SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1476/01

af Baroness Sarah Ludford (ELDR) til Kommissionen

(11. maj 2001)

Om: Ne bis in idem forbud mod dobbelt strafferetlig forfølgelse

Er Kommissionen klar over, at en klage fra det kuwaitiske Investment Office via dets spanske holdingselskab Grupo Torra mod et medlem af min valgkreds, Carin Parker, ved den engelske højesteret i 1999 blev afvist af en engelsk dommer, og at dommen ikke blev appelleret, og at en identisk retssag er blevet indledt af Kuwaits Investment Office i Spanien?

Har Kommissionen undersøgt problemerne i forbindelse med forbud mod dobbelt strafforfølgelse i de tilfælde, hvor internationale organer takket være deres finansielle midler har misbrugt nationale retssystemer for at opnå en dom, der er gunstigere for dem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(21. juni 2001)

Der er to forskellige svar på det pågældende spørgsmål, alt efter om det anskues fra en civil- eller strafferetlig synsvinkel.

Fra en strafferetlig synsvinkel vil det først være nødvendigt at undersøge, om de strafferetlig forfølgelser, der er indledt i de to medlemsstater, vedrører nøjagtigt samme sag i alle enkeltheder. Det er meget muligt, at de to retsforfølgelser vedrører lignende aktiviteter, der har fundet sted i to medlemsstater på samme tid, uden at der er faktisk sammenhæng mellem de pågældende ophavsmænd. I så tilfælde er det muligt, at retsforfølgelserne finder sted i begge medlemsstater, men for forskellige overtrædelser. Hvis der faktisk er tale om samme overtrædelse, er det op til den pågældende person at påberåbe sig reglen om non bis in idem over for den retsforfølgende myndighed eller over for retten i den anden medlemsstat.

For at undgå den slags vanskeligheder vil Kommissionen inden årets udgang udarbejde en meddelelse om reglerne for kompetence i strafferetssager i EU. Samtidig vil Eurojust inden for sit kompetenceområde have ansvaret for at undgå, at der opstår sådanne situationer med dobbelt retsforfølgelse.

Når spørgsmålet vedrører civil- og handelsretlige forfølgelser, er det afgørende, hvilken retskraft en retsafgørelse, der er truffet i én medlemsstat, har i en anden medlemsstat.

I øjeblikket behandles retlige spørgsmål i Bruxelles-konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (Bruxelles I-forordningen, som træder i kraft den 1. marts 2002, er i substansen identisk hermed på dette område). Bruxelles-konventionens artikel 26 har følgende ordlyd:

Retsafgørelser, der er truffet i en kontraherende stat, skal anerkendes i de øvrige kontraherende stater, uden at der stilles krav om anvendelse af en særlig fremgangsmåde.

Bestrides et krav, kan en berettiget part, der som det væsentligste påberåber sig anerkendelsen, efter fremgangsmåden i afdeling 2 og 3 i dette afsnit få fastslået, at retsafgørelsen skal anerkendes.

Gøres anerkendelsen gældende under en verserende sag ved en ret i en kontraherende stat, og har anerkendelsen betydning for afgørelsen, er denne ret kompetent til at afgøre spørgsmålet om anerkendelse.

Eftersom både Det Forenede Kongerige og Spanien er kontraherende stater, bør den retsafgørelse, der er truffet i Det Forenede Kongerige, anerkendes i Spanien (undtagen hvis en af de undtagelser, der er fastlagt i konventionens artikel 27, gælder) med de åbenlyse virkninger, det vil få for den pågældende retsforfølgelse i Spanien. Sagen vil skulle afvises, hvis de britiske domstole allerede har truffet endelig afgørelse om de samme søgsmålsgrunde mellem de samme parter (uden kendskab til de nærmere detaljer i sagen er det naturligvis ikke muligt at vurdere, om genstanden for retsforfølgelse i Spanien og i Det Forenede Kongerige er nøjagtig den samme). Sagsøgte kan fremføre den endelige afgørelse, der er truffet af domstolene i en anden kontraherende stat, som forsvar i denne nye retsforfølgelse.