ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1831/02

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(27. juni 2002)

Om: EU-førerbevis

Har Kommissionen påtænkt at indføre et EU-førerbevis for at afhjælpe de problemer, som de forskelligartede nationale lovgivninger i EU medfører?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(1. august 2002)

For så vidt angår kørekort, henleder Kommissionen det ærede medlems opmærksomhed på Rådets direktiv 91/439/EØF(1), som trådte i kraft den 1. juli 1996. Dette direktiv foreskriver gensidig anerkendelse af samtlige kørekort, der udstedes af medlemsstaterne. Dog resterer der fortsat visse forskelle mellem de nationale lovgivninger på grund af en udtrykkelig begrænsning i princippet for gensidig anerkendelse: ifølge direktivets artikel 1, stk. 3, er det fortsat medlemsstaterne, der bestemmer kørekortets gyldighedsperiode samt hyppigheden af lægekontrollen.

Medlemsstaternes ret til selv at fastsætte gyldighedsperioden resulterer i en uensartet situation inden for Unionen, som kan forekomme uigennemskuelig for borgerne. Den omstændighed, at varigheden af gyldighedsperioden ikke altid falder sammen med den periodiske lægekontrol, bidrager til at øge forvirringen, hvilket også Domstolen har erkendt(2).

For øjeblikket er Kommissionen i gang med at undersøge, om det vil være hensigtsmæssigt at udarbejde et direktivforslag om ændring af direktiv 91/439/EØF med henblik på at afklare denne situation, under behørig hensyntagen til subsidiaritetsprincippet.

For at klarlægge de gældende bestemmelser om kørekort over for borgerne og de berørte administrationer, inden der tages stilling til en eventuel gradvis harmonisering, vedtog Kommissionen den 25. marts 2002 en fortolkningsmeddelelse om EU-kørekort(3).

(1) Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, EFT L 237 af 24.8.1991.

(2) Se dom af 29. februar 1996, sag C-193/94 Skanavi, afsnit 27.

(3) EFT C 77 af 28.3.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1703/02

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(13. juni 2002)

Om: Støtte C 35/02 tilpasning af det nationale skattesystem til de særlige forhold i den selvstyrende region Azorerne

Kommissionen bedes udlevere kopier af hele den brevveksling, som den henviser til i sin skrivelse af 24. april 2002, som er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(1), hvormed den har meddelt Portugal, at den ville indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for støtteforanstaltning C 35/02 (tidligere NN 10/2000).

(1) EFT C 127 af 29.5.2002, s. 16 f.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(26. juli 2002)

Det ærede medlems forespørgsel vil blive behandlet i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter(1).

(1) EFT L 145 af 31.5.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1902/02

af Ian Hudghton (Verts/ALE) til Kommissionen

(24. juni 2002)

Om: Fiskeri i Nordsøen efter arter, som ikke er omfattet af kvoter

Kan Kommissionen:

- fremskaffe en liste over fiskearter i Nordsøen, som ikke er omfattet af kvoter, ledsaget af en analyse af deres handelsværdi?

- angive den potentielle risiko for, at der ved fiskeri i Nordsøen efter ovennævnte arter som bifangst fanges arter, der er omfattet af kvoter?

- bekræfte, at den har vurderet, hvilken indflydelse medlemsstaternes øgede fiskeri efter arter, som ikke er omfattet af kvoter, fra 2003 vil få på økosystemet i Nordsøen, og at der vil blive bevilget ekstra finansielle og menneskelige ressourcer til kontrol og overvågning med henblik på at tage de udfordringer op, som den frie adgang medfører?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. juli 2002)

Der findes mange fiskearter i Nordsøen, som ikke er omfattet af regler for total tilladt fangst (TAC) og kvoter. Man ved meget lidt om disse arters antal og tilstand. Der er tale om visse arter af fladfisk, (især almindelig håising, glastunge og hårhvarre) samt rundfisk (f.eks. knurhane, havkat og fjæsing). Der findes også hvirvelløse dyr som f.eks. blæksprutter i Nordsøen.

Det er diskutabelt, om det er muligt endsige økonomisk rentabelt at fiske målrettet på disse arter. I princippet kan der fanges blæksprutter uden at dette medfører bifangst af kvotebelagte arter. Mange af de andre ikke-kvotebelagte arter har deres levesteder på eller tæt på havbunden. Hvis der fiskedes på disse arter, ville dette næsten med sikkerhed medføre bifangst af kvotebelagte arter, hvoraf mange er fuldt udnyttet eller endog overfisket og nogle skal genopbygges.

Kommissionen råder ikke over tilstrækkelige oplysninger til at foretage en omfattende beregning af handelsværdien af ikke-kvotebelagte arter for hver eller alle medlemsstater. Af samme grund findes der ingen videnskabelig vurdering af, hvilken sandsynlig virkning på økosystemet, det vil have, hvis medlemsstaterne øger deres fiskeri på ikke-kvotebelagte arter.

Med hensyn til kontrol og overvågning skal Kommissionen påpege, at dette hører ind under medlemsstaternes ansvarsområde. Den anfører i afsnit. 3.4 af den for nyligt offentliggjorte meddelelse om en reform af den fælles fiskeripolitik (køreplanen), at den vil foreslå, at der oprettes en fælles EU-fiskerikontrol, der skal koordinere medlemsstaternes og EU's inspektionspolitik og -aktiviteter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1434/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet

(23. maj 2002)

Om: Forbindelserne mellem EU og Mercosur

Den spanske økonomiminister, Rodrigo Rato, fastslog for nogen tid siden betydningen af, at der indgås en handelsaftale mellem EU og Mercosur, og han krævede ligeledes en mere konsekvent holdning fra EU's side. Hvilke hindringer er der for undertegnelsen af en sådan aftale, efter at EU allerede har indgået en

aftale med Mexico og har planer om at indgå en tilsvarende aftale med Chile i forbindelse med afholdelsen af det forestående topmøde mellem EU og de latinamerikanske stater? Hvorfor kan der indgås en aftale med Chile, men ikke med Brasilien, Argentina, Uruguay og Paraguay, der er medlemmer af Mercosur?

Svar

(30. september 2002)

1. Som det ærede parlamentsmedlem sandsynligvis ved, godkendte Rådet på samlingen den 13. september 1999 formelt EU-Mercosur-forhandlingsdirektiverne på baggrund af det politiske kompromis, der blev indgået den 21. juni 1999 i Luxembourg. I dette kompromis fik Kommissionen til opgave omgående at indlede forhandlinger om ikke-toldmæssige elementer og påbegynde forhandlinger om told og tjenesteydelser den 1. juli 2001 med udgangspunkt i resultaterne af WTO-forhandlingsrunden. Kommissionen har mandat til at forhandle med Mercosur og står fuldt ud for disse forhandlinger.

2. Der mindes om, at Rådet på samlingen den 28. januar 2002 bekræftede, hvor stor betydning det tillægger oprettelsen af en associeringsaftale mellem EU og Mercosur. Rådet udtrykte også tilfredshed med de hidtidige fremskridt i disse forhandlinger og gentog EU's tilsagn om fortsat at gøre yderligere fremskridt.

3. På baggrund af, at det er målet at gøre hurtige fremskridt og afslutte forhandlingerne så snart som muligt, blev begge regioners stats- og regeringschefer på topmødet mellem EU og Mercosur den 17. maj 2002 i Madrid enige om at sætte nyt skub i forhandlingerne om økonomi og handel under den mellemregionale associeringsaftale. De besluttede derfor, at der inden næste møde i det biregionale forhandlingsudvalg skal afholdes et forhandlingsmøde på ministerplan mellem EU og Mercosur. Dette møde forventes at finde sted i Brasilia i løbet af juli 2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1818/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(27. juni 2002)

Om: Ratificering af Alpekonventionen

Efter undertegnelsen af rammekonventionen om beskyttelse af Alperne, dens offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende(1) og dens ikrafttræden den 14. april 1998 skal protokollerne ratificeres.

Hvor mange og hvilke protokoller er blevet undertegnet af Kommissionen?

Såfremt der kun er blevet ratificeret enkelte protokoller eller slet ingen, bedes Kommissionen give en begrundelse herfor?

Hvilke protokoller er ikke blevet ratificeret?

På hvilke officielle EU-sprog findes konventionen og tillægsprotokollerne?

Kan Kommissionen oplyse, hvor langt man er kommet med ratificeringen i de enkelte medlemsstater?

Føres der forhandlinger om udarbejdelse og undertegnelse af yderligere protokoller?

(1) EFT L 61 af 12.3.1996, s. 31-36.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. september 2002)

Det Europæiske Fællesskab undertegnede protokollerne om fysisk planlægning og bæredygtig udvikling, protokollen om landbrug i bjergområder og protokollen om naturbeskyttelse og landskabspleje i december 1994. Den 16. januar 2001 godkendte Kommissionen et forslag til Rådet om undertegnelse af transportprotokollen, men der er endnu ikke truffet nogen beslutning herom. Kommissionen har ikke stillet forslag om ratificering af nogen af de nuværende protokoller til Alpe-konventionen.

På grund af de knappe ressourcer har Kommissionen måttet begrænse sit engagement i Alpe-konventionen, og den har ikke deltaget i nogen møder om Alpe-konventionen i de sidste par år. Men den er i øjeblikket ved at undersøge mulighederne for at genoptage forhandlingerne om Alpe-konventionen.

Kommissionen har gennem de eksisterende EF-politikker bidraget til at fremme bæredygtig udvikling i Alperegionen. I sin anden rapport om økonomisk og social samhørighed understregede Kommissionen, at bjergområder betragtes som ugunstigt stillede områder, og de figurerer derfor sammen med andre områder med alvorlige geografiske eller naturlige handicap blandt de ti prioriteter i Fællesskabets fremtidige samhørighedspolitik. En række fællesskabspolitikker, bl.a. landbrugspolitikken, regionalpolitikken og miljøpolitikken, er med til at fremme bæredygtig udvikling i bjergområderne, herunder i Alperegionen, og bidrager til at bevare biodiversiteten i bjergområdernes økosystemer og opretholde den økonomiske og sociale struktur.

Alpe-konventionen er offentliggjort(1) og er derfor oversat til alle officielle EU-sprog. Protokollerne foreligger kun på konventionens officielle sprog, dvs. fransk, italiensk, slovensk og tysk.

Konventionen blev ratificeret af Østrig den 19.4.1994, af Tyskland den 16.6.1994, af Frankrig den 30.11.1995 og af Italien den 28.9.1999.

Der er for nylig blevet oprettet en arbejdsgruppe vedrørende befolkning og kultur, som skal analysere merværdien af en protokol om befolkning og kultur og behovet for at udarbejde en sådan protokol. Arbejdsgruppen holdt sit første møde den 23.-24. april 2002 og vil udarbejde en foreløbig rapport til den 7. Alpekonference, der finder sted den 19.-20. november 2002.

(1) EFT L 61 af 12.3.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0403/02

af Cristiana Muscardini (UEN), Roberta Angelilli (UEN), Sergio Berlato (UEN),Roberto Bigliardo (UEN), Sebastiano Musumeci (UEN), Antonio Mussa (UEN),Mauro Nobilia (UEN), Adriana Poli Bortone (UEN), Franz Turchi (UEN)og Mariotto Segni (UEN) til Kommissionen

(20. februar 2002)

Om: Opholdstilladelse

På trods af den famøse artikel i Maastricht-traktaten, som indeholder bestemmelser om skabelse af det europæiske borgerskab, og på trods af den meget roste indførelse af den fælles valuta udsættes italienske borgere i Europa og navnlig i Belgien stadig for åbenlys forskelsbehandling.

Ifølge belgisk lovgivning, som i mange andre af Den Europæiske Unions medlemsstater (Tyskland, Nederlandene, osv.), er det ikke tilladt at udstede et nationalt identitetskort, men der kan kun udstedes en opholdstilladelse som gyldigt identitetskort for alle italienske borgere, der er bosiddende i Belgien eller i Europa.

Agter Kommissionen

- at afskaffe forpligtelsen til at være i besiddelse af en opholdstilladelse for italienske borgere i Belgien og i alle de øvrige unionslande?

- henvende sig til myndighederne i Den Europæiske Unions lande for at sikre, at medlemsstaternes borgere får udstedt et nationalt dokument, og at sådanne dokumenter anerkendes som værende gyldige på hele Unionens territorium?

- gennemføre princippet om et unionsborgerskab i praksis?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(8. marts 2002)

Indledningsvis bør det nævnes, at det ifølge gældende fællesskabsret forholder sig således, at en unionsborgers opholdsret i en anden medlemsstat end den, hvor vedkommende er statsborger, bekræftes ved udstedelse af en såkaldt opholdstilladelse for EF-statsborgere.

Kommissionen foreslår i sit forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område(1), der i øjeblikket drøftes i Parlamentet og Rådet, at opholdstilladelsen afskaffes de første fire år af opholdet, og at der efter fire års ophold udstedes en permanent opholdstilladelse.

Dette direktivforslag har således som det ærede medlem ønsker det til formål at give unionsborgerskabet et mere konkret indhold ved at indføre nye lempelser i udøvelsen af retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område. Indførelse af en permanent opholdsret med dertil knyttet ret til sociale ydelser og beskyttelse mod udvisning er et eksempel på disse lempelser.

Opholdstilladelsen er en helt anden type dokument end det nationale identitetskort, som en medlemsstat udsteder til sine statsborgere. Det er op til den enkelte medlemsstat at udstede et identitetskort eller et pas til sine statsborgere, og der findes medlemsstater, som ikke udsteder identitetskort.

(1) EFT C 270 E af 25.9.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1205/02

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(26. april 2002)

Om: Gældslettelse til AVS-landene

Kan Kommissionen præcisere, om forslaget, der skal afvikle alle udestående særlige lån til hver af de mindst udviklede AVS-lande efter fuldstændig opfyldelse af HIPC-gældskriterierne, resulterer i fuldstændig eftergivelse efter gennemførelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(27. maj 2002)

Den terminologi, som det ærede medlem henviser til, stammer fra AVS/EF-Ministerrådets afgørelse af 20. december 2001. Rådet pålægger ved denne afgørelse Kommissionen at tage de nødvendige skridt til at bruge 60 mio. EUR fra Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) til at afvikle alle særlige lån til de mindst udviklede AVS-stater de stærkt forgældede fattige lande (HICP), som er udestående efter den fuldstændige anvendelse af den normale HICP-mekanisme.

Et finansieringsforslag er i øjeblikket under udarbejdelse og forventes godkendt af Kommissionen i juli 2002. Fra et operationelt synspunkt burde den udestående beholdning af særlige lån blive helt eftergivet og slettet af modtagerlandets regnskaber, når landet en gang har nået afslutningspunktet. Med forslaget bringes det samlede bidrag fra Den Europæiske Union som kreditor op på 408,97 mio. EUR, hvoraf 200 mio. EUR allerede er overført til en særlig konto, som forvaltes af Den Europæiske Investeringsbank. Unionen bidrager også til HICP-initiativet med finansiering af HICP som donor med et beløb på 680 mio. EUR, hvoraf 670 mio. EUR formidles gennem en trustfond, der forvaltes af Verdensbanken. Der er allerede udbetalt 500 mio. EUR. Begge forslag er til fordel for AVS-HICP-stater.

Ikke-AVS-HIPC-lande dækkes af andre finansieringskilder end EUF.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1355/02

af Jens-Peter Bonde (EDD) til Kommissionen

(14. maj 2002)

Om: Forflyttelse af Steffen Smidt

Kan Kommissionen oplyse, hvad der er sket i weekenden den 19.-21. april 2002, siden Steffen Smidt ikke var på forflyttelseslisten for generaldirektører den 19. april, men led i planen den 22. april?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(29. juli 2002)

Kommissionen henviser det ærede medlem til den tale, jeg som kommissær med ansvar for personale og administration holdt for Retsudvalget den 21. maj 2002.

En kopi af min udtalelse fra den 21. maj vil blive sendt direkte til det ærede medlem og til Europa-Parlamentets sekretariat.

Hverken Kommissionen eller jeg har kendskab til, at der i weekenden den 19.-21. april 2002 skete noget, som havde relation til Steffen Smidt.

Hverken Kommissionen eller jeg har kendskab til, at der findes noget, som hedder forflyttelseslisten for generaldirektører den 19. april 2002.

Kommissionen henviser også det ærede medlem til punkt 3 i det fælles svar på skriftlig forespørgsel E-1430/02 fra Erik Meijer og E-1563/02 fra Richard Corbett(1).

(1) EFT C 309 E af 12.12.2002, s. 122.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1536/02

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(27. maj 2002)

Om: Kommissionens indsats til fordel for det europæiske kartel for sukkerraffinering

Kan Kommissionen bekræfte, at den i forbindelse med sag C-282/00 sammen med den portugisiske stat har deltaget som part i en retssag for at støtte et sukkerraffinaderi, der er etableret i Europa?

Er det ikke Kommissionens opfattelse, at dens deltagelse er en grov krænkelse af princippet om magtens tredeling, og at dette klart viser, at der findes et uacceptabelt demokratisk underskud i Europa?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(21. juni 2002)

Sag C-282/00, som det ærede medlem nævner, er efter proceduren for præjudicielle søgsmål i EF-traktatens artikel 234(1) blevet forelagt Domstolen af den portugisiske ret, for hvilken sagen mellem de to berørte portugisiske sukkerraffinaderier var blevet indbragt. Sagen vedrører fortolkningen af forskellige bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 1600/92 af 15. juni 1992 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira(2).

I henhold til artikel 20, stk. 2, i protokollen vedrørende statutten for Domstolen har parterne, medlemsstaterne, Kommissionen og i givet fald Parlamentet, Rådet og Den Europæiske Centralbank ret til at indgive skriftlige indlæg eller udtalelser som led i denne procedure.

I sin egenskab af traktatens vogter påberåber Kommissionen sig traditionelt og systematisk denne ret, som Domstolen har tildelt den, i sager vedrørende fortolkning af fællesskabsretten. Kommissionen fremsender sine udtalelser til Domstolen helt uafhængigt og objektivt som en amicus curiae og foreslår Domstolen den løsning, som efter Kommissionens mening er mest i overensstemmelse med fællesskabsretten og Fællesskabets almindelige interesse. Det er op til parterne at forsvare deres eget standpunkt, og Domstolen kan naturligvis helt eller delvist følge eller ikke følge Kommissionens standpunkt.

(1) EFT C 247 af 26.8.2000.

(2) EFT L 173 af 27.6.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2109/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(17. juli 2002)

Om: Opskrifter på fremstilling af bomber på internettet

Ifølge offentliggørelser i den græske presse er der netsteder på internettet, hvor man kan hente alle de informationer, der er nødvendige for at fremstille lige fra molotovcocktails til atombomber. Fra det øjeblik, hvor de offentliggøres på internettet, er disse bombeopskrifter også tilgængelige for mindreårige.

Avisen Washington Post beskrev i udgaven den 4. april 1998 (i en reportage af journalisten Fern Shen) elektroniske samtaler mellem fjortenårige børn om, hvilke materialer der var mest effektive til indkapsling af bomber. Desuden har børn brugt opskrifter, som de har fundet på internettet, til at fremstille eksplosive anordninger, som de også har afprøvet på virkelige mål. For eksempel blev tre gymnasieelever fra Utah i USA arresteret efter at have sprængt en kirke i luften, og to femtenårige fra Ogden blev sat i tugthus, fordi der blev fundet en bombe hos dem.

Kan Kommissionen oplyse, om den har kendskab til denne problematik, og hvordan den stiller sig til den? Hvilke foranstaltninger har den truffet, eller hvilke foranstaltninger agter den at træffe i fremtiden for at beskytte ikke alene mindreårige men også voksne mod den slags oplysninger via internettet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(3. september 2002)

Det er muligt, at finde sider på Internettet, som giver oplysninger eller lader til at give oplysninger om, hvordan man fremstiller bomber. Det er et problem, som giver anledning til bekymring, og det ærede medlem gør ret i at tage det op.

Hvorvidt sådanne netsteder er ulovlige afhænger af deres nøjagtige indhold og bestemmelserne i den nationale lovgivning. Politiet har mulighed for at arrestere forfatteren, hvis indholdet er ulovligt. Ulovligt indhold bør fjernes af internetudbyderen, når denne får meddelelse herom. Offentligheden kan ringe til hotlines og gøre opmærksom på sådant indhold. Herefter vurderes anmeldelsen og videresendes i givet fald til det ansvarlige organ.

Forældre, som ikke ønsker, at deres børn skal have adgang til sådanne netsteder, har også mulighed for at anvende filtreringssoftware på den computer, hvor internetadgangen finder sted, eller de kan tegne et abonnement på en internetadgang, som inkluderer en filtreringstjeneste.

Det er vigtigt, at internetbrugere, herunder navnlig børn, foruden at være klare over internettets fordele også er bevidste om farerne, og hvordan man håndterer dem. Øget bevidsthed om problemerne hos brugerne er en effektiv metode til at imødegå misvisende, farlige og uansvarlige oplysninger.

I øjeblikket yder Kommissionen finansiel støtte til hotlines, til udvikling af filtreringssoftware og til oplysningskampagner under handlingsplanen for sikker internetbrug, der er et fireårigt program, som løber indtil 31. december 2002. Kommissionen har foreslået, at handlingsplanen forlænges med to år, og dette forslag er i øjeblikket til behandling i Europa-Parlamentet og i Rådet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2270/02

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(24. juli 2002)

Om: FAO's oplæg vedrørende god landbrugspraksis

De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) har offentliggjort et diskussionsoplæg, der omhandler god landbrugspraksis, og som indeholder et meget nyttigt afsnit om dyrevelfærd. Det fremgår bl.a. heraf, at isolering af dyr (som f.eks. i kalvebokse eller sostalde) burde forbydes, den maksimale belægningsgrad overholdes og overbelægning undgås, ikke-terapeutiske indgreb, som f.eks. kupering af haler og på fjerkræ fjernelse af overnæbbets spids, undgås, og transport af levende dyr samt brug af kvægmarkeder begrænses mest muligt.

Har Kommissionen overvejet FAO's diskussionsoplæg, og støtter den afsnittet om dyrevelfærd?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(24. september 2002)

Kommissionen bifalder oplægget fra De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) om formulering af god landbrugspraksis, der også omfatter dyrevelfærd.

Kommissionen arbejder aktivt på at skabe bedre forståelse for Fællesskabets interesse i dyrevelfærd på internationalt plan. Sigtet med den internationale dimension i Fællesskabets dyrevelfærdspolitik er at imødekomme de europæiske borgeres legitime bekymring og ikke at skabe nye hindringer for handelen med animalske produkter.

FAO's initiativ er som nævnt af det ærede medlem udtryk for samme proaktive linje som Kommissionens på dette område.

Kommissionen støtter i fuldt omfang alle tekniske initiativer til at udvikle harmoniserede standarder for dyrevelfærd i multilateral sammenhæng som f.eks. det nylige initiativ fra Verdensorganisationen for Dyresundhed (OIE).