SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1778/99

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. oktober 1999)

Om: Den stigende koncentration i levnedsmiddelbranchen

1. Har Kommissionen kendskab til artiklen Supermarkets go shopping for a merger i Financial Times af 4.9.1999, hvori den stigende koncentration i levnedsmiddelbranchen drøftes, og har Kommissionen kendskab til følgende citater:

a) In the last 12 months (retailers in the food sector) have seen more consolidation in absolute scale than... in the last 12 years;

b) top 25 (food retail chains) will control 40 per cent of global retail spending; (inden 2009)

c) a mere five to six will be the real world leaders, with annual sales in excess of $140 bn.?

2. Er Kommissionen ligeledes klar over, at de i spørgsmål 1 nævnte forhold:

a) hindrer en loyal konkurrence, som er til gavn for forbrugerne;

b) truer mindre selvstændige erhvervsdrivendes position, der yder en værdifuld service til enhver, som ikke er i stand til at besøge storcentre, f.eks. på grund af høje transportomkostninger, alderdom eller fysiske skavanker;

c) styrker tendensen til, at engrosvirksomheder favoriserer store detailhandelsvirksomheder (supermarkeder, varehuse, indkøbscentre uden for byerne, storcentre osv.) ved hjælp af mængderabatter og forskelle i pris- og betalingsbetingelser, og

d) har ødelæggende virkninger for den eksisterende beskæftigelse i de små og mellemstore virksomheder?

3. Er Kommissionen villig til i betragtning af ulemperne ved denne stordrift, som fordelene for en del af forbrugerne ikke opvejer at fremsætte forslag om beskyttelse af mindre selvstændige erhvervsdrivende mod indkøbscentres og storcentres aggressive adfærd på baggrund af de ubestridelige fordele for beskæftigelsen, forbrugerne og samfundet i al almindelighed ved de mindre selvstændige erhvervsdrivendes fortsatte eksistens?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(22. november 1999)

Som led i EU's konkurrenceregler, herunder især Rådets forordning nr. 1310/97 af 30. juni 1997 om ændring af forordning (EØF) nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1) (fusionsforordningen), undersøger Kommissionen fusioner og virksomhedsovertagelser i tilfælde, hvor de involverede virksomheders omsætning når visse minimumstærskler (fusioner af fællesskabsdimension). Parterne i sådanne fusioner skal anmelde projektet til Kommissionen og må normalt ikke gennemføre det, før der foreligger en godkendelsesbeslutning. Hvis en fusion truer konkurrencen på et specifikt marked i en medlemsstat, har Kommissionen i medfør af artikel 9 i fusionsforordningen mulighed for at henvise undersøgelsen af en sådan fusion til medlemsstaten, hvis den har modtaget en begrundet anmodning herom fra de kompetente myndigheder.

Som led i fusionskontrollen undersøger Kommissionen, om fusionerne er forenelige med fællesmarkedet. Hvis Kommissionen efter en undersøgelse af markedet konkluderer, at en fusion skaber eller styrker en dominerende stilling, der hæmmer en effektiv konkurrence (monopol eller flere virksomheders dominerende stilling i fællesskab) erklærer den den anmeldte fusion uforenelig med fællesmarkedet.

Kommissionen har hidtil undersøgt ca. en snes sager inden for levnedsmiddelsektoren i en række lande inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS). Kommissionen undersøger normalt to markeder. For det første detailmarkedet, hvor detailhandlerne er leverandører og deres kunder er de endelige forbrugere, og for det andet markedet i et tidligere omsætningsled, hvor producenterne af levnedsmidler og nonfood-produkter er leverandører og detailhandlerne er deres kunder.

I et tilfælde, den planlagte fusion mellem Kesko og Tuko (M.784; 1996), hvor begge de to finske selskaber var aktive inden for salg af dagligforbrugsvarer i Finland, konkluderede Kommissionen, at fusionen ville skabe en monopolistisk struktur i store dele af det finske marked med kombinerede markedsandele på 50 % på nationalt plan. Fusionen blev derfor erklæret uforenelig med fællesmarkedet. I et andet tilfælde, Tesco/ABF (M.914; 1997), der vedrørte levnedsmiddeldetailhandelen i Irland og Nordirland, godkendte Kommissionen sagen, efter at den havde taget de tilsagn, som parterne havde givet den irske regering på udbudsområdet til efterretning. I tilfældet Rewe/Meinl (M.1221; 1998) vedrørende den østrigske levnedsmiddeldetailsektor godkendte Kommissionen fusionen, efter at parterne havde tilbudt omfattende tilsagn om at begrænse den planlagte transaktion til en tredjedel af den planlagte omsætning og til visse regioner i Østrig. To andre sager, Promodes/Casino (parterne opgav senere projektet) (M.991; 1997) og Promodes/S21/Gruppo GS (M. 1086; 1998) blev til dels henvist til de berørte medlemsstater og derefter behandlet af de franske og italienske konkurrencemyndigheder, som godkendte projektet, efter at de deltagende parter havde afgivet en række tilsagn.

I sin undersøgelse af de relevante markeder tager Kommissionen hensyn til forskellige kriterier bl.a. nødvendigheden af at bevare og udvikle en effektiv konkurrence inden for fællesmarkedet på baggrund af den reelle eller potentielle konkurrence, de deltagende virksomheders position på markedet, deres økonomiske og finansielle styrke, udbuds- og efterspørgselsudviklingen for de omhandlede varer og tjenesteydelser, de interesser, som forbrugerne i mellemleddene og de endelige forbrugere har samt udviklingen i det tekniske eller økonomiske fremskridt, for så vidt som dette er til fordel for forbrugerne. I de seneste beslutninger på detailhandelsområdet har Kommissionen måtte undersøge

et enkelt spørgsmål omkring købers magtposition nærmere, dvs. i hvilket omfang de store supermarkedskæders øgede købekraft påvirker deres leverandørers konkurrencemæssige stilling, dvs. producenterne af daglige forbrugsvarer. Den har endvidere også måttet undersøge, om det giver anledning til konkurrencemæssige problemer, når supermarkedskæderne fungerer som sælgere, dvs. i forhold til andre detailhandlere og de endelige forbrugere. Kommissionen skal tage nøje hensyn til dette aspekt, når den undersøger en fusion.

En anden måde at beskytte små uafhængige virksomheder på er at opmuntre dem til at samarbejde, da de kun har få chancer for at blive og forblive konkurrencedygtige, hvis de ikke samarbejder på nogle eller alle områder. Virksomheder skal nå en kritisk masse, inden de kan købe og sælge på de mest fordelagtige vilkår. Kommissionen hilser samarbejde mellem små og mellemstore virksomheder (SMV) velkommen, hvis det giver dem mulighed for at øge deres effektivitet og produktivitet og dermed forbedre deres konkurrenceevne.

Udkastet til forordning om fritagelse for vertikale konkurrencebegrænsninger, som Kommissionen i øjeblikket arbejder med, repræsenterer et betydeligt fremskridt på dette område. I denne forordning tages der særlig hensyn til de specielle forhold, der gør sig gældende for uafhængige detailsammenslutninger. På basis af disse retsbestemmelser giver Kommissionen sammenslutninger af småhandlende mulighed for at indgå vertikale aftaler både med deres leverandører og deres medlemmer, som især vedrører udveksling af ideer og information om god forretningspraksis på dette område.

(1) EFT L 180 af 9.7.1997.