SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2739/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. september 2002)

Om: Forskelle i priserne på biler i EU

I sin rapport om priser på biler i Den Europæiske Union bemærkede Kommissionen den markante forskel i priserne på nye biler i EU. Af denne rapport fremgår det, at Grækenland er et af de mest

konkurrencedygtige lande i EU, hvad angår priserne før afgift på biler med et lille slagvolumen. Desværre er Grækenland med hensyn til priser på biler med et større slagvolumen de såkaldte luksusbiler det dyreste land både før og efter afgift. For eksempel skal en græsk køber ifølge Kommissionens tabeller for en Alfa Romeo 156 2.0 TS 16V betale omkring 40 % mere end en belgisk køber. Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at træffe for at udjævne disse betydelige forskelle inden for EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. november 2002)

Den halvårlige rapport om bilpriserne inden for EU, der senest er udkommet den 22. juli 2002(1), viser regelmæssigt prisforskellene mellem medlemsstaterne, som skyldes de enkelte bilproducenters strategier. Denne situation er udtryk for, at der ikke er tilstrækkelig konkurrence mellem forhandlerne af et og samme mærke i EU. Kommissionen har derfor indledt en omfattende revision af konkurrencereglerne på dette område. Den 31. juli 2002 vedtog Kommissionen forordning (EF) nr. 1400/2002 vedrørende bilbranchen(2), der trådte i kraft den 1. oktober 2002, efter at den foregående forordning var udløbet(3). Forordningen omfatter flere foranstaltninger, der kan skabe et konkurrencemæssigt pres på prisforskellene på samme bilmodel inden for fællesmarkedet, såsom den omtalte model.

I forordningen er det blandt andet fastsat, at gruppefritagelsen ikke gælder for distributionsaftaler, der begrænser forhandlernes salg af nye personbiler til de endelige brugere, uanset hvor de har bopæl. Det betyder i det foreliggende tilfælde, at enhver direkte eller indirekte hindring for salget af en personbil til en græsk forbruger, der, enten selv eller gennem en befuldmægtiget, ønsker at købe den i Belgien, er uforenelig med forordningen. Gruppefritagelsen omfatter heller ikke begrænsninger i krydsleverancer mellem forhandlerne. En bilproducent kan derfor ikke modsætte sig, at en græsk forhandler tager initiativ til at købe biler hos en belgisk forhandler. Endelig vil forordningen fra 1. oktober 2005 ikke længere omfatte begrænsninger i etablering af salgs- eller leveringssteder for biler, hvor der anvendes et selektivt distributionssystem. Hvis et sådant system blev anvendt i Belgien og Grækenland i den foreliggende sag, kunne en belgisk forhandler frit etablere enten et salgssted i Grækenland eller et leveringssted, hvorfra han kunne levere de biler, som græske forbrugere havde bestilt.

Kommissionen vil fortsat påse, at disse regler for bildistribution overholdes, og vil i givet fald forfølge overtrædelser af konkurrenceretten, der medfører, at de europæiske forbrugere ikke opnår de fordele, som det indre marked indebærer.

(1) Jf. pressemeddelelse IP/02/1109 af 22.7.2002.

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 1400/2002 af 31. juli 2002 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsbranchen, EFT L 203 af 1.8.2002.

(3) Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/1995 af 28. juni 1995 om anvendelse af EF-traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motorkøretøjer, EFT L 145 af 29.6.1995.