SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3139/00

af Jacques Poos (PSE) til Kommissionen

(6. oktober 2000)

Om: Oliekrisen

Den hæmningsløse stigning i oliepriserne skyldes ikke hovedsagelig en bevidst politik fra OPEC's side. Der er tale om en knaphedskrise som følge af den meget kraftige økonomiske vækst på verdensplan.

Denne krise risikerer at kompromittere prisstabiliteten og bryde vækstraten.

Vil Kommissionen på baggrund heraf besvare følgende spørgsmål?

1. Hvorfor har Kommissionen ikke foreslået ØKOFIN-Rådet en fælles midlertidig og reversibel sænkning af afgifterne på flydende brændsel?

2. Hvorfor har den ikke taget initiativ til en parallel forhandling med producentlandene af en aftale om en stabilisering på lang sigt af olieprisen?

3. Hvorfor lykkes det ikke for det største økonomiske område i verden at indgå aftaler om betaling af dets import i det mindste delvis i dets egen valuta?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(23. november 2000)

Det er vigtigt at gøre sig klart at Kommissionen stadig kun har begrænsede beføjelser på energiområdet. Traktaterne indeholder således ikke nogen specifik hjemmel for en fælles energipolitik.

Den kraftige stigning i råolieprisen siden 1999 har imidlertid foranlediget Kommissionen til at forelægge medlemsstaterne et forslag til en klar og vidtrækkende politik på området; det blev forelagt på Det Europæiske Råds møde i Biarritz under titlen EU's olieforsyning(1).

Denne politik bygger på flere forskellige, indbyrdes supplerende indgreb, bl.a. forbedring af det indre energimarkeds funktion, større konkurrence i raffinering- og distributionsfasen, iværksættelse af efterspørgselsdæmpende foranstaltninger af mere fundamental art (energibesparelsesprogrammer, større vægt på alternativ energi), samt bedre balance mellem de forskellige transportformer.

Med hensyn til afgifter mener Kommissionen ikke at man bør give efter for fristelsen til at udligne olieprisstigningen ved at nedsætte afgiften. Noget sådant ville være i modstrid med Fællesskabets politik både på miljøområdet og herunder Kyoto-aftalen og energi- og transportområdet, og ville være ensbetydende med at overdrage medlemsstaternes afgiftsprovenu til de olieproducerende lande. Man bør tværtimod følge den stik modsatte vej og forhøje punktafgifterne.

Flere andre forslag har været fremme med hensyn til de generelle forsyningsforhold. Fællesskabet kunne således uddybe samarbejdet omkring moderniseringen af Ruslands produktions- og transportanlæg. Der bør gennemføres en undersøgelse af mulighederne for at udnytte olie- og gasressourcerne omkring Det Kaspiske Hav. Endvidere agter Kommissionen at undersøge hvordan man kan forbedre sikringen af den strategiske oliebeholdning. Til imødegåelse af spekulation skal der iværksættes foranstaltninger svarende til de indgreb der anvendes på valutamarkederne til dæmpning af prissvingninger.

Det er klart at det europæiske erhvervsliv vil have stor fordel af at anvende euroen som transaktionsvaluta. Eftersom markedsmekanismerne er bestemmende for hvor hurtigt euroen vinder indpas på dette område, kunne det overvejes om ikke man burde sætte ind med forhandlinger med de tredjelande der eksporterer olie til Fællesskabet for at sikre at disse transaktioner sker i EUR.

(1) KOM(2000) 631 endelig udg.