ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1341/01

af Glyn Ford (PSE) til Rådet

(21. maj 2001)

Om: Ansættelsesrettigheder for præster

Er Rådet af den opfattelse, at dets formål bør være at sikre, at alle arbejdstagere har fuld beskæftigelse uanset deres erhverv? Hvornår agter det at udvide disse rettigheder til præster, som for tiden i nogle tilfælde behandles på en næsten feudal måde af snæversynede religiøse myndigheder?

Svar

(26. november 2001)

I overensstemmelse med EF-traktatens artikel 136 er Rådet enigt i, at et af Fællesskabets og medlemsstaternes mål er at fremme en forbedring af arbejdsvilkårene og en passende social beskyttelse for arbejdstagere.

Rådet henviser imidlertid til erklæring nr. 11, der er knyttet som bilag til Amsterdam-traktatens slutakt, og hvor det hedder, at Den Europæiske Union respekterer og anfægter ikke den status i henhold til national lovgivning, som kirker og religiøse sammenslutninger eller samfund har i medlemsstaterne.

Denne erklæring citeres desuden i betragtning 24 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, hvor det endvidere hedder, at medlemsstaterne på baggrund heraf kan opretholde eller fastsætte specifikke bestemmelser om regulære, legitime og berettigede erhvervsmæssige krav, der kan stilles til at udøve en erhvervsmæssig aktivitet.

Der erindres også om, at direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden indeholder særlige undtagelsesbestemmelser (artikel 17, stk. 1, litra c)) for arbejdstagere, hvis arbejde knytter sig til kirkers og trossamfunds religiøse handlinger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1579/01

af Adeline Hazan (PSE) til Rådet

(28. maj 2001)

Om: Ret til familiesammenføring

På Rådets (RIA) kommende samling den 28. og 29. maj 2001 skal forslaget til EU-direktiv om ret til familiesammenføring behandles.

Det drejer sig om en tekst, der har stor betydning for muligheden for at realisere et normalt familieliv, som det fastsættes i artikel 8 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder: Enhver har ret til respekt for sit privatliv og familieliv.

Imidlertid er der i dag grund til at være bekymret for den skæbne, dette forslag kan lide, eftersom flere stater ønsker tilbageskridt og at foretage nogle væsentlige ændringer, selv om det drejer sig om det første konkrete og modige skridt mod en indarbejdelse af den tredje søjle i fælleskabsretten. Disse væsentlige ændringer betyder,

- at den krævede ventetid, før tredjelandsstatsborgere kan bede om familiesammenføring, forlænges til over et år;

- at der indføres en skarp begrænsning i antallet af familiemedlemmer, der kan familiesammenføres, idet slægtninge i opstigende linje, ugifte par samt voksne børn, der ikke er i stand til at forsørge sig selv, udelukkes;

- at familiemedlemmer ikke tildeles ret til at arbejde fra det tidspunkt, de ankommer til værtslandet;

- at landene kan inddrage opholdstilladelsen for medlemmerne af de sammenførte familier i to år efter familiesammenføringen, hvis de krævede betingelser ikke længere opfyldes.

Det direktivforslag, som Europa-Parlamentet har ændret, er en vigtig tekst, som Rådet klart og definitivt bør støtte. Hvad er Rådets klare og præcise holdning til dette spørgsmål? Vil Rådet være opmærksom på, om der sættes en stopper for en sådan tankegang, der udspringer af en selektiv og anakronistisk vision omkring unionsborgerskabet?

Svar

(21. november 2001)

Den 21. januar 2000 forelagde Kommissionen et forslag til Rådets direktiv om ret til familiesammenføring. Som følge af Europa-Parlamentets udtalelse, som blev afgivet den 6. september 2000, har Kommissionen forelagt et ændret forslag den 11. oktober 2000.

Det ændrede forslag er blevet drøftet indgående under flere behandlinger af teksten. Da det endnu ikke har været muligt at nå til enighed om en række grundlæggende spørgsmål, som bl.a. vedrører personer, der bør kunne få familiesammenføring, eller forskellige tidsfrister, der skal overholdes i den forbindelse, fortsætter drøftelserne af direktivudkastet i Rådets kompetente instanser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1963/01

af Luisa Morgantini (GUE/NGL) til Rådet

(12. juli 2001)

Om: Marco Galucci, EU-ulandsekspert, tilbageholdt og udvist af Israel

Den 8. juni 2001 blev Marco Galucci, som er beskæftiget ved et nødhjælpsprojekt finansieret af Kommissionen, arresteret i Ben Gurion-lufthavnen, og selv om han klart kunne godtgøre, hvad formålet med hans indrejse var, blev han forhørt i flere timer, han måtte ikke ringe til konsulatet, hans computer blev undersøgt, hans disketter konfiskeret og han selv blev udvist til Italien.

Vil Rådet reagere på denne fremgangsmåde fra de israelske myndigheders side, som udgør en alvorlig hindring for de EU-finansierede nødhjælpsprojekter til fordel for den palæstinensiske befolkning, der er hårdt ramt af krigen?

Hvilke konkrete foranstaltninger vil Rådet træffe?

Svar

(29. november 2001)

Kommissionen, der er ansvarlig for gennemførelsen af humanitær bistand, har ikke rejst sagen vedrørende Marco Galucci over for Rådet.

Det er i første instans Kommissionen, der skal skønne, om arrestationen og udvisningen af Marco Galucci er en krænkelse af de aftaler, som Kommissionen har indgået med Israel, og om de israelske aktioner er til hinder for gennemførelsen af projektet, og som i bekræftende fald skal træffe de nødvendige forholdsregler.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2332/01

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Rådet

(3. august 2001)

Om: WTO's nye forhandlingsrunde i Qatar (9.-13. november 2001)

Iværksættelse af en ny fuldstændig multilateral forhandlingsrunde er i øjeblikket et vigtigt mål i EU's handelspolitik.

Hvilke foranstaltninger har det belgiske formandskab planlagt i forbindelse med den fjerde ministerkonference i Doha med henblik på at styrke Kommissionens forhandlingsmandat, således at den kan indtage en stærk position i Qatar i november, forsvare sin dagsorden og navnlig således, at det kan lykkes den at skabe konsensus i Verdenshandelsorganisationen (WTO)?

Svar

(6. december 2001)

Rådet vil på en af sine kommende samlinger blive opfordret til at drøfte forberedelsen af WTO's fjerde ministerkonference. I den forbindelse erindrer Rådet om, at dets konklusioner af 26. oktober 1999 fortsat danner grundlag for Den Europæiske Unions holdning til de multilaterale handelsforhandlinger i WTO, navnlig hvad angår en yderligere liberalisering af handelen, styrkelse af WTO-reglerne og udviklingslandenes integration i det multilaterale handelssystem. EU vil aktivt fortsætte sine bestræbelser for at overbevise de øvrige partnere i WTO på dette grundlag, for at der på konferencen i Doha kan opnås enighed om igangsætning af en omfattende runde af multilaterale handelsforhandlinger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1789/01

af Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) til Kommissionen

(19. juni 2001)

Om: Forbrugerbeskyttelse

Kommissionen har for nylig afsluttet flere undersøgelser af, hvor store gebyrer der opkræves for små overførsler mellem lande i Den Europæiske Union.

Resultatet er klart. Der opkræves i gennemsnit et gebyr på 17 % for disse overførsler, og det er ti gange så meget som for indenlandske overførsler.

Hvilke foranstaltninger vil der blive truffet, og hvornår, for at ændre denne situation?

Hvornår vil gebyrerne for overførsler mellem landene i ØMU'en og gebyrerne for indenlandske overførsler blive ens?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(20. september 2001)

Det er korrekt, at tidligere, nylige og igangværende undersøgelser har vist, at der ikke har været noget fald af betydning i gebyrerne for detailbetalinger på tværs af grænserne.

Det er Kommissionens politiske mål, at der skal ske en tilnærmelse af gebyrerne for grænseoverskridende og indenlandske overførsler. Kommissionen har gentagne gange givet udtryk herfor, f.eks. i meddelelsen om Detailbetalinger inden for det indre marked fra januar 2000, i det svar, som den ansvarlige i Kommissionen for det indre marked, skattespørgsmål og toldunionen gav på Peijs-rapporten i Parlamentet den 26. oktober 2000, på Kommissionens rundbordskonference om Etablering af et fælles betalingsområde den 9. november 2000 samt i rapporten om forberedelserne til indførelsen af eurosedler og -mønter den 3. april 2001.

Kommissionen har altid lagt vægt på, at de forskellige gebyrer og provisioner skulle fastsættes på grundlag af konkurrence og markedskræfternes frie spil, og at EU-lovgivningen ikke skulle omfatte prisregulering. Kommissionen har derfor i mere end et årti opfordret banksektoren til at gennemføre de nødvendige investeringer i effektive og automatiske (og dermed billigere) grænseoverskridende betalingssystemer. Kommissionen anerkender bankernes indsats for at tilbyde deres kunder billigere grænseoverskridende betalinger, især i forbindelse med gennemførelsen af det internationale bankkontonummer (IBAN) og bankidentifikationskoden (BIC).

Da alle hidtidige ikke lovgivningsmæssige bestræbelser for at sænke gebyrerne for grænseoverskridende betalinger stort set har været virkningsløse, vedtog Kommissionen den 25. juli 2001 et forslag til en forordning om gebyrer for grænseoverskridende betalinger(1). Forordningsforslaget tager sigte på at sænke gebyrerne for grænseoverskridende betalinger på op til 50 000 EUR, således at disse gebyrer pr. 1. januar 2002 (for elektroniske betalingstransaktioner) og pr. 1. januar 2003 (for grænseoverskridende pengeoverførsler og grænseoverskridende checks) vil være de samme som for tilsvarende indenlandske overførsler.

Kommissionen er opmærksom på, at bankerne står over for en række store eksterne hindringer og forpligtelser, som i øjeblikket i det mindste til dels er årsag til de forskellige gebyrer. Forordningsforslaget indeholder foranstaltninger for at rydde disse hindringer ad vejen.

(1) KOM(2001) 439 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2628/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(27. september 2001)

Om: Rådets møde af 20. juli 2001

Vil Kommissionen oplyse, om der er foretaget nogen afstemninger på Rådets (budget) møde den 20. juli 2001, og i bekræftende fald, hvor mange og vedrørende hvilke emner?

Vil Kommissionen ydermere registrere stemmerne fra alle dem, som stemte om hvert enkelt emne på mødet?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodipå skriftlige forespørgsler E-2620/01, E-2622/01, E-2624/01, E-2626/01 og E-2628/01

(15. oktober 2001)

Kommissionen skal meddele det ærede medlem, at det i henhold til artikel 9 i Rådets forretningsorden er Rådets opgave at offentliggøre resultaterne af rådsmedlemmernes afstemninger og deres stemmeforklaringer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2370/01

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(8. august 2001)

Om: Fordeling af forsknings- og udviklingsstøtte

Kan Kommissionen oplyse, hvor meget hver enkelt medlemsstat til dato har modtaget i støtte til projekter indgivet inden for rammerne af det femte rammeprogram for forskning og udvikling (1998-2002) med angivelse af hvert projekts målområde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(17. oktober 2001)

Finansiel støtte som led i Fællesskabets forskningsrammeprogram ydes til konsortier af retlige enheder (universiteter, forskningscentre ) fra forskellige medlemsstater, som gennemfører specifikke forskningsprojekter i fællesskab via et tværnationalt samarbejde. Medlemsstaterne som sådanne modtager ikke fællesskabsstøtte til forskningsformål.

Rammeprogrammets merværdi skabes gennem udbygningen af det europæiske forskningssamarbejde og forskernetværk. Hovedfordelen ved programmerne består i, at hver enkelt partner har adgang til samtlige resultater af de projekter, som vedkommende er involveret i, uanset dennes finansielle bidrag eller fællesskabsstøtte.

Oplysninger om antallet af deltagere fra de enkelte medlemsstater i hvert enkelt særprogram fremgår af årsrapporten om forskningsaktiviteterne, som offentliggøres hvert år(1). Det statistiske bilag, der er udarbejdet til brug for 2001-rapporten, vil direkte tilgå det ærede medlem og Europa-Parlamentets Generalsekretariat.

Cordis-databasen, hvortil der er adgang via internettet (http://www.cordis.lu), giver ligeledes adgang til informationer og søgefaciliteter. Den giver f.eks. mulighed for at opnå lister over alle projekter med deltagere fra en given region med detaljer om projekternes målsætninger og samlede omkostninger samt fællesskabsstøtten.

(1) KOM(2000) 842 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1779/01

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(15. juni 2001)

Om: Mekanismer for teknisk bistand til Kina

På basis af direktiv 91/492/EØF(1) og 91/493/EØF(2) vedtoges Kommissionens beslutning 97/20/EF(3), som indeholdt en detaljeret liste over lande, som er godkendt til at eksportere toskallede bløddyr til EU. Kina figurerede ikke på denne liste, eftersom oplysningerne om den kemiske, mikrobiologiske og toksikologiske kontrol i de undersøgte områder ikke var pålidelige.

Har Kommissionen i betragtning af, at EU som led i den generelle aftale med Kina indgik det kompromis at hjælpe Kina med at overvinde de tekniske vanskeligheder og således leve op til de indgående kompromisser, planer om at etablere mekanismer for teknisk bistand, således at Kina kan leve op til ikke blot de europæiske krav, men også de kompromisser, landet har indgået med henblik på at blive optaget i WTO?

(1) EFT L 268 af 24.9.1991, s. 1.

(2) EFT L 268 af 24.9.1991, s. 15.

(3) EFT L 6 af 10.1.1997, s. 46.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(26. juli 2001)

Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor foretog i 1999 et kontrolbesøg i Kina. De udsendte eksperter noterede, at Kina havde gjort en indsats for at opfylde kravene i Fællesskabets hygiejneforskrifter for toskallede bløddyr (skaldyr). Konklusionen var imidlertid, at de kinesiske myndigheder endnu ikke var i stand til at garantere kontrol og sikkerhed for skaldyr, der var beregnet til import til Fællesskabets marked. Specielt blev systemet til overvågning af biotoksiner og forurenende stoffer for levende toskallede bløddyr anset for at være utilstrækkeligt. Det blev derfor besluttet ikke foreløbig at foreslå Kina til optagelse på listen over de lande, der er godkendt til at eksportere skaldyr til Fællesskabet.

I forbindelse med den bilaterale aftale af maj 2000 om Kinas optagelse i WTO har EU givet tilsagn om i partnerskab med Kina at arbejde på at gøre processen til gennemførelse af Kinas WTO-forpligtelser så fleksibel som mulig. Faglig bistand vil klart spille en fremtrædende rolle, og med henblik herpå har EU udarbejdet et antal samarbejdsprojekter til en værdi af 25 mio. EUR, som enten er påbegyndt eller vil blive lanceret i nær fremtid. Det drejer sig blandt andet om et rammeprogram, som har været under forberedelse siden sidste år, og tager specielt sigte på at støtte opbygningen af den kinesiske regerings og forvaltnings kapacitet til at gennemføre de forestående WTO-forpligtelser. Programmet består af en række moduler, som er beregnet specielt på de afdelinger i den kinesiske administration, som skal arbejde med de forskellige aspekter i WTO-forpligtelserne - herunder normer på det sanitære og fytosanitære område.

Den økonomiske reform og WTO-implementeringen er endvidere blevet udpeget som målområder for fremtidige finansieringer. Projekterne vil blive foreslået i samråd med Kina for at sikre, at bistanden kanaliseres derhen, hvor den gør størst nytte. Dette vil sandsynligvis omfatte yderligere aktiviter på ovennævnte område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2134/01

af Eryl McNally (PSE) til Kommissionen

(17. juli 2001)

Om: Grubegas

Et stort antal små tidligere udvindingssteder udsender metan i atmosfæren. Grubegasindustrien tapper grubegas fra nedlagte miner til frembringelse af elektricitet.

Den britiske regering nægtede at medtage grubegas i den forpligtelse med hensyn til vedvarende energikilder, som blev indført med Utilities Act 2000 (lov fra 2000 om offentlige værker). Det tyske parlament har imidlertid medtaget grubegas i sin lov fra 2000 om vedvarende energikilder. Som følge heraf gives der i Tyskland et incitament på 5 pfennig/kWh til grubegas, og det forlyder, at der allerede er indgivet over 80 ansøgninger om byggetilladelse til grubegaskraftværker på nedlagte udvindingssteder.

Hvilke foranstaltninger agter EU at træffe for at støtte anvendelsen af grubegas?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. september 2001)

I den endelige rapport om det europæiske program for klimaændringer (http://europa.eu.int/comm/environment/climat/eccp.htm), som Kommissionen stod for, erkendes det, at genvinding af metan, en kraftig drivhusgas, fra nedlagte kulminer bidrager til

reduktionen af drivhusgasemissionerne. Men mens den metan, der genvindes fra lossepladser, kan anses for at være vedvarende energi, kan dette næppe siges at være tilfældet for metan, der udvindes af kul fra enten forladte eller igangværende miner, da kul kræver flere hundrede millioner år for at blive gendannet. Det kommende direktiv om fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder(1) genspejler denne holdning. Definitionen heri af vedvarende energikilder (artikel 2, litra a) omfatter gas fra lossepladser (skraldgas), men ikke metan fra kulminer (grubegas). Det må hertil bemærkes, at Europa-Parlamentet med opbakning fra Kommissionen nåede til enighed med Rådet om dette direktiv under andenbehandlingen heraf den 3.-4. juli 2001.

Genvinding af metan kan helt klar gå hen og blive en udbyttegivende økonomisk aktivitet med gunstige virkninger for miljøet (sådan som det for eksempel fremgår af de aktiviteter, der udfoldes af the British Association of Coal Mine Methane Operators). Medlemsstaterne kan finde det ønskeligt at støtte genvinding af metan eller ej, alt efter deres særlige nationale forhold. Kommissionen skønner, at der er behov for nationale tiltag, især ud fra miljømæssige overvejelser, og at de bør fremmes gennem fællesskabsforanstaltninger, hvor dette måtte være hensigtsmæssigt. Dog har Kommissionen ikke konkrete planer om sådanne aktioner for øjeblikket.

(1) Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet - EFT C 311 E af 31.10.2000 som ændret - EFT C 154 E af 29.5.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1641/01

af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen

(12. juni 2001)

Om: Fastsættelse af gaspriserne

Kan Kommissionen i sine bestræbelser på at liberalisere energimarkederne acceptere, at prisdannelsen på gasmarkedet ikke sker som et resultat af samspillet mellem udbud og efterspørgsel, men udelukkende som en forsinket indeksering af gaspriserne, der følger i olieprisernes spor? Hvorfor reagerer Kommissionen ikke på denne konkurrencestridige situation, som ikke harmonerer med de sædvanlige markedsregler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(3. september 2001)

De europæiske gaspriser - både slutbrugerprisen og importprisen - har traditionelt været knyttet til prisen på olie og olieprodukter. Denne forbindelse kan forklares med det europæiske gasmarkeds historiske udvikling. Medens de europæiske gasmarkeder var under udvikling fra 1960'erne til 1980'erne, konkurrerede naturgas bl.a. med f.eks. svær brændselsolie til industrien og gasolie til husholdninger. For at kunne trænge ind på energimarkedet og erobre markedsandele, var gas nødt til at kunne konkurrere med de vigtigste energiprodukter, dvs. prisen var nødt til at være afstemt efter prisen på disse brændstoffer og navnlig olie.

I dag, hvor gas har stor succes på markedet, er den automatiske og kontraktuelle sammenknytning af gasprisen og olieprisen ikke længere nødvendig, og der indføres andre prissætningssystemer for gas, herunder mekanismer, som afspejler den gradvise udvikling af en situation, hvor gas konkurrerer mod gas. Der er en tiltagende notering af daglige referencepriser for gas i de fremspirende gashandelscentre, hvor gas handles.

Udviklingen af en gas/gas-konkurrencesituation er udgangspunktet for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/30/EF af 22. juni 1998 om fælles regler for det indre marked for naturgas(1), som skulle være gennemført som national lovgivning senest i. august 2000. Gasdirektivet forudser udviklingen af gas/gas-konkurrence ved at give tredjepartsadgang til priviligerede kunder helt frem til borehullet. Efterhånden som flere og flere priviligerede kunder får deres forsyninger i fri konkurrence, vil gasproducenter og -leverandører i stadig stigende grad skulle konkurrere med hinanden på prisen.

Erfaringer fra andre gasmarkeder i verden, som er liberaliseret, viser, at gasprisen kan løskobles fra olieprisen.

Den videre udvikling af gas/gas-konkurrence vil blive fremmet yderligere af realiseringen af det indre energimarked. Som svar på opfordringen fra topmødet i Lissabon i marts 2000 om at fremskynde liberaliseringen forelagde Kommissionen i marts 2001(2) en meddelelse og passende forslag, som sigter mod den fuldstændige gennemførelse af det indre marked for gas og elektricitet. Forslaget til et nyt direktiv, som ændrer det gældende gasdirektiv, har til formål at fremme konkurrencen på gasmarkedet yderligere, således at det sikres, at gasprisen i højere grad bestemmes af en konkurrencepræget gasmarked, gasudbud og -efterspørgsel samt prisen for gasleverancer, således at gasprisen i stigende grad løskobles fra olieprisen.

(1) EFT L 204 af 21.7.1998.

(2) KOM(2001) 125 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0855/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(22. marts 2001)

Om: Skatteprocent for lønindkomster

Har Kommissionen oplysninger om den højeste marginalskatteprocent for lønindkomster i nogle eller alle medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(15. juni 2001)

Kommissionen har ingen oplysninger om det skatteprovenu, der stammer fra den højeste marginalskatteprocent for lønindkomster i hver enkelt medlemsstat, heller ikke om, hvilke procenter der sandsynligvis ville give det maksimale provenu. Sådanne

oplysninger hænger sammen med beskatningsgrundlagene samt de forskellige skattemæssige bestemmelser, der henhører fuldt og helt under medlemsstaternes beføjelser. Desuden ville det være vildledende at betragte den højeste marginalskatteprocent for lønindkomster helt isoleret fra andre aspekter af skattelovgivningen. F.eks. kan indkomstskattesatsernes progressivitet, struktureringen af undtagelserne (f.eks. med hensyn til visse socialsikringsydelser), skattefradrag såsom familieydelser og særlige ordninger for kapitalindkomster eller fast ejendom på afgørende måde påvirke skatteprovenuets omfang.

Til orientering er de højeste skattesatser for lønindkomster, udtrykt i procent af den skattepligtige indkomst, tillige med de respektive indkomstlofter blevet udregnet, og en genpart heraf er blevet sendt direkte til det ærede medlem og til Europa-Parlamentets sekretariat. Som følge af de ovenfor nævnte komplekse sagsforhold, er der forskellige måder, hvorpå sådanne satser kan udregnes. Et vigtigt parameter at tage i betragtning er det forhold, at de regionale og/eller kommunale skatter på lønindkomst i visse medlemsstater opkræves særskilt ud over statsskatten på lønindkomst. For disse medlemsstaters vedkommende er gennemsnitssatsen for den regionale og/eller kommunale indkomstskat føjet til den højeste marginalskatteprocent for lønindkomster med henblik på at nå frem til den samlede højeste marginalskatteprocent for lønindkomster. For Spaniens vedkommende er den gennemsnitlige regionale indkomstskattesats i beregningen blevet erstattet af den højeste regionale skattesats af mangel på national lovgivning. Spændvidden af de regionale og/eller kommunale skattesatser er angivet i sidste kolonne i den oversigt, der er sendt til det ærede medlem og Europa-Parlamentets sekretariat, som en vis procent af den skattepligtige indkomst, undtagen for Belgien, hvor den består af en ekstrabelastning i form af en vis procent af statsskatten. Alt i alt viser disse tal store forskelle mellem de maksimale marginalskattesatser, som finder anvendelse i medlemsstaterne.