ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3883/00

af Claude Desama (PSE) til Kommissionen

(4. december 2000)

Om: Forvaltning af WEU's personale

Personalet i WEU står over for en usikker fremtid. Der er oprettet nye strukturer inden for rammerne af den anden søjle uden at tage den disponible ekspertise i WEU i betragtning. Disse afgørelser har medført utallige afskedigelser fulgt af nye ansættelser samt utallige flytninger fra og tilbageflytninger til EU's og WEU's bygninger, hvilket har været meget bekosteligt.

I en situation, hvor Europa mere end nogensinde hævder sin sociale dimension, stiller jeg spørgsmålstegn ved logikken i disse afskedigelser og forvaltningen af midlerne.

Mener Kommissionen ikke, at det, inden den indgår nye forpligtelser, ville være mere fornuftigt at udnytte de disponible menneskelige ressourcer i WEU? Hvilke fremtidsudsigter kan Kommissionen i givet fald tilbyde disse tjenestemænd?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(5. januar 2001)

Reglerne for ansættelse af personale i Fællesskabets institutioner er klart nedfældet i Vedtægten. Ifølge artikel 29 i Vedtægten kan ansættelse af tjenestemænd kun finde sted, efter at ansøgerne har bestået en udvælgelsesprøve, der står åben for alle statsborgere i medlemsstaterne, med undtagelse af et begrænset antal tilfælde (tjenestemænd i lønklasserne A1 og A2 og i særlige tilfælde ansættelse til stillinger, der kræver specielle kvalifikationer).

Kommissionen deler det ærede medlems mening om, at personalet i Den Vesteuropæiske Union (WEU) har kvalifikationer og erfaringer, der kan være værdifulde for Fællesskabets institutioner. Kommissionen har derfor allerede optaget kontakt med WEU's generalsekretariat og WEU's personalerepræsentanter for at undersøge mulighederne for at ansætte WEU-personale i overensstemmelse med Vedtægten.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3970/00

af Peter Skinner (PSE) til Kommissionen

(20. december 2000)

Om: Asbest

Asbest vil dræbe over 250 000 EU-borgere i de kommende tiår. Antallet af dødsofre vil stige betragteligt, når antallet af asbestdødsfald i landene i Østeuropa, der inden længe bliver medlemmer af EU, medtages.

Asbestproblemer er grænse- og fagoverskridende. De omfatter følgende: forskning i tidlig diagnose og behandling af asbestrelaterede sygdomme, pleje af døende patienter, støtte til asbestofrenes familier, erstatning fra tidligere arbejdsgivere og/eller offentlige institutioner til personer, der har været udsat for beskæftigelses- og miljørelateret asbestpåvirkning, problemer, der opstår fra den vedvarende anvendelse af asbestholdige produkter i vore bygninger, skibe, jernbaner og infrastruktur, bortskaffelse af asbestaffald, bevidsthed blandt arbejdstagere og offentligheden om risiciene, overvågelse af EU virksomheder, der forsøger at eksportere miskrediteret asbestteknologi til udviklingslande og først og fremmest håndhævelse af EU's asbestlovgivning. Mener Kommissionen, at det vil være hensigtsmæssigt at oprette et sekretariat, der kunne koordinere initiativer indenfor alle asbestrelaterede emner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(9. februar 2001)

Kommissionen finder, at der ikke er grundlag for at oprette et sekretariat, der kunne koordinere initiativer inden for asbestrelaterede emner.

Forbindelsen mellem Kommissionens forskellige tjenestegrene, som er ansvarlige for markedsrestriktioner, affald, sygdomsdiagnose og -behandling, beskyttelse på arbejdspladsen, handel og folkesundhed har fungeret tilstrækkeligt effektivt, så der er skabt et netværk af forebyggende foranstaltninger, som støtter sig på fællesskabslovgivningen. Disse foranstaltninger mindsker den trussel mod sundheden, som asbest udgør. Samtidig vil Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø fortsat overvåge udviklingen i den videnskabelige viden om asbest i relation til folkesundhedsaspekterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4089/00

af Luis Berenguer Fuster (PSE) til Kommissionen

(10. januar 2001)

Om: Oplysningskampagne om euroen i Spanien

Det spanske økonomiministerium har gennemført en oplysningskampagne om euroen, som har bestået i en række plancher, hvor der gøres rede for de vigtigste milepæle i Spaniens tilhørsforhold til Den Europæiske Union og Den Monetære og Økonomiske Union. Det propagandistiske indhold af denne udstilling, som er udformet med henblik på at lobhudle regeringschefen, José María Aznar, har været et skandale. For bare at fremføre et enkelt eksempel gengives der til illustration af Spaniens optagelse i EF kun et uskarpt foto af regeringen i 1985, hvor man kun med nød og næppe kan skelne den spanske konge og den daværende ministerpræsident, Felipe González. Til gengæld forekommer Aznars portræt flere gange, undertiden på portrætter på over en kvadratmeter.

Er denne form for udstillinger blevet finansieret med midler fra EU? Finder Kommissionen det passende, at oplysningskampagnen om euroen indeholder propaganda for Aznar?

Bør oplysningskampagnen om euroen handle om de praktiske aspekter i forbindelse med den fælles mønt, eller skal den være et middel til at glorificere José María Aznar?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(16. marts 2001)

I forbindelse med oplysningskampagnerne som led i Prince-programmet blev der afholdt udstillinger med to emner:

- Lad os sammen opbygge Europa og

- Euroen, en møntenhed for Europa.

Den første udstilling blev afviklet i 1997 og vedrørte opbygningen af Europa og pengevæsenets historie indtil euroen. Den anden udstilling, der blev afholdt i Valladolid, gik ud på at oplyse om institutionerne.

Den bestod af seks afdelinger og havde følgende emner:

- euroens praktiske aspekter

- fremholdelse af den nye møntenhed og dens økonomiske og politiske fordele i forbindelse med opbygningen af Europa

- historien om Europa, Rom-traktaten og Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU)

- oplysning om Den Europæiske Unions medlemsstater

- Spaniens integration i Unionen og ØMU

- euromønter og -sedler.

I forbindelse med oplysningerne (historisk baggrund, udviklingen i de pågældende medlemsstater osv.) blev der vist billeder af de ministerpræsidenter fra det demokratiske Spanien, der har deltaget i den europæiske integration. (Adolfo Suárez, Leopoldo Calvo Sotelo, Felipe González og José Maria Aznar).

Nogle dele af udstillingen gjaldt for alle medlemsstaterne, men det var op til den medlemsstat, der afholdt udstillingen, i henhold til nærheds- og decentraliseringsprincippet at tilpasse denne til de særlige forhold i den pågældende medlemsstat.

Det beløb, der blev investeret i disse udstillinger, andrager 1 011 595 EUR, hvoraf 4 %, dvs. 40 500 EUR, udgør støtte fra fællesskabsbudgettet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3948/00

af Pere Esteve (ELDR) til Rådet

(20. december 2000)

Om: Det catalanske sprog i EU

Foreningen Joves de Mallorca per la Llengua, som arbejder for en standardisering af det catalanske sprog på Mallorca, og som udgør en platform for 40 ungdomsgrupper på øen og har mere end 18 000 medlemmer, har anmodet Pere Esteve, medlem af Europa-Parlamentet, om at rette denne forespørgsel til Rådet.

Her ved tærsklen til Det Europæiske Sprogår 2001, og på et tidspunkt hvor man netop har vedtaget Charteret om Grundlæggende Rettigheder hvori retten til ikke at blive diskrimineret af sproglige årsager garanteres og hvor der i Unionen tales om den kulturskat, som den sproglige mangfoldighed i Europa udgør,

henledes opmærksomheden på, at det catalanske sprog som tales dagligt af over otte millioner mennesker er det ikke-officielle sprog i EU, der tales af allerflest mennesker. I den nærmeste fremtid selv med udsigten til udvidelse vil catalansk fortsat være langt det mest talte ikke-officielle sprog. Desuden anvendes catalansk meget mere end visse officielle sprog. Uanset hvordan man ser på det, fortjener det catalanske sprog ikke at blive behandlet som det gør, nemlig som minoritetssprog.

Agter Rådet at sikre det catalanske sprog en større anerkendelse end den, det nyder i de europæiske institutioner på nuværende tidspunkt?

Svar

(7. maj 2001)

Foranstaltningerne i forbindelse med Det Europæiske Sprogår 2001, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, vil ifølge artikel 1 i afgørelsen(1) om at gøre 2001 til Det Europæiske Sprogår omfatte de officielle fællesskabssprog tillige med irsk, letzeburgesch og andre sprog, som medlemsstaterne har udpeget med henblik på gennemførelsen af denne afgørelse.. Rådet anerkender fuldt ud den rigdom, der ligger i Fællesskabets sproglige mangfoldighed (som også omfatter det catalanske sprog), men finder, at det klart følger af ovenstående såvel som af affattelsen af artikel 149 i EF-traktaten samt jo af subsidiaritetsprincippet generelt, at ansvaret for denne kulturelle og sproglige mangfoldighed ligger hos medlemsstaterne.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1934/2000/EF af 17. juli 2000 om Det Europæiske Sprogår 2001 (EFT L 232 af 14.2.2000, s. 1).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4082/00

af Ioannis Souladakis (PSE) til Rådet

(10. januar 2001)

Om: Somalias tilbagevenden til stabilitet

Den seneste udvikling i Somalia trækker landet ud af det anarki, som det i et helt årti har befundet sig i. Indsættelsen af Abdiqassim Salad Hassan i præsidentembedet er det første skridt på vejen under en lang og skrøbelig overgangsperiode, som Somalia skal indlede for at kunne vende tilbage til lov og orden og fredelige tilstande. Somalias første forsøg på at vende tilbage til lov og orden har hidtil været baseret på bistand fra de arabiske lande. De europæiske lande har siden de tragiske hændelser i 1993, der kostede amerikanske soldater livet, holdt sig væk fra området.

Har Rådet til hensigt at tage noget initiativ til at støtte Somalias bestræbelser på at få landet ud af det nuværende anarki?

Svar

(7. maj 2001)

Den Europæiske Union har i sin erklæring af 8. september 2000 erklæret sig rede til at indlede en dialog med de nye somaliske myndigheder. EU er parat il at støtte den nationale overgangsregerings rehabiliterings- og genopbygningsbestræbelser og dens indsats for at reetablere staten. Hvis Den Europæiske Union skal kunne gøre dette fuldt ud, bør den nationale overgangsregering ad politisk vej forfølge målet om varig stabilitet og sikkerhed i hele landet og skabelse af effektive og repræsentative institutioner.

EU vil fortsat yde støtte til rehabiliteringsaktiviteterne i alle dele af Somalia, hvor forholdene er stabile.

Den Europæiske Union opfordrer myndighederne i Somaliland og Puntland til at etablere konstruktive forbindelser med de institutioner, som Arta-processen har resulteret i. Den opfordrer desuden den nationale overgangsregering til at etablere en regelmæssig og konstruktiv dialog med disse myndigheder med henblik på at genskabe den nationale enhed under fredelige former og under hensyntagen til de opnåede resultater med hensyn til stabilitet. Den Europæiske Union forventer, at den nationale overgangsregering vil give spørgsmålet om udarbejdelse af en ny forfatning, hvor føderalisme respekteres som det ledende princip, sin fulde opmærksomhed.

Endvidere opfordrer Unionen kraftigt alle politiske grupper og væbnede bevægelser, der ikke deltog i Arta-fredsprocessen, til at tilslutte sig denne og deltage i den nationale overgangsregerings demobiliseringsbestræbelser.

Den Europæiske Union ser med tilfredshed på kontakterne mellem den nationale overgangsregering i Somalia og landene i regionen. Regeringen bør etablere venskabelige forbindelser med Somalias nabolande, der bygger på respekt for territorial integritet og national suverænitet samt regionalt samarbejde.

Den Europæiske Union vil i februar 2001 sende en trojkamission til Somalia med henblik på at vurdere situationen i landet og gøre myndighederne i Mogadishu, Garowe og Hargeisa bekendt med sine synspunkter.

Andre særlige EU-initiativer vedrørende Somalia er udførligt beskrevet i den handlingsplan for Somalia, som Gruppen på Højt Plan vedrørende Asyl og Migration har udarbejdet, og som Det Europæiske Råd godkendte i Nice i december 2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2809/00

af Jeffrey Titford (EDD) til Rådet

(6. september 2000)

Om: Oprettelse af EU-ambassader

Jeg bemærker, at Kommissionen foreslår, at der oprettes en europæisk diplomatskole, som skal give EU-tjenestemænd, der er involveret i eksterne aktiviteter i lande uden for Den Europæiske Union, fuld diplomatisk uddannelse. Jeg har fået oplyst, at medlemsstater uden diplomatiske repræsentationer i tredjelande snarere bør bruge delegationer fra Kommissionen end have deres egne diplomater.

Med hensyn til Det Forenede Kongerige ønsker jeg kun, at vi repræsenteres af britiske diplomater og ikke af dem, der er uddannet på en europæisk diplomatskole. Vi ønsker, at vore egne diplomater skal forsvare vort eget lands interesser, og vi ønsker ikke at sætte vor lid til EU-diplomater.

Kan Rådet kategorisk forsikre mig om, at britiske interesser under ingen omstændigheder vil blive repræsenteret af en diplomat fra Den Europæiske Union?

Kan jeg ligeledes få oplyst, om EU-delegationer agter at benævne sig selv som EU-ambassader?

Kan jeg ligeledes få præciseret, om Den Europæiske Union agter at påberåbe sig status som juridisk person som en nation med egne rettigheder?

Svar

(12. februar 2001)

Rådet har ikke modtaget noget formelt forslag fra Kommissionen om oprettelse af et College of European Diplomacy. Der blev derimod den 9. september 2000 i Strasbourg iværksat et nyt program til uddannelse af diplomater på europæisk plan, det europæiske diplomatprogram.

Rådet har noterede sig endvidere på samlingen den 9.-10. oktober 2000 Europa-Parlamentets beslutning af 5. september 2000 om et fælles EF-diplomati.

For så vidt angår Kommissionens delegationer i tredjelande repræsenterer de Kommissionen og ikke Den Europæiske Union, og deres kompetence er begrænset til fællesskabsområdet. EUs repræsentation i tredjelande med hensyn til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik varetages af formandskabet. I de tredjelande, hvor formandskabet ikke har nogen diplomatisk repræsentation, er denne funktion siden den 11. oktober 1977 blevet varetaget af andre medlemsstater i henhold til meget præcise regler, som Rådet har fastlagt.

EU anerkender, at en eventuel samplacering af medlemsstaternes diplomatiske missioner og Kommissionens delegationer er af almen interesse for Unionens optræden udadtil, men at afgørelsen om at gennemføre et projekt om samplacering selvfølgelig kun vedrører de medlemsstater, der ønsker dette, og i givet fald Kommissionen. Det har ikke i denne forbindelse været på tale at ændre repræsentationernes og de nationale ambassaders benævnelse til EU-ambassader

Enhver unionsborger nyder under alle omstændigheder i tredjelande, hvor den medlemsstat, hvori han er statsborger, ikke er repræsenteret, enhver medlemsstats diplomatiske og konsulære myndigheders beskyttelse på samme vilkår som statsborgere i denne medlemsstat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3733/00

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(30. november 2000)

Om: Forlængelse fra Birre til Areia af motorvejen Lissabon-Cascais

I henhold til forlydender i den lokale presse betaler byrådet i Cascais landbrugerne 10 000 ESC pr. m2 for opkøb af deres jord med henblik på opførelse af denne motorvej, mens grunde i dette område normalt ikke indbringer mere end 500 ESC pr. m2.

Kan Kommissionen oplyse, om denne motorvejsforlængelse opføres med midler fra EU-budgettet, og i bekræftende fald, hvilke skridt der er taget til at sikre, at pengene ikke anvendes til at betale uforholdsmæssigt høje priser til landbrugerne?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(16. februar 2001)

Ifølge de oplysninger, som de portugisiske myndighederne har fremsendt, er strækningen Birre-Areia på motorvejen mellem Lissabon og Cascais ikke blevet medfinansieret af EF.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3924/00

af Michael Cashman (PSE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: Åbenhed og gennemskuelighed ved møder

Kan Kommissionen bekræfte, om der findes nogen medlemsstatslovgivning eller EU-lovgivning der fordrer, at drøftelser i ledende/beslutningstagende kommissioner eller udvalg skal være åbne for offentligheden?

Dette emne er særdeles relevant i betragtning af den igangværende reformprocedure, der er i gang inden for Den europæiske Unions institutioner.

Kommissionen bør bemærke, at i USA er et sådant krav nedfældet i forbunds- og statslovgivningen (se Titel 5, US kodeks, § 552, litra b), 5 U.S.C., § 552, litra b)).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(8. marts 2001)

Kommissionen kender ikke til nogen lovgivning i nogen af medlemsstaterne, i henhold til hvilken drøftelser i beslutningstagende organer skal være åbne for offentligheden. Generelt er drøftelserne i de folkevalgte forsamlinger åbne for offentligheden, mens arbejdet i de udøvende organer ikke er det. Med hensyn til drøftelserne i EU-institutionerne indeholder hver institutions forretningsorden bestemmelser herom.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3522/00

af Marie-Noëlle Lienemann (PSE) til Kommissionen

(13. november 2000)

Om: Kød- og benmel

Der er ingen tvivl om den voksende fare for at blive smittet med BSE og følgerne heraf for menneskets sundhed. Mener Kommissionen derfor ikke, at det er absolut nødvendigt at forbyde anvendelsen af kød- og benmel i dyrefoder?

Et sådan forbud ville sikre en bedre beskyttelse af forbrugerne. Det er også gennemførligt, idet det ville være tilstrækkeligt at øge den europæiske produktion af oliefrø og proteinafgrøder på frigivede områder med brakjord.

Har Kommissionen til hensigt at stille forslag, der går i den retning, og hvorledes har den til hensigt at reagere på forbrugernes foruroligelse over fødevaresikkerheden og deres stadig tiltagende afvisning af til anvendelsen af kød- og benmel?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(25. januar 2001)

Kommissionen deler det ærede medlems foruroligelse på dette område.

Kommissionen har fremsat forslag om forbud mod at anvende forarbejdede animalske proteiner, herunder kødmel, i foder til alle husdyr i en overgangsperiode på 6 måneder.

Dette forslag blev vedtaget ved Rådets beslutning 2000/766/EF(1).

Kommissionen kan inden den 30. juni 2001 tilpasse denne beslutning til situationen i de enkelte medlemsstater på grundlag af resultaterne af Kommissionens kontrolbesøg og af forekomsten af bovin spongiform encephalopati (BSE).

(1) EFT L 306 af 7.12.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3568/00

af Richard Howitt (PSE) til Kommissionen

(17. november 2000)

Om: Hvornår er krabbepasta ikke krabbepasta?

Kan Kommissionen udtale sig om den erfaring, som D. Baker fra Thorpe Bay, Essex, medlem af min valgkreds, var ude for, idet han blev forsikret om, at en krukke med krabbepasta fuldt ud opfylder europæiske mærknings- og forbrugerrettighedsnormer, når krukken faktisk kun indeholdt 10 % krabbekød, 40 % makrel, 24 % torsk og 26 % andre ingredienser. Hvor meget krabbekød skal mindst være indeholdt, for at betegnelsen krabbepasta er tilladt? Agter Kommissionen at foretage en revision af sin lovgivning på dette område enten sidelæns som en krabbe eller frontalt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(23. januar 2001)

Den generelle lovgivning om mærkning af levnedsmidler findes i direktiv 2000/13/EF(1), hvis hovedformål er at sikre, at forbrugeren modtager oplysninger om de pågældende produkter.

I spørgsmålet om mængden af en bestemt bestanddel af et levnedsmiddel fastsættes det i artikel 7, stk. 2 a), i direktivet, at den skal angives, når bestanddelen findes i levnedsmidlets benævnelse. Denne mængde skal udtrykkes i procent af den samlede levnedsmiddelenhed.

I det særlige tilfælde, det ærede medlem nævner, vil en mærkning, hvoraf det fremgår klart, at produktet indeholder 10 % krabbekød, være i overensstemmelse med den nævnte lovgivning. Hvis mængden ikke var angivet, ville det være en overtrædelse af denne lovgivning.

Kommissionen forstår i øvrigt forbrugerens forbløffelse over at konstatere, at den bestanddel, der navngiver et produkt, kun udgør 10 % af dette produkt.

Det skal i denne sammenhæng understreges, at levnedsmidlers sammensætning og benævnelse principielt ikke henhører under Fællesskabets lovgivningskompetence, og at der således ikke findes harmoniserede specifikationer for krabbepasta.

Medlemsstaterne kan på dette område vedtage den nationale lovgivning, de ønsker, under den forudsætning, at lovgivningen ikke hindrer varernes frie bevægelighed på det indre marked.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler EFT L 109 af 6.5.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3138/00

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. oktober 2000)

Om: Europa-hymne

Som indledning til EU's ungdomsorkesters koncert i Europa-Parlamentet den 20.9.2000 spilledes den såkaldte Europa-hymne, der oprindelig er en komposition af Ludvig van Beethoven. Da musikken startede, rejste pludselig kommissionsmedlemmerne under ledelse af formand Prodi sig op, som om der var tale om en nationalmelodi. EU er ikke en stat eller et folk, og den kan dermed ikke have nogen nationalmelodi. Hvad er retsgrundlaget for Kommissionens praksis med at rejse sig op, når Beethovens komposition spilles?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(8. november 2000)

Valget af en Europa-hymne blev bl.a. behandlet i den rapport, som ad hoc-udvalget om Borgernes Europa, som Pietro Adonnino var formand for, fremlagde for Det Europæiske Råd på dettes foranledning den 28. og 29. juni 1985. Det Europæiske Råd har udtrykkeligt godkendt de forslag, der var indeholdt i denne rapport, herunder dem, der vedrører Europa-hymnen. Parlamentet og Kommissionen gav deres samtykke til beslutningen om en Europa-hymne henholdsvis den 13. november 1985 og den 10. december 1985.

På et uformelt møde mellem formændene for Parlamentet, Rådet og Kommissionen den 12. marts 1986 fik generalsekretærerne for de tre institutioner mandat til at fastlægge de tekniske bestemmelser for samtlige europæiske symboler, som Det Europæiske Råd havde godkendt. Der blev truffet beslutning om disse bestemmelser, og mandatet var dermed opfyldt, den 20. marts 1985. Europa-hymnen er derfor veletableret som et af EU's symboler, uden at den af den grund skal sammenlignes med en nationalmelodi, og uden at EU dermed får karakter af stat eller nation.

På den baggrund er der intet unormalt i, at institutionerne, herunder Parlamentet, ved nærmere angivne lejligheder afspiller Europa-hymnen, eller at Kommissionens medlemmer som alle andre EU-borgere, der måtte ønske det, ved sådanne lejligheder rejser sig for at udtrykke deres støtte til det fælleseuropæiske projekt.