SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0123/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(29. januar 2002)

Om: Kommissionen og de internationale fiskeriaftaler

Fiskerisektoren i EU mister gradvis fangstmuligheder i tredjelandes farvande. Fiskeskippere og fiskere mener, at dette samt en række strandede forhandlinger i en række regionale fiskeriorganisationer skyldes Kommissionens svaghed og dens manglende opmærksomhed over for fiskeriet.

Desuden udtalte en ansvarlig fra Generaldirektoratet for Fiskeri i fiskeriforummet Valentín Paz-Andrade den 5. december sidste år: Den forestilling, som nogle fiskeskippere har om en kommerciel fiskeriaftale, hører fortiden til.

Hvad er Kommissionens holdning til de internationale fiskeriaftaler? Anser den ikke de konklusioner for gældende, som Rådet af fiskeriministre i Luxembourg vedtog den 30. oktober 1997 om politikken for fiskeriaftaler med tredjelande, hvori det blev fastslået, at der er tale om kommercielle aftaler? Kan Kommissionen berolige sektoren ved at love at gøre en indsats for at forny de gældende aftaler og at bestræbe sig på at finde nye fangstmuligheder for EF-flåden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(21. februar 2002)

Kommissionen har foretaget en analyse af Fællesskabets forbindelser med tredjelande på fiskeriområdet. Den findes i grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid(1). Meget enkelt udtrykt konstaterer Kommissionen, at den fremgangsmåde, der består i at købe fiskerirettigheder, så Fællesskabets fiskerfartøjer kan fortsætte deres aktiviteter i tredjelandes farvande, efter 25 år står i stampe, hvilket de seneste forhandlinger da også synes at bekræfte.

Da Kommissionen imidlertid ønsker at forsvare de berørte fællesskabsinteresser, foreslår den, at Fællesskabet i stedet deltager i en politisk, institutionel, juridisk, økonomisk og beskæftigelsesmæssig dynamik, der gør det muligt for Fællesskabet i partnerskab med det eller de pågældende landes myndigheder at udvikle en strategi på mellemlang eller lang sigt på et fælles og gensidigt tilfredsstillende interessegrundlag, samtidig med at det reelt bidrager til indførelsen af et bæredygtigt fiskeri i visse kyststaters farvande. De berørte parters roller og opgaver bør anerkendes ved indgåelse af partnerskaber på det relevante plan (nationalt og/eller regionalt) og fastsættelse af de redskaber og betingelser, som Fællesskabet og dets partner(e) agter at anvende i forbindelse med deres mellem- og langsigtede fiskeriforbindelser med henblik på en bæredygtig udvikling. Dette skal ske, uden at de økonomiske aspekter af disse fremtidige forbindelser tilsidesættes.

Konklusionerne fra samlingen i Rådet (oktober 1997) danner fortsat grundlaget for Fællesskabets aktiviteter udadtil på fiskeriområdet. Men hvis en kursændring accepteres, skal disse konklusioner efter Kommissionens opfattelse ændres. Dette er også vigtigt i betragtning af nødvendigheden af, at alle de involverede parter, såvel i Fællesskabet som hos vore partnere, oplyses meget præcist om Fællesskabets politiske hensigter på dette område.

De overvejelser, der finder sted i øjeblikket, sætter ikke spørgsmålstegn ved den indsats, Kommissionen gør i forbindelse med ændringen af eksisterende aftaler, der snart udløber, og heller ikke ved bestræbelserne på at finde nye fiskerimuligheder. Men i betragtning af de stadig større vanskeligheder, forhandlerne er stødt på i den senere tid, forekommer det mere og mere hensigtsmæssigt at tage Fællesskabets ambitioner, fremgangsmåder og foranstaltninger op til fornyet overvejelse. Kommissionen vil snarest forelægge en række initiativer med henblik på at tage fjernfiskeriets nye udfordringer op.

(1) KOM(2001) 135 endelig udg.