SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3230/02

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(7. november 2002)

Om: Bevisbyrde for rejsende, der ved indrejse i Det Forenede Kongerige medfører mere tobak end de mængder, der er angivet i de gældende retningslinjer

Anser Kommissionen de ændringer med hensyn til bevisbyrde, som den britiske regeringen fastsatte den 29. oktober 2002 for britiske rejsende, der mistænkes for at medføre alkohol og tobak i kommercielt øjemed, for acceptable?

Er Kommissionen enig i, at enhver form for bevisbyrde, der pålægges rejsende, som medbringer større mængder af disse varer end dem, der er angivet i den britiske regerings ikke-bindende retningslinjer, er et brud på den grundlæggende ret til frit at medføre varer til personligt brug inden for EU's indre marked?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkesteinpå skriftlige forespørgsler P-3216/02 og P-3230/02

(28. november 2002)

For at kunne etablere det indre marked for punktafgiftspligtige varer (der altid har været følsomme over for svig, især i medlemsstater med et højt afgiftsniveau) fandt EU, at det var nødvendigt at indføre en fælles punktafgiftsordning. Den harmoniserede ordning trådte i kraft den 1. januar 1993.

Det centrale i denne ordning er, at der skelnes mellem kommercielle transaktioner (der i princippet belægges med punktafgifter i det land, hvor slutforbruget finder sted), og varer, som privatpersoner anskaffer til eget brug og selv transporterer, og som beskattes i den medlemsstat, hvor varerne er anskaffet. Reglen om anskaffelse til privat brug fremgår af artikel 8 i Rådets direktiv 92/12 EØF(1). Der er ingen mængdebegrænsning for varer, en privatperson kan anskaffe og importere ifølge denne artikel (bortset fra de tidsbegrænsede undtagelser for Danmark, Finland og Sverige).

Da beskatningsreglerne er forskellige for disse to grundlæggende transaktionstyper, vil medlemsstaternes myndigheder, når direktivet gennemføres i praksis, skulle skelne mellem egentlig privat import og kommercielle transaktioner, der svigagtigt kamufleres som private. Den harmoniserede afgiftsordning indebærer derfor en fælles metode, som medlemsstaterne har pligt til at anvende, når de skal skelne mellem disse transaktioner. Man gik bort fra mængdetildeling, der ansås for at stride mod princippet om frie varebevægelser, og medlemsstaterne skal nu ifølge artikel 9 i direktiv 92/12/EØF lægge alle relevante forhold til grund for deres afgørelse i de enkelte tilfælde (mindst to af de i artikel 9, stk. 2, nævnte forhold). Et af de forhold, medlemsstaterne skal tage hensyn til, er varernes mængde. I forbindelse med dette kriterium kan medlemsstaterne opstille vejledende mængder. Disse mængder må imidlertid kun anvendes som delvist bevis.

Med hensyn til de punkter, det ærede medlem specielt nævner, skal følgende bemærkes:

a) Kommissionen betragter de mængder, der er omhandlet i artikel 9, stk. 2, i direktiv 92/12/EØF, som rent vejledende. De harmoniserede punktafgiftsregler giver ikke en medlemsstat mulighed for at anvende sådanne vejledende mængder som grænser for varemængder, privatpersoner i henhold til artikel 8 i direktiv 92/12/EØF har lov til at anskaffe og transportere mellem medlemsstaterne.

b) Ifølge artikel 9 i direktiv 92/12/EØF er det op til medlemsstaternes myndigheder at fastslå, om varer oplagt af en privatperson i virkeligheden ikke er oplagt til eget brug, men med handel for øje. En privatperson, der har oplagt en stor mængde punktafgiftspligtige varer, kan med rimelighed forventes at give en forklaring på, hvordan vedkommende har til hensigt at anvende varerne, men bliver måske ikke afkrævet bevis for, at varerne ikke er oplagt med handel for øje. Ansvaret for denne beslutning ligger udelukkende hos medlemsstaternes myndigheder, der ud fra det disponible bevismateriale skal sikre sig, hvad der er det egentlige formål med varebevægelserne.

Kommissionen vil gerne tilføje, at disse aspekter af den britiske punktafgiftslovgivning i øjeblikket er genstand for en overtrædelsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 226. Da undersøgelsen stadig er i gang, kan det endnu ikke afgøres, om de bebudede foranstaltninger på tilfredsstillende vis løser de spørgsmål, Kommissionen har rejst under denne procedure. Derfor er Kommissionen ikke i øjeblikket i stand til at kommentere de dele af det ærede medlems spørgsmål.

(1) Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, EFT L 76 af 23.3.1992.