SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1467/98

af Rosemarie Wemheuer (PSE) til Kommissionen

(13. maj 1998)

Om: Procedurer i tilfaelde af mistanke om korruption

I slutningen af 1994/begyndelsen af 1995 forelagde Kommissionen Raadet en rapport om korruptionsbekaempelse, der, saa vidt jeg ved, er baseret paa undersoegelser vedroerende korruptionsbekaempelsen i samtlige medlemsstater.

I betragtning af den voksende betydning af en effektiv korruptionsbekaempelse og isaer under hensyntagen til givne omstaendigheder anmoder jeg Kommissionen om at besvare foelgende spoergsmaal:

1. Hvilke yderlige foranstaltninger planlaegger Kommissionen paa dette omraade, og hvilken tjenestegren i Kommissionen er ansvarlig herfor?

2. Efter hvilke princippper handler Kommissionen, naar der foreligger mistanke om korruption? Indledes der altid en administrativ undersoegelse i tilfaelde af en foerste mistanke, eller traeffes der en afgoerelse efter, hvad der er opportunt? Er det navnlig sikret, at der uden persons anseelse foretages regelmaessig disciplinaer sanktion af korruption?

3. Efter hvilke regler besluttes det, om en medlemsstats justitsmyndigheder skal inddrages? Hvem foranlediger det, og paa hvilken maade underrettes justitsmyndighederne?

4. Har jeg ret i min formodning om, at den kompetente tjenestegren kan foretage undersoegelsen uden persons anseelse og ikke er udsat for nogen form for paavirkning?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Anita Gradin

(30. juli 1998)

Som det aerede medlem ved, laegger Kommissionen overordentlig stor vaegt paa at bekaempe bedrageri og bestikkelse, herunder bestikkelse blandt tjenestemaend ved Faellesskabet.

Som svar paa punkt 1 og 4 i det aerede medlems forespoergsel minder Kommissionen om, at den har vaeret aktivt involveret i Raadets vedtagelse af juridiske instrumenter paa grundlag af EF-traktaten, bl.a. Konventionen om Beskyttelse af Det Europaeiske Faellesskabs Finansielle Interesser, den foerste protokol til denne konvention og Konventionen om Bekaempelse af Bestikkelse, der Involverer Tjenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber eller i Den Europaeiske Unions Medlemsstater(1). De sidste to instrumenter er saerlig vigtige, fordi de bl.a. afhjaelper situationen i visse medlemsstater, f.eks. Belgien, hvor de kriminalretlige love ikke indeholder bestemmelser vedroerende bestikkelse, der involverer tjenestemaend ved Faellesskabet. De skal imidlertid stadigvaek ratificeres for at traede i kraft.

Kommissionen opridsede i sin meddelelse af 18. november 1997(2) sin nuvaerende politik og sine planer vedroerende en indsats i bekaempelsen af svig og bestikkelse, der involverer Faellesskabets tjenestemaend. I denne meddelelse fastlagdes der retningslinjer, hvoraf den foerste vedroerte styrkelse af den rolle, som Kommissionens task force for koordinering af bedrageribekaempelse (UCLAF) spiller i interne undersoegelser i Kommissionen, isaer gennem indfoerelse af formelle regler vedroerende UCLAF's ansvar og uafhaengighed samt vedroerende task forcens forbindelser med de retslige myndigheder.

Parallelt med denne indsats omstrukturerede Kommissionen UCLAF og gjorde det til en task force direkte knyttet til Generalsekretariatet med virkning fra 1. maj 1998. Som et led i denne omstrukturering oprettedes der en "anti corruption cell" og en separat "criminal law expertise and liaison cell", der er et udtryk for, hvor stor vaegt Kommissionen laegger paa bekaempelsen af bestikkelse og paa samarbejdet med de retslige myndigheder.Som svar paa punkt 2 og 3 i det aerede medlems forespoergsel goer Kommissionen opmaerksom paa, at det er op til UCLAF's direktoer at traeffe beslutning om, hvorvidt der skal indledes en undersoegelse i tilfaelde af paastaaet eller formodet bestikkelse. Denne afgoerelse baseres udelukkende paa en vurdering af arten af det foreliggende bevismateriale, og af hvor overbevisende, det er.

Naar en undersoegelse er afsluttet, udarbejder UCLAF en rapport, der indeholder sagligt bevismateriale og redegoer for, i hvor hoej grad den oprindelige formodning eller paastand kan bekraeftes eller afkraeftes.

Hvis det konkluderes i rapporten, at sagen muligvis boer gaa videre til de interne eller eksterne myndigheder, forelaegges rapporten for den instans, der har ansvar for alle beslutninger vedroerende administrative, disciplinaere eller retslige procedurer. I sidstnaevnte tilfaelde anmoder UCLAF en medlemsstats retslige myndigheder om at samarbejde i henhold til bestemmelserne i EF-traktatens artikel 209a. Hvis det er paakraevet, yder UCLAF de nationale myndigheder den noedvendige bistand. Naar der er blevet indsamlet bevismateriale paa grundlag af en undersoegelse foretaget uden for Kommissionens rammer i henhold til bestemmelserne i Raadets forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 om kontrol og inspektion paa stedet udfoert af Kommissionen for at beskytte Det Europaeiske Faellesskabs finansielle interesser mod svig og andre uregelmaessigheder(3), vil bevismaterialet i henhold til denne forordnings artikel 8 under alle omstaendigheder blive overdraget den relevante medlemsstats myndigheder.

Den 14. juli 1998 redegjorde Kommissionen for de yderligere betingelser for, at mistaenkelige tilfaelde overdrages retsvaesenet eller ansaettelsesmyndigheden. UCLAF's direktoer har eneansvar for hurtig overdragelse, samtidig med at han skal holde de beroerte tjenestegrene informeret. Ansaettelsesmyndigheden har befoejelse til at indlede disciplinaerprocedurer. De retslige myndigheder har befoejelser til at anlaegge straffesag ved domstolene.

(1) EFT C 316 af 22.11.1995; EFT C 313 af 23.10.1996 og EFT C 195 af 25.6.1997.

(2) Sound financial management and administration, improving action against incompetence, financial irregularities, fraud, and corruption (SEK(97) 2198).

(3) EFT L 292 af 15.11.1996.