SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0552/99

af Anita Pollack (PSE) til Kommissionen

(12. marts 1999)

Om: Udviklingsbistand

Hvorfor er EF's bistand til mellemindkomstlande angiveligt tre gange hoejere end til lavindkomstlande, beregnet pr. indbygger? Er der planer om paa ny at rette fokus i EF's udviklingsbistand mod bekaempelsen af fattigdom og fra 2000 til 2006 at omlaegge midlerne til lavindkomstlande?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af João de Deus Pinheiro

(6. maj 1999)

Det aerede medlem har ret i, at de fattige landes andel af bistanden er aftaget i de senere aar. Faellesskabet stoetter dog fortsat kampagnen mod fattigdom i udviklingslandene. Kommissionen bestraeber sig naturligvis paa, at denne tendens ikke underminerer kampagnen, og vil derfor naermere undersoege, hvor stor en del af Faellesskabets bistand der gaar til de fattigste lande.

Ikke desto mindre er det vanskeligt at sikre en konsekvent og effektiv strategi for udviklingsbistand, hvilket er kernen i det aerede medlems spoergsmaal. Bistandens fordeling afhaenger ikke udelukkende af fattigdommens omfang. Faktorer som historiske og kulturelle forbindelser, udenrigspolitiske maalsaetninger, politisk og oekonomisk stabilitet, partnerskabets kvalitet og omfang samt det civile samfunds udviklingsniveau maa noedvendigvis ligeledes tages i betragtning, hvilket erkendes af baade Raadet og Parlamentet. Det boer endvidere understreges, at mulighederne for at tage imod bistanden paa lokalt plan og graden af en effektiv forvaltning i landet eller regionen er afgoerende faktorer ved bedoemmelsen af samarbejdets effektivitet, og at giverne ikke har saerlig stor indflydelse paa disse faktorer.

I de seneste ti aar er Faellesskabets bistandsprogram, i henhold til de nye politiske maal, som er fastsat af medlemsstaterne og stoettes af Parlamentet, blevet udvidet til at omfatte Middelhavsomraadet, Latinamerika og OEsteuropa. Dette har medfoert, at lavindkomstlandenes andel af bistanden er blevet nedsat (fra 75 % til 56 % mellem 1986 og 1996). Pengevaerdien af bistanden til disse lande er dog steget med 31 % i samme periode. Endvidere er den andel af Faellesskabets bistand, som gaar til de mindst udviklede lande, fortsat hoejere end gennemsnittet for medlemsstaterne (34 % sammenlignet med 32 %).Faellesskabsbistanden i 1996 beloeb sig til 2 ECU pr. indbygger i de mindst udviklede lande, sammenlignet med 1,4 ECU pr. indbygger i mellemindkomstlandene.

I denne sammenhaeng boer erindres om, at den andel af faellesskabsbistanden, som gaar til de mindst udviklede lande, ikke er nogen maalestok for den samlede indsats mod bekaempelsen af fattigdom, eftersom der ikke tages hensyn til de af Faellesskabets partnerskabsprogrammer, der gennemfoeres i mellemindkomstlande (f.eks. i Latinamerika), hvor der stadig er vedvarende og betydelig fattigdom i isolerede omraader til trods for en hoejere levestandard. Endvidere hoerer disse lande til dem, der har stoerst fordel af oekonomiske samarbejdsaftaler, der bidrager til et miljoe, som i hoejere grad fremmer investeringer, international handel og overfoersel af teknologi, hvilket oeger deres egne muligheder for at bekaempe fattigdommen.

For fremtiden er der i de nye finansielle overslag, som blev vedtaget ved Det Europaeiske Raads moede i Berlin, fastsat en meget begraenset stigning paa 0,22 % pr. aar i faste priser, stigende fra 4 550 millioner ECU i 2000 til 4 610 millioner ECU i 2006. I dette beloeb indgaar ikke Faellesskabets udviklingsbistand til Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-landene), der ydes gennem den saerligt finansierede Europaeiske Udviklingsfond (EUF). Indtil aar 2001 vil de fleste forpligtelser paa dette omraade blive finansieret ved hjaelp af den nuvaerende ottende Europaeiske Udviklingsfond (til en vaerdi af 15 000 millioner EUR over en femaarsperiode). Prognoser efter denne dato afhaenger af eventuelle beslutninger om de finansielle arrangementers beloeb og gennemfoerelse efter Lomé. Kommissionen har til hensigt at udarbejde et forslag om det finansielle rammebeloeb til disse arrangementer i de kommende maaneder.

Et af de centrale programpunkter i Kommissionens strategi for forhandlingerne om vilkaarene efter Lomé er at udforme det fremtidige partnerskab med AVS-staterne (der omfatter de fleste af de mindre udviklede lande), med henblik paa at gennemfoere den centrale maalsaetning om at mindske fattigdommen. Dette skal ske paa grundlag af de retningslinjer, der er udarbejdet af Organisationen for OEkonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), og som sikkert vil indebaere, at ressourcerne i hoejere grad koncentreres om de fattigste lande.

Endelig er det i denne sammenhaeng vaerd at bemaerke, at en regelmaessig revision af programmerne og, i givet fald en omfordeling af midler med henblik paa den centrale maalsaetning at mindske fattigdommen, allerede finder sted med hensyn til AVS-landene. Kommissionen har for nylig indfoert et system med en aarlig opgoerelse, der har til formaal at give et samlet billede af faellesskabsbistanden til hver enkelt modtager og i givet fald at foretage en omfordeling. Dette system vil blive kombineret med en midtvejsvurdering af alle AVS-aftaler (de nationale indikativprogrammer) i loebet af indevaerende aar, hvilket goer det muligt, at den stoette, som ikke er blevet anvendt eller ikke er anvendt i fuldt omfang, kan omdirigeres til lavindkomstlande endnu inden den nye finansieringsfase 2000-2006.