SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0695/03

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(10. marts 2003)

Om: Pensioner i EU og den åbne koordinationsmetode

For en række medlemsstater af EU består den største svaghed ved stabilitetsprogrammet nu som før i opretholdelsen af de offentlige finansers bæredygtighed, da faren for budgetmæssige uligevægte, som navnlig skyldes en større fremtidig udgift til offentlige pensioner, ikke kan udelukkes.

Kan Kommissionen forklare, hvorledes man anvender den åbne koordinationsmetode på pensionsområdet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(3. april 2003)

Den åbne koordinationsmetode blev indført på Det Europæiske Råds møde i Lissabon (juni 2000) som et supplerende instrument til de traktatbaserede procedurer for at nå de nye strategiske mål for EU, der blev fastsat på

mødet i Lissabon i 2000. Metoden anvendes på områder, hvor der ikke findes andre fællesskabsprocedurer eller politiske instrumenter. Formålet med metoden er ikke at erstatte de eksisterende instrumenter eller at ændre på de politiske beslutningstageres ansvarsområder på EU-plan og nationalt plan. Metoden tager sigte på at øge det politiske samarbejde mellem medlemsstaterne. I Nice-traktatens artikel 137 fastsættes et generelt grundlag for tilpasningen af foranstaltninger, der skal fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne. Det hedder heri, at Fællesskabet støtter og supplerer medlemsstaternes indsats på bestemte områder, herunder modernisering af de sociale beskyttelsessystemer.

For så vidt angår pensioner blev den åbne koordinationsmetode defineret i den fælles rapport fra Udvalget for Social Beskyttelse og Udvalget for Økonomisk Politik til Det Europæiske Råds møde i Laeken i december 2001. I rapporten fastslås det, at formålet med den åbne koordinationsmetode er at bistå medlemsstaterne med at udvikle deres egen nationale strategi, at dette ikke ændrer de politiske beslutningstageres ansvarsområder på EU-plan og nationalt plan, og at metoden indgår parallelt med en række velfungerende EU-procedurer, der inden for rammerne af videre beføjelser omfatter aspekter af pensionspolitikken. I rapporten nævnes de øvrige procedurer, der omfatter de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer og stabilitets- og vækstpagten. I forbindelse med pensioner indebærer den åbne koordinationsmetode, at der opnås enighed om brede fælles målsætninger for pensionssystemerne (pensionssystemernes tilstrækkelighed og finansielle levedygtighed samt moderniseringen af disse), at der rapporteres om nationale strategier i overensstemmelse med disse målsætninger, at der foretages regelmæssig kontrol med de fremskridt, der gøres i den forbindelse, og at der opnås enighed om indikatorer. Der er ikke mulighed for at give medlemsstaterne henstillinger i forbindelse med denne proces.

I modsætning til den åbne koordinationsmetode er koordineringen af den økonomiske politik baseret på traktaten. Den har hjemmel i EF-traktatens artikel 99. Stabilitets- og konvergensprogrammerne er baseret på stabilitets- og vækstpagten, der er fastsat i afledt ret baseret på EF-traktatens artikel 99, stk. 4, og artikel 104, stk. 5. Inden for rammerne af de bredere beføjelser i forbindelse med de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer og stabilitets- og vækstpagten anvendes disse instrumenter også i forbindelse med pensionspolitikken, navnlig for så vidt angår følgerne heraf for den langsigtede rentabilitet i forbindelse med de offentlige finanser og de overordnede resultater i økonomierne i Fællesskabet. I konklusionerne af navnlig Det Europæiske Råds møde i Stockholm (marts 2001) opfordrede man i forbindelse med stabilitets- og konvergensprogrammerne og inden for rammerne af de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer til regelmæssigt at gøre status over den langsigtede rentabilitet i forbindelse med de offentlige finanser, herunder de forventede problemer som følge af de fremtidige befolkningsmæssige udfordringer. De budgetmæssige virkninger af befolkningens aldring undersøges således i lyset af stabilitets- og vækstpagten, og ved hjælp af de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer er det muligt for medlemsstaterne at få henstillinger vedrørende reformen af pensionssystemerne med henblik på at gøre dem levedygtige på lang sigt og bidrage til den overordnede rentabilitet i forbindelse med de offentlige finanser.