SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3215/97 af Mark Watts (PSE) til Kommissionen (16. oktober 1997)

Om: Koeb af ejendom i andre medlemsstater

Hvad er situationen med hensyn til koeb af ejendom i en EU-medlemsstat? Har personer, der ikke er statsborgere i en medlemsstat, ret til at koebe paa samme vilkaar som lokale fastboende?

Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti paa skriftlige forespoergsler E-3215/97 og E-3216/97 (18. november 1997)

Det aerede medlems forespoergsel vedroerer - uden henvisning til nogen bestemt medlemsstat - EU-borgeres koeb af fast ejendom i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere. Kommissionen erindrer i denne forbindelse om sine svar paa tidligere skriftlige forespoergsler om erhvervelse af fast ejendom i bestemte medlemsstater ((Se f.eks. de skriftlige forespoergsler nr. E-1032/96 af Reimer Boege (EFT C 297 af 8.10.1996) og nr.2491/95 af Janis Sakellariou (EFT C 66 af 4.3.1996). )).

Generelt set gaelder princippet om ligebehandling af borgerne og forbuddet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet (EF-traktatens artikel 6) inden for EU-lovgivningens anvendelsesomraade ogsaa, naar en EU-borger oensker at erhverve fast ejendom i et andet land end sit hjemland.

Begraensningerne paa udenlandske statsborgeres koeb og brug af jord og bygninger i en anden medlemsstat blev afskaffet med henblik paa at realisere etableringsretten og den frie bevaegelighed for arbejdstagere, tjenesteydelser og kapital ((Jf. Domstolens dom af 30.5.1989 i sag 305/87, Kommissionen mod Graekenland, Sml. 1989, s. 1461; Domstolens dom af 14.1.1988 i sag 63/86, Kommissionen mod Italien, Sml. 1988, s. 29; Domstolens dom af 6.11.1984 i sag 182/83, Fearon mod Irish Land Commission, Sml. 1984, s. 3677. )). Adgangen til at eje og forpagte fast ejendom er en naturlig foelge af disse rettigheder og af retten til at opholde sig i en anden medlemsstat, jf. EF-traktatens artikel 8 A.

Skoent EF-traktaten paa ingen maade beroerer de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne (artikel 222), skal medlemsstaternes bestemmelser overholde den grundlaeggende regel om, at al forskelsbehandling er forbudt, jf. EF-traktatens artikel 6, 48, 52 og 59. De foranstaltninger, der traeffes for at gennemfoere nogle af disse artikler, skal ogsaa respekteres, og med de saedvanlige undtagelser er det samme tilfaeldet med forbuddet mod alle restriktioner for kapitalbevaegelser mellem medlemsstaterne (inkl. erhvervelse af fast ejendom), jf. artikel 73 B.

Med hensyn til erhvervelse af ferieboliger indeholder slutakten knyttet til tiltraedelsesakten fra 1994 foelgende faelles erklaering: »Gaeldende faellesskabsret er ikke til hinder for, at den enkelte medlemsstat traeffer nationale, regionale eller lokale foranstaltninger vedroerende sekundaerboliger, forudsat dels at de er noedvendige under hensyn til udnyttelse af landomraader, planlaegning og miljoebeskyttelse, dels at de i overensstemmelse med gaeldende faellesskabsret finder anvendelse paa medlemsstaternes borgere uden at indebaere direkte eller indirekte forskelsbehandling«. For adskillige medlemsstater (Danmark, OEstrig, Finland og Sverige) gaelder der saerlige bestemmelser vedroerende erhvervelse af ferieboliger ((Protokol nr. 1 til EF-traktaten om ejendomserhvervelse i Danmark; artikel 70, 87 og 114 i Tiltraedelsesakten fra 1994. )).

Kommissionen holder oeje med den generelle anvendelse af medlemsstaternes lovgivning om ejendomserhvervelse for at sikre, at den ikke strider mod ovennaevnte princip.