SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0238/99

af Michèle Lindeperg (PSE) til Kommissionen

(12. februar 1999)

Om: Betalinger i euro

De europaeiske borgere, der er tilhaengere af euroen, glaedede sig til, at det fra den 1. januar 1999 ville blive nemmere for dem at foretage betalinger under rejser i EU ved at betale i euro (med check udstedt i euro eller med bankkort). Forventningen var stor, og en af de konkrete fordele, som de straks forventede, var, at omvekslingsgebyrer og dertil knyttede omkostninger ville bortfalde.

Imidlertid har det kunne konstateres, at selv om omvekslingsgebyret i forbindelse med betaling i euro med check eller bankkort er forsvundet, saa er bankomkostningerne steget saa meget, at det fratager enhver lysten til at betale i euro i andre lande end hjemlandet.

Mener Kommissionen ikke, at dette kan virke afskraekkende paa selv de varmeste fortalere for euroen, og at man har ladet en lejlighed gaa fra sig til aktivt og konkret at anskueliggoere fordelene ved den faelles valuta?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(1. april 1999)

Kommissionen er klar over problemerne i forbindelse med betalinger over graenserne saavel i euro som i national valuta. Imidlertid maatte man ikke forvente, at indfoerelse af euroen automatisk ville medfoere, at banktjenester i forbindelse med saadanne betalinger ville blive vederlagsfri.

Med hensyn til checks maa der sondres mellem flere tilfaelde. For saa vidt angaar eurochecks er transaktionernes forloeb ret ubesvaeret, thi det styres af centrale kompensationsorganisationer. Det forholder sig stadig saaledes, at afregningsprocessen fortsat forloeber paa samme maade, som foer Den Monetaere Union gik ind i fase III, hvoraf foelger, at der paaloeber omkostninger paa samme niveau som foer. For saa vidt angaar andre checks (nationale checks), er afregningen mere indviklet. Der forudsaettes manuel behandling af hver enkelt check, hvilket betyder, at disse instrumenter ikke er egnede til graenseoverskridende brug, i hvert fald ikke til transaktioner vedroerende mindre beloeb.

Med hensyn til "bankkort" har Kommissionen laenge forsoegt at fremme disses interoperabilitet. Det er saaledes i stadig flere tilfaelde blevet muligt at traekke penge i seddelautomater i udlandet og betale i udlandet for indkoeb i forretninger, ved salgsstedernes terminaler, med kort, der er udstedt i kortindehaverens bopaelsland. Omkostningerne i forbindelse med disse transaktioner, der kun delvis omfatter vekslingsomkostningerne, er ligeledes stort set forblevet de samme som foer ifoelge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af. Denne fortsaetter dog med at undersoege mulighederne for at forbedre disse tjenester. Den er saaledes i kontakt med bankkredse med henblik paa undersoegelse af aspekterne af elektroniske punges interoperabilitet. Den haaber, at disse instrumenter, som er saerlig velegnede til anvendelse af euroen, vil kunne fremme udviklingen af den "aktive paedagogik", det aerede medlem med foeje omtaler.

Endelig skal det erindres, at inden euroens indfoerelse kunne pengeinstitutterne daekke i det mindste en del af deres omkostninger ind gennem de svingende vekselkurser, som de anvendte ved transaktionen. I dag er de forpligtede til at anvende den faste vekselkurs og angive omkostningerne saerskilt. Gennemsigtigheden omkring omkostningerne er saaledes forbedret, hvilket vil goere det lettere for kunderne at vaelge mellem de forskellige tilbud.