SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0689/97 af Gerardo Fernández-Albor (PPE) til Kommissionen (6. marts 1997)

Om: Forskelsbehandling i Bruxelles af den spanske landbrugssektor

Den spanske minister for landbrug, fiskeri og ernaering mener, at den spanske landbrugssektor udsaettes for forskelsbehandling i Bruxelles.

Den spanske landbrugsminister mener, at de kvoter, Spanien har faaet tildelt for visse produkter, f.eks. markafgroeder og maelk, er utilstraekkelige og klart og tydeligt viser, »at den spanske landbrugssektor til tider udsaettes for forskelsbehandling paa grund af problemer, der skyldes tidligere forhandlinger eller paa forhaand givne betingelser«.

Kan Kommissionen i lyset af den spanske landbrugsministers alvorlige tilkendegivelser redegoere for aarsagerne til denne forskelsbehandling, og er den villig til at forhandle sig frem til en retfaerdig balance, saaledes at der saettes en stopper for den af den spanske minister paapegede uretfaerdige forskelsbehandling?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (24. marts 1997)

Kommissionen deler ikke det synspunkt, at de spanske sektorer for markafgroeder og maelk diskrimineres under den faelles landbrugspolitik.

I disse to sektorer foerer Faellesskabet en politik med kontrol af udbuddet, som giver sig udtryk i en begraensning af de stoetteberettigede arealer i forbindelse med markafgroeder og en begraensning af retten til at producere (kvoter) i forbindelse med maelk. Fastsaettelsen af basisarealerne og maelkekvoten byggede paa officielle historiske statistikker, og i begge tilfaelde accepterede de spanske myndigheder de saaledes vedtagne referencer.

I forbindelse med markafgroeder er det korrekt, at der har vaeret nogle problemer med overskridelse af basisarealerne i den periode, hvor reformen har vaeret anvendt. Disse problemer vil dog delvis kunne loeses ved en passende aendring af den regionaliseringsplan, Spanien selv har udarbejdet. Det skal understreges, at Kommissionen hidtil har udvist fleksibilitet ved at tage hensyn til exceptionelle omstaendigheder, f. eks. toerke. Denne fleksibilitet har gjort det muligt at begraense de negative virkninger af overskridelserne for producenterne.

Som helhed betragtet har 1992-reformen vaeret meget gunstig for de spanske producenter af markafgroeder, navnlig i betragtning af, at stoetten er blevet udbetalt uafhaengigt af de producerede maengder, og at dette har virket som en forsikring mod produktionsfald som foelge af toerken.

I maelkesektoren blev Spaniens oprindelige kvota fastsat i forbindelse med tiltraedelsesforhandlingerne, og fastsaettelsen skete paa grundlag af statistiske oplysninger leveret af Spanien. Fra 1993/94 bevilgede Faellesskabet Spanien en forhoejelse af kvoten, som har gjort det muligt at inddrage en stor del af den maelk, som blev produceret uden for kvoten. Der kan vaere grund til at minde om, at formaalet med kvoteordningen netop er at undgaa produktionsstigninger, samtidig med at producenterne sikres en passende udvikling i deres indkomster.

I kritikken mod den spanske kvote indgaar det ofte, at kvoten skal goere det muligt for hver medlemsstat at vaere selvforsynende. Denne idé er i modstrid med principperne i den faelles landbrugspolitik og bliver naturligvis ikke fremfoert i de sektorer, hvor den spanske produktion langt overstiger forbruget.