ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1932/99

af Antonio Tajani (PPE-DE) til Kommissionen

(14. oktober 1999)

Om: Mitrokhin-dokument vedrørende et italiensk spionnet, der opererede inden for Sovjetunionens efterretningstjeneste

Efter den engelske regerings videresendelse af Mitrokhin-dokumentet er det kommet frem, at der har eksisteret et udviklet spionnet i en fremmed stats tjeneste, der modarbejdede Italien og Det Frie Europa, og som opererede på italiensk territorium og udførte kontrolopgaver og lagde pres på det italienske statsapparat på højeste institutionelle og politiske plan og regeringsplan.

Hvilke initiativer agter Kommissionens formand, Romano Prodi, at tage for at fremme en hurtig klarlægning af sagen?

Prodi anmodes om at rette henvendelse til den italienske regering med henblik på offentliggørelse af alle de elementer, der er af betydning for, at sandheden kommer frem, og om nødvendigt anmode regeringerne i de øvrige medlemsstater om eventuelt at fremskaffe dokumentation vedrørende de afsløringer, der er indeholdt i Mitrokhin-dokumentet

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(18. november 1999)

Ifølge Kommissionen hører det rejste spørgsmål først og fremmest under den berørte medlemsstats kompetenceområde, idet den er ansvarlig for retsvæsenet på dens territorium. I henhold til afsnit VI i EF-traktaten kan der træffes foranstaltninger for at fremme samarbejdet på det strafferetlige område. Arbejdet fortsætter for at færdiggøre en konvention om gensidig retshjælp i straffesager mellem medlemsstaterne(1). Konventionen vil, når den er trådt i kraft, bidrage til at forenkle og fremme samarbejdet uanset forbrydelsernes eller overtrædelsernes karakter. Kommissionen har i denne forbindelse ikke planer om at tage noget specielt initiativ med hensyn til kontraspionage.

(1) EFT C 251 af 2.9.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2439/99

af Ioannis Souladakis (PSE) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Beskyttelse af europæiske foretagender i Kosovo

Under drøftelsen af mit spørgsmål til Kommissionen den 16.11.1999(1) om beskyttelse af EU-foretagenders interesser i Kosovo (H-0608/99) meddelte kommissær Patten, at han ikke var i besiddelse af oplysninger om pression og trusler mod europæiske foretagender i Kosovo. For at han kunne supplere sin manglende viden om dette emne, overdrog jeg ham personligt en kopi af korrespondancen herom mellem virksomheden Mitilinaios og hr. Kouchner og hr. Dixson. Endvidere anmodede jeg ham om at holde sig underrettet om den nuværende situation vedrørende telekommunikationsselskaberne i Kosovo og disses drift, således at han kunne få et fuldstændigt overblik over de faktiske forhold.

En effektiv kommunikation mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen vil bidrage til at beskytte EU's interesser i de tilfælde, hvor disse eventuelt er truet. Og i øjeblikket sættes de europæiske foretagenders suveræne rettigheder på spil. Det græske telekommunikationsselskab (OTE) og det italienske STET International, som har en andel på hhv. 20 % og 29 % i Srbija Telekom, lider tab ved, at der ikke betales afgifter til Srbija Telekom for anvendelsen af telekommunikationsanlæggene i Kosovo, medens UCK med hjælp fra dets tilhængere, som arbejder bag kulisserne, kræver, at begge selskaber genetablerer de ødelagte net, inden disse nationaliseres af Albanien, hvilket ville være en krænkelse af de internationale aftaler. Den alvorligste overtrædelse af loven skete dog først for kort tid siden, hvor en særkommission, hvori deltog repræsentanter fra De Forenede Nationer og Kosovo-albanere, fuldstændig i strid med loven, overdrog rettighederne inden for mobiltelefoni til det franske selskab Alcatel. Disse rettigheder tilhører udelukkende OTE og STET International i henhold til de gældende internationale aftaler, hvori det fastslås, at Kosovo henhører under det vigtigste operationsområde for disse to selskaber, der har tilladelse til at eksportere deres udbytte.

Kommissionen bedes oplyse, hvorledes den agter at beskytte de europæiske foretagenders legitime rettigheder i Kosovo, som i øjeblikket er truet af illegale net, hvori nu også embedsmænd fra De Forenede Nationer begynder at blive involveret, idet de handler i modstrid med de instruktioner, som de har fået pålagt, og som kræver af dem, at de overholder områdets retspraksis?

(1) Fuldstændigt referat af mødet den 16. november 1999, s. 60.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(9. december 1999)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2581/99

af Maurizio Turco (TDI) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Disciplinærsager mod EF-tjenestemænd efter den 1. januar 1998

Kan Kommissionen på baggrund af afsnit VI og bilag IX i vedtægten for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber oplyse, hvor mange disciplinærsager der er indledt mod tjenestemænd i EF-institutionerne efter den 1. januar 1998 og for hver enkelt af disse oplyse:

- hvilken lønkategori tjenestemanden befandt sig i, og hvilket ansvar og hvilke opgaver der påhvilede vedkommende?

- hvilke beskyldninger der er fremsat mod vedkommende?

- om der er truffet midlertidige foranstaltninger mod vedkommende og i bekræftende fald hvilke?

- hvilke sanktioner der er truffet, hvis beskyldningerne har vist sig begrundede?

- om der, hvis beskyldningerne mod tjenestemanden har vist sig ubegrundede, er blevet betalt sådanne sagsomkostninger som omhandlet i artikel 10 i bilag IX, og hvor store beløb der i bekræftende fald har været tale om?

Kan Kommissionen endvidere oplyse, hvor mange anmodninger der er indgivet i henhold til artikel 89, og hvor mange af disse der er blevet efterkommet, og for hver enkelt af disse oplyse, hvilken sanktion tjenestemanden fik pålagt samt hvilken lønkategori tjenestemanden befandt sig i på tidspunktet for beskyldningernes fremsættelse, og hvilket ansvar og hvilke opgaver der påhvilede vedkommende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(3. februar 2000)

Kommissionen sender det ærede parlamentsmedlem og Parlamentets generalsekretariat nærmere oplysninger om de disciplinærsager, hvor ansættelsesmyndigheden i perioden januar 1998 november 1999 har truffet beslutning om disciplinære sanktioner.

Hvad angår midlertidige sanktioner over for tjenestemænd, som er omfattet af disciplinærsager, giver vedtægten for tjenestemænd mulighed for suspension af en tjenestemand, hvis der foreligger en påstand om en alvorlig forseelse. Siden januar 1998 er fire tjenestemænd blevet suspenderet. Den 30. november 1999 var der kun en tjenestemand, der stadig var suspenderet.

I 11 af disse disciplinærsager er disciplinærrådet ikke blevet hørt.

Der blev i 1998 ikke betalt sagsomkostninger i forbindelse med disciplinærsager (jf. artikel 10 i bilag IX til vedtægten). I 1999 blev der betalt sagsomkostninger svarende til 141 342.

I forbindelse med perioden januar 1998 november 1999 indgav en tjenestemand anmodning om sletning i dennes personlige akter af samtlige bemærkninger til en disciplinær sanktion (indplacering på et lavere løntrin) i overensstemmelse med artikel 89 i vedtægten. Denne anmodning blev efterkommet af ansættelsesmyndigheden.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1574/99

af Alonso Puerta (GUE/NGL) og Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Regionale udviklingsprogrammer

Hvad er fristen for forelægggelse for Den Europæiske Union af udviklingsplaner for perioden 2000-2006 for medlemsstater med mål 1-regioner?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier på skriftlige forespørgsler E-1574/99 og E-1575/99

(11. oktober 1999)

Ifølge artikel 15, stk. 2, andet afsnit, i Rådets forordning (EF) 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) skal regionaludviklingsplanerne forelægges senest fire måneder efter udarbejdelsen af listen over støtteberettigede områder, medmindre der er truffet anden aftale med den berørte medlemsstat. Da Kommissionen vedtog listen over områder, der er omfattet af mål 1, den 1. juli 1999, er fristen for forelæggelse af mål 1-planerne den 1. november 1999. Denne frist kan forlænges efter anmodning fra medlemsstaten og med Kommissionens godkendelse for at lette arbejdet med udarbejdelsen af planen.

(1) EFT L 162 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2607/99

af Carlo Fatuzzo (PPE-DE) til Kommissionen

(22. december 1999)

Om: Servizi Audiotel Telecom Italia S.p.A.

I Italien har Telecom S.p.A. monopol på Audiotel-tjenester, der yder brugerne nyttige tjenester som f.eks. telefonisk rådgivning, diverse informationer og psykologisk bistand.

Agter Kommissionen at tolerere, at Telecom misbruger sit monopol ved at betale fakturaerne fra de firmaer, som administrerer disse tjenester, hvis og når det vil, eller endda ved på ubestemt tid at blokere betalingen af enorme beløb, hvilket det begrunder med generelle uregelmæssigheder?

I sådanne tilfælde har de således skadelidende servicevirksomheder ikke engang mulighed for at retfærdiggøre sig og risikerer konkurs med de deraf følgende tab af arbejdspladser, og man kan spørge sig selv, hvem alt dette gavner?

Agter Kommissionen at undersøge det forhold, at Telecom Italia S.p.A., Via Dalmazzo 15, Torino, med skrivelse af 21. oktober 1999 nr. 0028084-01 afbrød betalingen af det beløb, det skyldte firmaet Publiline S.r.l., Via Antiche Fornaci 66, Cremona, Italien, pr. 1. august 1999?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(20. januar 2000)

Audiotel-tjenesten (audiotex) blev liberaliseret i Italien ved almindeligt dekret om tilladelser nr. 420/95. Det er dog nødvendigt med særbestemmelser for at regulere udbuddet af tjenester med begrænset adgang. Kommissionen har ved flere lejligheder taget kontakt til de italienske myndigheder for at få dem til at offentliggøre disse betingelser hurtigst muligt, så Audiotel-servicevirksomhederne kan udbyde deres tjenester, og følger løbende problematikken.

På nuværende tidspunkt udbyder en række virksomheder alligevel Audiotel-tjenester via Telecom Italias net (kaldenumre, der begynder med cifrene 166 og 144). Telecom Italia fakturerer kunden og tilbagefører en del af det fakturerede beløb til tjenesteyderen. Selskabet Publiline er en af disse tjenesteydere.

Ifølge de oplysninger, Kommissionen ligger inde med, skal Telecom Italia rent faktisk have suspenderet tilbageføringen til Publiline af de beløb, der er blevet faktureret abonnenterne, under påberåbelse af en af betingelserne i den kontrakt, som de to virksomheder har indgået. Sideløbende hermed har teleselskabet indbragt sagen for en italiensk domstol.

Kommissionen blander sig af princip ikke i sager, der verserer for de nationale domstole. Den nationale dommer kan dog anmode Kommissionen om at udtale sig om retlige spørgsmål vedrørende anvendelsen af konkurrencereglerne på de sager, der indbringes for ham, således som det fastslås i punkt 38 i Kommissionens meddelelse af 13. februar 1993(1) om samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale domstole om anvendelsen af konkurrencereglerne.

(1) EFT C 39 af 13.2.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2817/99

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(7. januar 2000)

Om: Toldbehandling af T5-dokumenter

T5-dokumenter skal, efter afstempling ved afgangstoldstedet, overgives til myndighederne (Toldvæsen, Postvæsen og/eller interventionsorgan), mens eksportørerne fortsat har det fulde ansvar.

Vil Kommissionen tage initiativ til, at ansvaret for returnering af T5-dokumenter ligeledes overdrages til myndighederne, og at et bortkommet T5-dokument, der er i myndighedernes varetægt, automatisk godkendes som force majeure?

Vil Kommissionen forpligte alle interventionsorganer til at anmelde eventuelt manglende T5-dokumenter til eksportøren senest tre måneder efter antagelsen af udførselsangivelsen?

Vil Kommissionen tage initiativ til, at nationale interventionsorganer forpligtes til at etablere et on-line computersystem med henblik på at kunne spore aktuelle positioner af T5-dokumenter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(3. februar 2000)

Hvis det er kontroleksemplar T5, der benyttes til kontrol af anvendelse eller bestemmelse for landbrugsvarer, der skal udføres fra Fællesskabet, sørger bestemmelsesstedet for kontrollen med varens forudsete eller foreskrevne anvendelse eller bestemmelse (i dette tilfælde ved udgangen fra toldområdet) og foretager, i givet fald ved at beholde en kopi, registrering af oplysningerne i kontroleksemplar T5 og resultaterne af den foretagne kontrol. Originalen af kontroleksemplar T5 sendes omgående tilbage til den adresse, som er

anført på dokumentet (toldmyndighed eller interventionsorgan), efter at alle krævede formaliteter er opfyldt, og bestemmelsesstedet har forsynet det med den nødvendige påtegning (artikel 482, stk. 4, og artikel 483 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993(1) om gennemførelsesbestemmelser til indførelse af en EF-toldkodeks).

Myndighederne har herefter ansvaret for at returnere originalen, og i tilfælde af at originalen går tabt, efter at den er blevet afsendt fra bestemmelsesstedet, skal sidstnævnte efter gennemgang af de registrerede oplysninger og resultaterne af den foretagne kontrol bekræfte, at varerne har fået den forudsete eller foreskrevne anvendelse eller bestemmelse. Og i dette tilfælde kan der eventuelt udstedes et duplikat i overensstemmelse med artikel 486, stk. 4, i ovennævnte forordning og mod bestemmelsesstedets påtegning. Efter Kommissionens opfattelse er det derfor ikke nødvendigt at henvise til force majeur i dette tilfælde.

Det er Kommissionens opfattelse, at medlemsstaterne bedst selv kan vurdere og afgøre, om det er hensigtsmæssigt, at de nationale interventionsorganer underretter eksportøreren, i tilfælde af at et kontroleksemplar T5 ikke er returneret senest 3 måneder efter antagelsen af udførselsangivelsen, og om det i så fald er nødvendigt at indføre et edb-system til formålet. Kommissionen mener ikke, at der er noget, der taler for at vedtage nye bindende forpligtelser for de nationale interventionsorganer.

(1) EFT L 253 af 11.10.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2860/99

af Rolf Linkohr (PSE) til Kommissionen

(7. januar 2000)

Om: Rhinkraftværket Rheinfelden støtte til store vandkraftværker

Rhinkraftværket Rheinfelden har planer om at udvide vandkrafteffekten fra 25,7 til 116 megawatt. Denne udvidelse vil indebære udskiftningen af det gamle kraftværk fra 1898, som skal fornys. Udskiftningen skal nødvendigvis begynde i midten af 2003, da vandretskoncessionen ellers udløber og dermed tilladelsen til at producere elektricitet på det pågældende sted.

Store vandkraftværker falder for øjeblikket hverken ind under tyske eller europæiske støtteprogrammer for varige energikilder. I den nuværende situation vil det ikke være muligt at foretage den nødvendige udbygning af vandkraftværket Rheinfelden. Hvis det ikke længere er muligt at opføre store vandkraftværker som Rheinfelden, vil EU få endnu større problemer med at overholde forpligtelserne fra Kyoto med hensyn til nedbringelse af CO2-emissionerne.

1. Har Kommissionen kendskab til Rheinfelden-sagen? Findes der tilsvarende sager i andre medlemsstater?

2. Hvordan vurderer Kommissionen den pågældende sag?

3. Vil det efter Kommissionens opfattelse være muligt, at denne sag bliver omfattet af det planlagte direktiv om støtte til fremstilling af elektricitet fra varige energikilder på det indre elektricitetsmarked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(26. januar 2000)

Kriterierne for at få tilladelse til at opføre eller ombygge kraftværker hører under medlemsstaternes kompetenceområde. Kommissionen har ikke specifikt kendskab til problemerne vedrørende kraftværket Rheinfelden.

Kommissionen er velvilligt indstillet over for, at der opføres vandkraftværker, men beslutningen om investeringer træffes af aktørerne på markedet med de relevante myndigheders samtykke.

Kommissionen undersøger for øjeblikket, hvorvidt store vandkraftværker skal omfattes af forslaget til direktiv om fremme af elektricitet fra vedvarende kilder på det indre elektricitetsmarked.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2606/99

af John Cushnahan (PPE-DE) til Kommissionen

(22. december 1999)

Om: Førtidspensionsordningen

Kan Kommissionen bekræfte, om der vil blive tale om forhøjede udbetalinger fra den nye førtidspensionsordning næste år? Vil førtidspensionerede, som allerede modtager pension efter den gamle ordning, i bekræftende fald være berettiget til denne forhøjelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(18. januar 2000)

Rådets nye forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget(1) giver mulighed for at forhøje de maksimumsbeløb, hvortil der kan ydes fællesskabsstøtte i forbindelse med førtidspensionering. Førtidspensionering kan indgå som led i de planer for udvikling af landdistrikterne, som medlemsstaterne har foreslået for perioden 2000-2006. De forhøjede støttebeløb til førtidspensionering gælder kun for nye ansøgere. Men da forpligtelserne fra den gamle ordning, som er indgået i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2079/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til førtidspensionering i landbruget(2), skal indarbejdes i det nye program for udvikling af landdistrikter, kan det ikke fuldstændig udelukkes, at

støttebeløbene til de nuværende modtagere vil bive forhøjet, så de svarer til beløbene for nye modtagere. En sådan forhøjelse skal imidlertid være berettiget med henvisning til forholdene i den pågældende medlemsstat. En forhøjelse af maksimumsbeløbene, hvortil der kan ydes fællesskabsstøtte i henhold til Rådets nye forordning, er ikke i sig selv nok til at berettige en forhøjelse af de udbetalinger, der finder sted i henhold til de nuværende forpligtelser.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.

(2) EFT L 215 af 30.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2193/99

af Herman Schmid (GUE/NGL) til Kommissionen

(19. november 1999)

Om: Triklorætylen

Triklorætylen er et letflygtigt opløsningsmiddel, der giver nerveskader, og som anses for at være kræftfremkaldende. Kommissionen har traditionelt indtaget en ret overbærende holdning til dette opløsningsmiddel. I Sverige har midlet i lighed med en række andre klorerede opløsningsmidler været forbudt i forbrugsvarer siden 1993 og i industrien siden 1996.

Har Kommissionen og dens egne eksperter på området tilegnet sig de nye forskningsresultater, ifølge hvilke triklorætylen bør klassificeres som kræftfremkaldende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(4. januar 2000)

Siden 1976 er trichlorethylen omfattet af en harmoniseret klassifikation i hele Fællesskabet som et farligt stof i bilag I til Rådets direktiv 67/548/EØF af 27. juni 1967 om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer(1). Siden 1988 er trichlorethylen anbragt i kategori 3 af kræftfremkaldende stoffer (mulige kræftfremkaldende virkninger hos mennesker). Det har endvidere været klassificeret som miljøfarligt siden 1996.

Hvad angår forbudet mod trichlorethylen i Sverige, er det vigtigt at bemærke, at der findes en række undtagelser for industrien fra dette forbud.

Under de regelmæssige ekspertmøder, der afholdes på Kommissionens vegne, er trichlorethylen blevet gennemdrøftet intensivt siden 1996 med henblik på at tage klassificeringen og mærkningen op til fornyet overvejelse. Dette omfatter også drøftelser på nationalt plan, som ekspertmødet den 2. december 1999 i Frankfurt am Main, hvor en række epidemiologiske undersøgelser, der giver anledning til bekymring, blev gennemgået kritisk.

De hyppige drøftelser af trichlorethylen og den omhyggelige vurdering af eksisterende data viser, at det er malplaceret at hævde, at Kommissionen traditionelt har indtaget en ret overbærende holdning til dette stof.

(1) EFT 196 af 16.8.1967.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2295/99

af Brigitte Langenhagen (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Import af Donau-laks og rogn fra Donau-laks til Finland

Importen af fisk til Finland må kun ske fra fiskeopdræt, som er tilladt af EU. Denne tilladelse omfatter anlæg, der er i besiddelse af lukkede systemer, dvs. ikke kommer i berøring med åbent farvand, for at holde faren for epidemier så ringe som muligt.

Donau-laks er en fiskeart, som lever i ferskvand, der imidlertid under havbetingelser er i besiddelse af et væsentligt højere vækstpotentiale, hvorfor man tilstræber import til Finland. Hvad angår opdræt i ferskvand, skal opdrættet dog ske i åbne damanlæg med en vandforsyning, som stammer fra overfladevand, for at få produkter af høj kvalitet. Hvis Donau-laksens gydefisk holdes i jævnt tempereret grundvand, er kønsprodukterne af mindre høj kvalitet. Disse åbne systemer til opdræt af Donau-laks i Tyskland og Østrig overvåges og kontrolleres regelmæssigt af sundhedstjenesterne med henblik på epidemihygiejne.

Er det muligt at få en undtagelsestilladelse for import af Donau-laks hhv. rogn fra Donau-laks, der ikke stammer fra lukkede systemer, til Finland? Hvilke attester hhv. beviser skal der vedlægges til dette formål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(8. december 1999)

Betingelserne for samhandel med levende fisk i Fællesskabet er fastsat i Rådets direktiv 91/67/EØF af 28. januar 1991 om dyresundhedsmæssige betingelser for afsætning af akvakulturdyr og -produkter(1). Formålet med direktivet er at forhindre spredning af fiskesygdomme ved handel.

Finland har i forhold til direktiv 91/67/EØF opnået status af sygdomsfrit land med hensyn til infektiøs hæmatopoietisk nekrose (IHN) og egtvedsyge (VHS), de to mest udbredte sygdomme hos laksearter. En medlemsstat, der ønsker at eksportere laksearter til Finland, skal i henhold til fællesskabsretten give en garanti for, at fiskene er sygdomsfri. Da Donau-laks er en laksefisk, gælder bestemmelsen derfor for eksport af denne art til et sygdomsfrit land. Der er ikke mulighed for undtagelser fra dette princip.

Der er ikke stillet specifikke fællesskabskrav til import af laksearter fra tredjelande. Det er i direktiv 91/67/EØF fastsat, at medlemsstaterne skal påse, at der gælder mindst samme betingelser for importerede fisk som dem, der anvendes på produktion og afsætning af produkter fra Fællesskabet.

(1) EFT L 46 af 19.2.1991.