SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0527/02

af Karin Riis-Jørgensen (ELDR) til Kommissionen

(25. februar 2002)

Om: Sænkelse af miljø- og energiafgifter til transport til fjerne ø-områder

Danske ø-områder såvel som andre ø-områder i EU, der ligger fjernt fra fastlandet, er områder, der ofte har væsentligt ringere vilkår end resten af landet. Regionalstøtte er ikke altid løsningen på disse yderområders dårlige vilkår, hvorfor en lettelse af energi- og miljøafgifter til transport til disse områder kunne være en mulig løsning.

Derfor tillader jeg mig at stille følgende spørgsmål: Er det muligt at sænke eller delvist fjerne energi- og miljøafgifter til fjerne ø-områder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(16. april 2002)

EU's nuværende lovgivning(1) indeholder en bestemmelse om obligatorisk fritagelse for den harmoniserede punktafgift på mineralolier, der anvendes som brændstof i luft- og søfartøjer, medmindre der er tale om ikke-forretningsmæssig privatflyvning og lystsejlads. Denne generelle undtagelsesbestemmelse omfatter også transport til og fra fjerne ø-områder. Hvad miljøafgifter angår, er der i øjeblikket ingen fællesskabslovgivning eller harmonisering, og det er derfor op til den enkelte medlemsstat at gennemføre og håndhæve den nationale lovgivning under forudsætning af, at den pågældende lovgivning er i overensstemmelse med EF-traktatens generelle principper.

Fællesskabets lovgivning indeholder ingen specifikke bestemmelser om eventuel nedsættelse af eller fritagelse for energiafgifter for fjerne ø-områder. Medlemsstater, der af særlige politiske hensyn ønsker at gennemføre yderligere fritagelser eller lempelser, kan imidlertid anmode om tilladelse hertil i medfør af artikel 8, stk. 4, i Rådets direktiv 92/81/EØF. En sådan tilladelse kan gives i henhold til en fastlagt procedure og på forslag fra Kommissionen, men det kræver enstemmighed i Rådet.

Kommissionen kan endvidere informere det ærede medlem om, at alle fritagelser for og nedsættelser af miljø- og energiafgifter, der er omfattet af såvel fællesskabslovgivningen som national lovgivning, skal være i overensstemmelse med EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte, og de må ikke medføre afgiftsmæssig diskrimination (artikel 87, 88 og 90 i EF-traktaten).

Hvad angår statsstøtte, der ydes på baggrund af artikel 87 i EF-traktaten, med henblik på delvis at kompensere for højere transportomkostninger for firmaer, der er beliggende i specifikke regioner, skal Kommissionen gøre det ærede medlem opmærksom på, at driftsstøtte (dvs. støtte, der ikke ydes i forbindelse med en grundlæggende investering) kun er tilladt, når der er tale om:

- tyndtbefolkede områder (i sådanne tilfælde kan der kun ydes støtte på de betingelser, der er nævnt under punkt 4.16.1 i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte(2))

- regionerne i den yderste periferi, der er nævnt i artikel 299, stk. 2, i EF-traktaten (på de betingelser, der er nævnt under punkt 4.16.1 og 4.16.2 i retningslinjerne)

- regioner, der kan komme i betragtning i forbindelse med undtagelsesbestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) (på de betingelser, der er fastlagt under punkt 4.15 i retningslinjerne).

For ingen af de fjerne ø-områder i Danmark, der opfylder en af disse betingelser, vil en eventuel driftsstøtte være omfattet af de minimis-reglen (Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte(3)).

(1) Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, EFT L 316 af 31.10.1992.

(2) EFT C 74 af 10.3.1998, ændret ved EFT C 258 af 9.9.2000.

(3) EFT L 10 af 13.1.2001.