SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0169/97 af Dietrich Elchlepp (PSE) til Kommissionen (3. februar 1997)

Om: Problemer i forbindelse med haandvaerksvirksomheder fra Tyskland og Frankrig, der arbejder paa tvaers af graensen

Kommissionen bedes besvare foelgende:

1. Hvordan er det foreneligt med den i EU-traktaten fastsatte frie etableringsret, at tyske haandvaerksvirksomheder, der udfoerer opgaver i Frankrig, ikke selv kan betale omsaetningsafgift direkte til de franske skattemyndigheder, men kun via en dyr, fransk skatterepraesentant?

2. Er Kommissionen bekendt med, at mange haandvaerksvirksomheder, der gerne vil udfoere arbejder i Frankrig, foretraekker at give afkald paa ordrer i nabolandet paa grund af de mange formaliteter, der skal overholdes, herunder isaer paa det skattemaessige omraade? (Det er i hvert fald den erfaring, man har gjort i haandvaerksraadet for Freiburg-in-Breisgau)

3. Hvordan kan - omvendt - hindringer i henhold til tysk haandvaerks- og erhvervsret fjernes for franske virksomheder, som gerne vil arbejde i Tyskland, og som skal optages i det tyske haandvaerksregister, ogsaa selv om de kun »lejlighedsvis« arbejder her?

4. Kan der under henvisning til retten til fri udveksling af tjenesteydelser i Den Europaeiske Union overhovedet stilles krav om, at haandvaerkere fra andre EU-medlemsstater skal optages i haandvaerksregistret, saa laenge der ikke er tale om nogen etablering i Tyskland?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (5. maj 1997)

1. & 2. Kommissionen er opmaerksom paa, at den nuvaerende momsordning, hvor afgiften rent fysisk foelger varen, giver anledning til problemer for erhvervslivet, og herunder navnlig for de smaa og mellemstore virksomheder, der opererer i medlemsstater, hvor de ikke er etableret. Denne problematik udgoer en betydelig hindring for virkeliggoerelsen af et reelt enhedsmarked, saaledes som Kommissionen har givet udtryk for i sin rapport om virkningen af momsovergangsordningen ((KOM(94) 515 endelig udg. )). Det er i oevrigt baggrunden for, at Kommissionen i 1994 fremsendte en meddelelse til Raadet og Parlamentet ((KOM(94) 471 endelig udg. )), hvori den anbefalede visse foranstaltninger, hvis gennemfoerelse vil give mulighed for at loese de vigtigste praktiske problemer, som borgerne konfronteres med.

I oevrigt har Kommissionen den 10. juli 1996 vedtaget et arbejdsprogram med henblik paa gennemfoerelsen af et faelles momssystem ((KOM(96) 328. )), der opfylder kriterierne for, at man kan tale om et virkeligt enhedsmarked. Et af hovedhjoernestenene i dette nye system er nemlig det princip, hvorefter en erhvervsdrivende skal beskatte alle transaktioner, udoeve sin fradragsret ét enkelt sted og gaeldende for hele Faellesskabet, uden at der skal sondres efter, i hvilken medlemsstat transaktionen er foretaget, hvilket betyder, at der inden for det nye system ikke laengere vil vaere behov for at udpege en skatterepraesentant.

3. & 4. Ifoelge EF-Domstolens faste retspraksis indeholder traktatens artikel 59 krav om, at enhver hindring for fri udveksling af tjenesteydelser skal afskaffes (saasom pligten til at skulle optages i et haandvaerksregister), og dette uanset, om et saadan krav uden forskel finder anvendelse paa nationale og udenlandske tjenesteydere, naar det dog kan laegge en hindring for eller paa anden maade haemme udoevelsen af virksomhed via en tjenesteyder, der er etableret i en anden medlemsstat, hvor han lovligt kan praestere tilsvarende tjenesteydelser.

I betragtning af den saerlige karakter af visse tjenesteydelser, kan det dog ikke anses for uforeneligt med traktaten, dersom man paalaegger tjenesteyderen saerlige krav, der skyldes anvendelsen af de regler, der gaelder for vedkommende form for virksomhed. Krav af denne art skal vaere objektivt noedvendige for at sikre overholdelsen af faglige regler samt for at sikre beskyttelsen af tjenestemodtageren, samtidig med at de ogsaa skal vaere proportionelle, dvs. de maa ikke gaa ud over, hvad der er noedvendigt for at naa det tilsigtede maal.

Denne vurdering af, hvorvidt proportionalitetsprincippet er overholdt, sker fra sag til sag og under hensyntagen til EF-Domstolens retspraksis vedroerende omgaaelse af artikel 59. EF-Domstolen har nemlig fastslaaet, »at en medlemsstat har ret til at traeffe foranstaltninger, der skal forhindre, at en tjenesteyder, hvis virksomhed helt eller fortrinsvis er rettet mod denne medlemsstats omraade, udnytter den i artikel 59 garanterede frihed til at unddrage sig de faglige regler, som ville gaelde for ham, saafremt han var etableret i denne medlemsstat, idet en saadan situation vil kunne reguleres i henhold til kapitlet om etableringsretten og ikke kapitlet om udveksling af tjenesteydelser« (dom af 4.12.1986 i sag 205/84, Kommissionen mod Tyskland (forsikringsvirksomhed), praemis 22).

Kommissionen er villig til at undersoege saerlige situationer, som det aerede medlem maatte forelaegge den.