårsag til klimaændringer. De er derfor ikke blandt de stoffer, der er omfattet af Kyoto-protokollen.

(1) EUT C 155 E af 3.7.2003, s. 119.

(2) Rådets Direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet, EFT L 296 af 21.11.1996.

(3) Rådets direktiv 1999/30/EF af 22. april 1999 om luftkvalitetsgrænseværdier for svovldioxid, nitrogendioxid og nitrogenoxider, partikler og bly i luften, EFT L 163 af 29.6.1999.

(4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/69/EF af 16. november 2000 om grænseværdier for benzen og carbonmonoxid i luften, EFT L 313 af 13.12.2000.

(5) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/3/EF af 12. februar 2002 om luftens indhold af ozon, EFT L 67 af 9.3.2002.