ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1623/01

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(12. juni 2001)

Om: Anerkendelse af terapihuler som helbredende huler

I Tyskland og Østrig, men også i adskillige ansøgerlande (f.eks. Slovenien, Tjekkiet, Slovakiet og Ungarn) er terapihuler f.eks. anerkendt som helbredende huler, og følgelig overtager sygekasserne terapiudgifterne.

Kan Kommissionen oplyse følgende:

- Hvilken betydning tillægger den terapihuler som helbredende huler?

- Vil sådanne terapicentres drift fremover også i større udstrækning blive støttet og fremmet finansielt af Den Europæiske Union via fællesskabsprogrammer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(23. juli 2001)

Fællesskabet har kun begrænset kompetence på sundhedsområdet. Brugen af mineskakter til medicinsk behandling og sygekassernes beslutninger om, hvorvidt de skal refundere udgifterne til en sådan behandling, hører under medlemsstaternes ansvarsområde vedrørende organisation og levering af sundhedstjenesteydelser (EF-traktatens artikel 152 (tidl. artikel 129)).

Det nye program for folkesundhed, som p.t. diskuteres af Parlamentet og Rådet, indeholder aktioner for udveksling af bedste praksis og specifikke sundhedspolitiske indgrebs omkostningseffektivitet. Det kunne derfor danne afsæt for en diskussion af omkostningerne og fordelene ved behandlinger og procedurer, samtidig med at den endelige beslutning om deres eventuelle brug og gennemførelse naturligvis træffes af medlemsstaterne.

Desuden kunne der gennemføres forskning i effektiviteten af disse terapier inden for rammerne af programmet om livskvalitet og forvaltning af de levende ressourcer i femte rammeprogram om forskning og teknologisk udvikling.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1244/01

af Francesco Fiori (PPE-DE), Generoso Andria (PPE-DE), Renato Brunetta (PPE-DE), Raffaele Costa (PPE-DE), Marcello Dell'Utri (PPE-DE), Giuseppe Gargani (PPE-DE), Giorgio Lisi (PPE-DE), Francesco Musotto (PPE-DE), Giuseppe Nisticò (PPE-DE), Guido Podestà (PPE-DE), Amalia Sartori (PPE-DE) og Stefano Zappalà (PPE-DE) til Kommissionen

(26. april 2001)

Om: RAI, det italienske radio- og tv-selskab

Kan Kommissionens formand og Kommissionen oplyse følgende:

- har RAI nogensinde modtaget midler fra Kommissionen til noget som helst formål?

- er disse midler blevet anvendt til informationsudsendelser eller programmer?

- er disse blevet udsendt og i så fald hvornår?

- overholdt disse programmer de principper, der gælder for RAI som offentlig koncessionshaver af betydelig national interesse?

- mener Kommissionen ikke i forbindelse med den krænkelse af principperne om lige vilkår, som RAI på nuværende tidspunkt er involveret i, at den bør standse alle eventuelt planlagte finansieringer?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding på skriftlige forespørgsler E-1123/01 og E-1244/01

(5. juni 2001)

Det vigtigste fællesskabsprogram inden for audiovisuelle sektor er MEDIA Plus, der trådte i kraft den 1. januar 2001. Programmet efterfølger MEDIA og MEDIA II, der blev iværksat i perioden 1991-2000.

Inden for rammerne af disse programmer bliver der udelukkende bevilget fællesskabsstøtte til uafhængige producenter og distributører. Uafhængighedsbegrebet vurderes ud fra støtteansøger-/modtagerselskabets eventuelle forbindelser til en offentlig eller privat radio- og/eller fjernsynsstation.

Hverken offentlige eller private radio- og/eller fjernsynsstationer er berettiget til at modtage fællesskabsstøtte via MEDIA. RAI har således ikke modtaget nogen fællesskabsstøtte under dette program.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1566/01

af Pervenche Berès (PSE) til Kommissionen

(29. maj 2001)

Om: Skatte- og afgiftsmæssig forskelsbehandling på grund af hjemsted

Er det foreneligt med EF-traktaten, at myndighederne i en medlemsstat i Den Europæiske Union nægter at indrømme den fritagelse for arveafgift, der i henhold til den lokale lovgivning gælder for videnskabelige, humanitære og tekniske organisationer, til en organisation af denne karakter, som udfører tilsvarende opgaver i den pågældende medlemsstat, men som er hjemmehørende i en anden af Unionens medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. juli 2001)

Den situation, der er beskrevet af det ærede medlem, kan være i strid med EF-traktaten, da nægtelsen af fritagelsen for arveafgift kan give anledning til en situation, der er til ulempe for visse organisationer med tilsvarende aktiviteter på grund af deres hjemsted.

Den situation, der er beskrevet af det ærede medlem, bør på grundlag af mere fuldstændige oplysninger undersøges nærmere, for at Kommissionen kan vurdere, om der er tale om en overtrædelse af EF-traktalen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0748/01

af Nicholas Clegg (ELDR) til Rådet

(15. marts 2001)

Om: Indbringelse af en sag inden for WTO's tvistbilæggelsesprocedure (afgørelse i 133-udvalget)

Når der i 133-udvalget træffes afgørelse om at indbringe en sag inden for WTO's tvistbilæggelsesprocedure, registreres det detaljerede indhold af afgørelsen skriftligt? I benægtende fald, hvorfor ikke? Hvis der findes sådanne registre, får offentligheden kendskab hertil? I benægtende fald, hvorfor ikke?

Svar

(13. juli 2001)

1. Rådet erindrer om, at afgørelser vedrørende den fælles handelspolitik vedtages af Rådet i overensstemmelse med artikel 133 i traktaten på grundlag af forslag eller henstillinger fra Kommissionen.

2. Desuden gør Rådet det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at resultaterne af Artikel 133-udvalgets drøftelser registreres skriftligt i dokumenter fra Rådets Generalsekretariat, og at der er indført aktindsigt i Rådets dokumenter på grundlag af Rådets afgørelse 93/731/EF af 20. december 1993, ændret ved Rådets afgørelse 96/705/EF af 6. december 1996 og 2000/527/EF af 14. august 2000, som fastsætter de tilfælde, hvor tavshedspligt er nødvendig, bl.a. for at beskytte drifts- og forretningshemmeligheder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0365/01

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(14. februar 2001)

Om: Omstrukturering af Xerox støtte fra den irske regering

Xerox er i øjeblikket i gang med at omstrukturere sin europæiske produktionsvirksomhed i Venrey i Holland, Mitcheldean i Det Forenede Kongerige og Dundalk i Holland.

Men denne omstrukturering er i fare for at blive forvredet som følge af, at Xerox skal tilbagebetale tusinder af euroer, der blev givet som en tilskyndelse til at få selskabet til Dundalk for to år siden, til den irske regering for hver mistet arbejdsplads i Irland.

Mener Kommissionen ikke, at disse hindringer strider imod ånd og muligvis bogstav i EU-lovgivningen om etablering af et indre marked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. april 2001)

Xerox' fabrik i Dundalk, der producerer computere og computerudstyr, har fået tildelt en investeringsstøtte i form af startkapital og ansættelsestilskud. Fabrikken er sat i drift, og nogle af støtteincitamenterne er blevet udbetalt.

Kommissionen har godkendt, at de omhandlede regionale støtteordninger er omfattet af fritagelsesbestemmelsen i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, (tidl. artikel 92).

Afsnit 4.10 og 4.14 i Kommissionens retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte(1) forudsætter udtrykkeligt, at støtteaftaler skal gøres betinget af, at støtte udbetalt til konkrete investeringer skal betales tilbage, hvis investeringerne ikke opretholdes i en årrække. Denne forholdsregel skal hindre misbrug af offentlige midler i form af overførsel af udstyr, der er købt ved hjælp af statsstøtte, til en anden region, som ikke er støtteberettiget. Femårsreglen er endvidere begrundet i nødvendigheden af at sikre, at den støttede investering får betydning for den konkrete regions regionale udvikling, som ellers ville være truet, hvis virksomheden kunne flytte til et andet sted indenfor kort tid.

(1) EFT C 74 af 10.3.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1776/01

af Paul Rübig (PPE-DE) til Kommissionen

(15. juni 2001)

Om: Den tyske emballageforordning - handelshindring for drikkevareimportører

Den gældende tyske emballageforordning indeholder bestemmelser om obligatorisk pant for emballage til bestemte drikkevarer (øl, læskedrikke, mineralvand, frugt- og grøntsagssaft og vin). Dette gælder, når en tærskel på 72 % for genbrug overskrides for en given type drikkevare.

Først i januar 2001 har Kommissionen efter årelange undersøgelser/indledende procedurer besluttet at indklage Tyskland for EF-Domstolen pga. denne genbrugskvote og det truende obligatoriske pant. Bestemmelserne er en handelshindring - især for udenlandsk mineralvand. Det obligatoriske pant står heller ikke i et rimeligt forhold til det tilstræbte mål om miljøbeskyttelse. Det angivelige mål er at fremme genbrug og det til enorme uforholdsmæssige omkostninger, som forbrugeren i sidste ende skal bære. Som det fremgår af flere undersøgelser bliver dette mål snarere truet end fremmet. Uagtet de betænkeligheder, der siden 1991 (!) har været ved de tyske bestemmelser, bebudede Tyskland i marts 2001 en ændring af emballageforordningen. Med denne indføres det truende obligatoriske pant nu definitivt.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe, hvis bestemmelserne om obligatorisk pant indføres?

Hvad agter Kommissionen at gøre for hurtigt, virksomt og effektivt at sikre de frie varebevægelser på baggrund af den truende ordning?

Hvilke muligheder har Kommissionen?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein på skriftlige forespørgsler E-1774/01, E-1775/01, E-1776/01, E-1777/01 og P-1823/01

(26. juli 2001)

Udkastet til anden ændring af den tyske emballageforordning, der blev meddelt i henhold til direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald(1) og direktiv 98/34/EF om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og foreskrifter(2), er blevet behandlet af Kommissionen på baggrund af de relevante bestemmelser i fællesskabsretten.

De kompetente tjenestegrene i Kommissionen har bl.a. behandlet de punkter, de ærede parlamentsmedlemmer har nævnt.

På mødet den 13. juli 2001 vedtog Bundesrat et forslag til resolution, som var blevet fremsat af flere delstater i fællesskab, og det stemte ikke for udkastet som meddelt Kommissionen. Spørgsmålet om, hvorvidt udkastet er foreneligt med fællesskabsretten er derfor ikke længere aktuelt.

(1) EFT L 365 af 31.12.1994.

(2) EFT L 204 af 21.7.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1410/01

af Rosemarie Müller (PSE) til Kommissionen

(3. maj 2001)

Om: Naturnære badedamme

Som alternativ til naturligt badevand og kunstigt anlagte svømmebassiner blev der i de senere år i øget omfang anlagt kunstige naturnære badedamme. De består som regel af en badedam og en deraf afgrænset rensningsdam, hvor vandplanter og bevoksning ved bredden bevirker en naturlig rensning. De ansvarlige gør dels opmærksom på en bedre kontrollerbar vandkvalitet end i mange industrielt forurenede naturlige vandområder og dels på muligheden af at give afkald på klorering, således som den anvendes i traditionelle svømmebassiner. Udover de helbredsmæssige fordele, som manglende kloranvendelse giver, forekommer rensningsproceduren med planter også billigere.

Det lader dog til, at der hersker stor retsusikkerhed, som er investeringshæmmende for badedamme. Det er uklart, om sådanne naturnære badedamme falder ind under det gældende EU-direktiv om kvaliteten af badevand (76/160/EØF(1)), og hvorvidt det står medlemsstaterne frit for at foreskrive højere hygiejnestandarder for badedamme end for traditionelt klorerede svømmebassiner.

Jeg spørger derfor Kommissionen: Falder naturnære badedamme ind under det i øjeblikket gældende direktiv om kvaliteten af badevand, og, dersom dette er uklart, vil Kommissionen udtrykkeligt medtage de naturnære badedamme i anvendelsesområdet for det reviderede direktiv om kvaliteten af badevand, som skal forelægges i nær fremtid?

(1) EFT L 31 af 5.2.1976, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(5. juni 2001)

Naturnære badedamme som beskrevet i forespørgslen, er som regel kunstigt adskilt fra grundvandet eller andre vandforekomster, hvorved der ikke foregår nogen vandudveksling. De er i denne henseende at sammenligne med kunstige svømmebassiner og henhører derfor normalt ikke under anvendelsesområdet for det nugældende badevandsdirektiv(1).

Bestemmelserne om badevands kvalitet i fællesskabslovgivningen er alle baseret på artikel 175 (tidligere artikel 130 S) i EF-traktaten. Dermed er alle medlemsstater frit stillet med hensyn til også for badevandskvaliteten at fastsætte endnu mere vidtgående eller strengere beskyttelsesforanstaltninger på nationalt plan, når disse foranstaltninger er forenelige med traktaten (artikel 176 (tidligere artikel 130 T) i EF-traktaten).

Kommissionen vil i sit kommende forslag til et nyt badevandsdirektiv fremsætte forslag om en så nøjagtig definition som muligt af begrebet badevand. Dette er også et af målene med den igangværende høringsprocedure efter Kommissionens meddelelse om badevandspolitikken(2), herunder konferencen om badevandskvaliteten fra den 24. til den 26. april 2001. En generel optagelse af alle naturnære badedamme, som beskrevet i forespørgslen, i Kommissionens forslag kan ikke forventes.

(1) Rådets direktiv 76/160/EØF af 8.12.1975 om badevands kvalitet, EFT L 31 af 5.2.1976.

(2) Kommissionens meddelelse af 21.12.2000: Udarbejdelse af en ny badevandspolitik, KOM(2000) 860 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1045/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet

(3. april 2001)

Om: Foranstaltninger truffet af Det Forenede Kongerige med henblik på at begrænse strømmen af flygtninge og indvandrere til EU

De foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige fremlagde på samlingen i Rådet (retlige og indre anliggender) i februar til begrænsning af strømmen af flygtninge og indvandrere til EU, som endog indeholdt et forslag til ændring af FN's flygtningekonvention, er i strid med Unionens objektive behov og dens politiske og økonomiske kapacitet. Hvor langt er man i Rådet nået med behandlingen af disse forslag?

Svar

(27. september 2001)

På asyl- og indvandringsområdet følger Rådet det program, der er fastsat i traktatens afsnit IV, nærmere betegnet i artikel 63, som opregner de foranstaltninger, som Rådet på kort sigt skal træffe på dette område.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0120/01

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. februar 2001)

Om: Træbeskyttelse

Ifølge biociddirektivet (98/8/EF)(1) skal pesticider til ikke-landbrugsmæssig anvendelse i overensstemmelse med substitutions- eller erstatningsprincippet fjernes fra markedet, når der forefindes et mindre skadeligt alternativt middel. Træbeskyttelsesmidler på basis af kobber-kromforbindelser og kobber-krom-arsenforbindelser er både skadelige og yderst giftige for mennesker og miljø. Det drejer sig om de såkaldte wolmansalte.

Ved at behandle træsorter fra de tempererede klimazoner med andre beskyttelsesmetoder såsom platonisering og acetylering er det muligt at gøre disse træsorter holdbare uden brug af giftige stoffer. Træsorter fra disse klimazoner behandlet på denne måde er nøjagtig lige så stærke som tropisk hårdttræ. Disse metoder vinder stadig større indpas på det europæiske marked.

Er Kommissionen villig til seriøst at undersøge disse alternative beskyttelsesmetoder og såfremt de viser sig at være fornuftige at lade dem finde anvendelse og dernæst forbyde brugen af ovennævnte wolmansalte inden for det europæiske marked?

(1) EFT L 123 af 24.4.1998, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af af Margot Wallström

(30. marts 2001)

Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16. februar 1998 om markedsføring af biocidholdige produkter(1) fastsætter en godkendelsesprocedure for alle biocidholdige produkter inkl. træbeskyttelsesmidler. I henhold til Kommissionens forordning 1896/2000 af 7. september 2000 om den første fase i det program, der er omhandlet i artikel 16, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF om biocidholdige produkter(2) er aktive stoffer i træbeskyttelsesmidler i den første gruppe stoffer, der skal vurderes inden for rammerne af dette direktiv. Fuldstændig dokumentation om foreslåede aktive stoffer forelægges de kompetente myndigheder senest den 28. marts 2004.

Farerne forbundet med hvert enkelt aktivt stof bliver således vurderet og kun stoffer, der ikke udgør en uacceptabel fare, bliver optaget i bilag I til direktivet, hvorved de får tilladelse til at blive markedsført og anvendt som biocider.

Et aktivt stof, der ikke betragtes som uacceptabel, men som stadig giver anledning til betænkeligheder kan endvidere underkastes en komparativ undersøgelse, som fastlagt i direktivets artikel 10, stk. 5. et sådant stof kan i henhold til denne procedure nægtes optagelse i bilag 1, hvis et andet aktivt stof med betydelig mindre fare for sundhed og miljø foreligger i bilag I.

Direktivet forpligter også medlemsstaterne til at foreskrive, at biocidholdige produkter anvendes korrekt, inkl. fornuftig anvendelse af en kombination af fysiske, biologiske, kemiske og andre passende foranstaltninger, hvorved anvendelsen af biocidholdige produkter er begrænset til det nødvendige minimum.

Kommissionen tager sit ansvar i henhold til direktivet alvorligt, og alle dets forslag, inkl. forslagene om træbeskyttelsesmidler, bygger fuldt ud på direktivets krav.

(1) EFT L 123 af 24.4.1998.

(2) EFT L 228 af 8.9.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1547/01

af Pierre Jonckheer (Verts/ALE) til Kommissionen

(14. maj 2001)

Om: Anlæg af landevej CN-101 (tidligere GU-117) i lokaliteten Carrascosa de Henares

Den 8. marts 2001 besvarede Kommissionen forespørgsel E-3712/00(1) fra Paul Lannoye om vejprojektet mellem landevej GU-177 og lokaliteten Jadraque (Guadalajara). I sit svar bekræftede Kommissionen, at vejprojektet CN-101 (tidligere GU-117) havde modtaget tilskud fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) som led i det operationelle program for Castilla-La Mancha i tidsrummet 1994-1999. Projektet har imidlertid en negativ indvirkning på lokaliteten Ribera del rio Henares (LIC ES424003), som vil kunne indgå i Natura 2000-nettet, samt på floden Henares' vandløbsopland og er ikke blevet undergivet en vurdering af indvirkningen på miljøet.

Finder Kommissionen ikke, at det vil være nødvendigt at kræve EF-støtten tilbagebetalt?

Hvilke foranstaltninger agter den at iværksætte med henblik på overholdelse af lovgivningsbestemmelserne om en vurdering af indvirkningen på miljøet?

Hvad agter den endvidere at gøre med henblik på at sikre økonomisk kompensation for de miljøskader, der allerede er forvoldt på området Ribera del rio Hernares (ødelæggelse af vandløbsoplandet og den deraf følgende reduktion af vandtilførslen; afskovning) og for at få genoprettet det oprindelige miljø?

(1) EFT C 187 E af 3.7.2001, s. 30.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(20. juni 2001)

Som det allerede er blevet oplyst i svaret på skriftlig forespørgsel E-3712/00 fra Lannoye, har Kommissionen rettet henvendelse til de spanske myndigheder som led i behandlingen af en klage i forbindelse med det pågældende vejbygningsprojekt.

Kommissionen har anmodet de spanske myndigheder om deres kommentarer til anvendelsen i det foreliggende tilfælde af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997(2), med henblik på at fastslå, om det pågældende projekt kan få en væsentlig indvirkning på den nævnte lokalitet, for så vidt angår målsætningerne for Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(3). Hvis dette er tilfældet skal den procedure, der er fastsat i direktivets artikel 6 anvendes.

De spanske myndigheders svar er for øjeblikket genstand for en nærmere analyse i Kommissionens tjenestegrene. det er derfor for tidligt at udtale sig om, hvorvidt fællesskabslovgivningen i det foreliggende tilfælde er blevet ukorrekt anvendt.

I tilfælde af, at fællesskabsretten ikke skulle være blevet overholdt, forbeholder Kommissionen sig ret til at anmode det pågældende lands myndigheder om at tilbagebetale det ydede støttebeløb.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.

(2) EFT L 73 af 14.3.1997.

(3) EFT L 206 af 22.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0861/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(22. marts 2001)

Om: Forvaltningsudvalg

Kommissionen bedes udarbejde en lise over alle forvaltningsudvalg i EU, der er oprettet i henhold til artikel 202, med angivelse af deres mandat (og retsgrundlaget), mødehyppighed, navnene på de nuværende medlemmer og mulighederne for at rekvirere dokumenter og protokoller samt oplyse, om møderne er offentlige?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(24. april 2001)

Det ærede medlem finder de fleste af de ønskede oplysninger i fortegnelsen over de udvalg og komitéer, der har til opgave at bistå Kommissionen ved udøvelsen af dens gennemførelsesbeføjelser(1). Mødehyppigheden varierer fra udvalg til udvalg og fra komité til komité og afhænger af behovet for at træffe

gennemførelsesforanstaltninger; det er ikke muligt præcist at oplyse herom. Oplysningerne er dog delvis til rådighed for 2000 i den årsberetning, Kommissionen fremlægger i juni 2001 i overensstemmelse med Rådets afgørelse nr. 468/1999 af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(2). Medlemsstaterne udnævner de personer, der deltager i møderne, undertiden for et begrænset tidsrum, undertiden på grundlag af den sag, der skal drøftes. Det er følgelig ikke muligt at tilvejebringe en udtømmende liste med deltagernes navne. Aktindsigten i forbindelse med udvalgenes og komitéernes dokumenter er omfattet af artikel 7 i ovennævnte afgørelse og af den aftale, Europa-Parlamentet og Kommissionen har indgået i medfør af afgørelsen, og for dokumenter, der ikke er omfattet af disse to dokumenter, af rammeaftalen mellem de to institutioner. Møderne er ikke åbne for offentligheden.

(1) EFT C 225 af 8.8.2000.

(2) EFT L 184 af 17.7.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1954/01

af Gianni Vattimo (PSE) til Kommissionen

(26. juni 2001)

Om: Krænkelse af ligestillingsprincippet i forbindelse med adgang til Monte Atos

Siden det 11. århundrede har det været forbudt kvinder at få adgang til bjerget Monte Atos og dets kloster. Forbuddet er fastslået i lov nr. 2623 af 1953 og der er fastlagt sanktioner for overtrædelse.

Hele Monte Atos-området er af Unesco blevet erklæret verdenskulturarv. Ikke desto mindre eksisterer forbuddet stadig, selv om det er klart, at kulturgoder bør stilles til rådighed for samfundet. I Den Europæiske Union findes der i dag en omfattende lovgivning om bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af køn, bl.a. det seneste handlingsprogram 2001-2006 om bekæmpelse af forskelsbehandling.

Mener Kommissionen ikke, at ovennævnte forbud krænker kvindernes rettigheder og er i modstrid med fællesskabslovgivningen? Agter den at træffe foranstaltninger for at afhjælpe denne situation, i betragtning af at Monte Atos modtager fællesskabsstøtte til vedligeholdelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(12. juli 2001)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1055/01 fra Ford(1).

(1) Se side 194.