ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1234/97 af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen (7. april 1997)

Om: Tarifa-kablet

Spanien og Marokko finansierer inden for rammerne af EF-initiativprogrammet INTERRREG II og med stoette fra EFRU opfoerslen af et hoejspaendingskabel (400.000 volt) til overfoersel af energi fra Spanien til Marokko.

En af de kommuner, som kablet foeres igennem, er Tarifa (Andalusien, Spanien), hvor det paa grund af et naerliggende boligomraade har skabt voldsomme protester blandt borgerne.

Kan Kommissionen oplyse, om den energi, der foeres gennem dette kabel, er fremstillet ved hjaelp af atomkraft? Kan den i bekraeftende fald, og i betragtning af den politik for afskaffelse af atomenergi, som flere medlemsstater har indfoert, oplyse, om der findes en faellesskabslovgivning, der begraenser overfoerslen af energi, der er fremstillet paa denne maade?

Kan Kommissionen oplyse, hvordan den obligatoriske miljoeindvirkningsundersoegelse er blevet udarbejdet, og om der er taget hensyn til undersoegelserne fra eksperter, som anser det for at vaere meget sundhedsfarligt at opfoere hoejspaendingsnet i beboede omraader?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies (5. juni 1997)

Projektet for sammenkobling af elektricitetsnet mellem Spanien og Marokko findes paa listen over projekter af faelles interesse, som Kommissionen har foreslaaet inden for rammerne af retningslinjerne for de transeuropaeiske energinet, og det er blevet betegnet som et projekt af faelles interessse i Europa-Parlamentets og Raadets beslutning nr. 1254/96/EF af 5. juni 1996 ((EFT L 161 af 29.6.1996. )).

I de fleste europaeiske lande fremstilles der energi i forskellige typer af kraftvaerker (ved anvendelse af varme, vand, braendselsolie, gas, kernekraft, vindenergi osv.), hvis produktion transmitteres gennem et kabelnet. Den energi, som Spanien vil eksportere til Marokko, vil vaere en blanding, som stammer fra forskellige produktionscentre, og hvis indbyrdes vaegtning vil afhaenge af saesonen, braendselspriserne og de produktionstyper, der maatte vaere til raadighed.

Kommissionen oensker at goere opmaerksom paa, at der ikke findes nogen EF-lovgivning, der begraenser overfoerslen af nuklear energi.

Hvad angaar konsekvenserne for miljoeet, er disse blevet analyseret af den nationale myndighed, dvs. »Ministerio de Obras Públicas, Transportes y Medio Ambiante«, og Kommissionen har givet sit samtykke.

Kommissionen oensker ligeledes at praecisere, at ledningerne ikke er foert igennem beboede omraader, og at Tarifa ligger over 1 400 meter fra disse ledninger. Ved saadanne afstande er der kun en ubetydelig sundhedsrisiko fra hoejspaendingskabler baade hvad angaar termiske virkninger (f.eks. chokreaktioner som foelge af elektriske udledninger) og ikke-termiske virkninger (kraeftfremkaldende eller medvirkende hertil, udviklingsmaessige virkninger), hvor nogle undersoegelser, der hverken er blevet bekraeftet eller modsagt af andre undersoegelser, har paavist, at der under visse omstaendigheder er en forbindelse med elektromagnetfelter.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1667/97 af David Bowe (PSE) til Kommissionen (20. maj 1997)

Om: Faellesskabsstrategi for integreret emissionskontrol

Vil Kommissionen arbejde videre med forslaget vedroerende en faellesskabsstrategi for integreret kontrol med emissioner af farlige stoffer fra smaa anlaeg? I benaegtende fald, hvorfor ikke?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (19. juni 1997)

Kommissionens lovgivningsprogram for 1997 naevner udarbejdelse af et forslag til rammedirektiv om integreret bekaempelse af emissioner af farlige stoffer og stoffer med langtidsvirkninger fra mindre anlaeg. Det er imidlertid blevet besluttet, at det ikke for oejeblikket er hensigtsmaessigt at gaa videre med udarbejdelsen af dette forslag af foelgende aarsager:

1. Formaalet med dette initiativ var at indfoere forenklinger og yderligere smidighed i de eksisterende miljoebestemmelser og samtidig at opnaa en mere sammenhaengende og konsekvent metode til bekaempelse af forurening fra de industrianlaeg, der ikke er omfattet af direktiv 96/61/EF ((EFT L 257 af 10.10.1996. )) om integreret forebyggelse og bekaempelse af forurening (IPPC).

Efter omfattende hoeringer organiseret af Kommissionen blev det imidlertid klart, at miljoemaessig kontrol med industrianlaeg, der ikke er omfattet af IPPC-direktivet, og hvoraf en stor del er smaa til mellemstore anlaeg, er et meget kompliceret problem. Navnlig er disse anlaeg af meget forskellig karakter og stoerrelse, og giver de anledning til en lang raekke forskellige miljoeproblemer. Det har vist sig vanskeligt at finde et faelles bestemmelsesgrundlag, som kunne behandle alle de problemer, der er paa spil, paa en passende maade.

2. Hoeringerne viste ogsaa, at problemerne i forbindelse med smaa anlaeg og miljoeet maa klarlaegges yderligere. Der er derfor behov for flere analyser for at finde eventuelt egnede loesninger.

3. Der gaelder allerede en lang raekke forskellige europaeiske og nationale bestemmelser for industrianlaeg, der ikke er omfattet af IPPC-direktivet. Mange af de miljoeproblemer, som disse anlaeg kan foraarsage, behandles i disse bestemmelser. Hoeringerne har gjort det klart, at den paataenkte model til forslaget ikke ville have medfoert de oprindeligt forventede fordele.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1681/97 af John Iversen (PSE) til Kommissionen (7. maj 1997)

Om: AAbenhed over for offentligheden

I avisen »the European« fra den 17-23 april 97 giver kommissionsmedlem fru Bonino udtryk for, at aabenhed ikke kan lade sig goere, hvis Unionen skal kunne tage beslutninger.

Kan Kommissionen pege paa andre steder i Europa, hvor forsamlinger, der vedtager sager af lovgivningsmaessig karakter, har erfaring i, at beslutninger ikke kan tages, fordi der er aabenhed over for offentligheden.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Jacques Santer (13. juni 1997)

I modsaetning til hvad det aerede medlem paastaar, og saaledes som det i oevrigt allerede fremgaar af overskriften paa artiklen i »The European« fra 17.-23. april (»Bonino giver almindelige mennesker mulighed for at deltage i debatten«), har Emma Bonino aldrig givet udtryk for, at aabenhed skulle kunne forhindre, at der kan traeffes beslutninger. Tvaertimod: »har Emma Bonino anklaget europaeiske toppolitikere for ikke at ville imoedekomme kravet om aabenhed fra den brede offentlighed og for fortsat at forhandle hemmeligt« (foerste saetning i artiklen). Kommissionen anser i oevrigt aabenhed for at vaere en af sine topprioriteter.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1008/97 af Pierre Bernard-Reymond (PPE) til Kommissionen (19. marts 1997)

Om: Oprindelsen af produkter, der anvendes som foder i forbindelse med opdraet af fisk

Kan Kommissionen bekraefte, om det er sandt, at der til dags dato (den 20. februar 1997) ikke foreligger bestemmelser om forbud mod anvendelse af foder til fisk, som opdraettes til konsum, der er fremstillet af benmel af den type, som gav anledning til de alvorlige BSE-problemer, da det blev benyttet som foder til kvaeg?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne ved Franz Fischler (30. maj 1997)

Bovin spongiform encephalopati (BSE) anses for at vaere opstaaet ved anvendelse som foder af koed og benmel af kvaeg eller faar, der ikke er behandlet tilstraekkeligt til at inaktivere sygdomsagensen. Sygdommen startede sandsynligvis i begyndelsen af 80'erne.

Der findes ikke noget bevis for, at spongiforme encephalopatier kan overfoeres til fisk. Men det kan dog ikke udelukkes med den nuvaerende viden. Af mangel paa definitive data har Kommissionen anlagt det synspunkt, at et hoejt beskyttelsesniveau er noedvendigt for alle arter, der kan indgaa i foedekaeden. Den vedtog derfor beslutning 94/382/EF af 27. juni 1994, der indeholder mindstebetingelser for fremstilling af koed- og benmel, og som traadte i kraft den 1. januar 1995 ((EFT L 172 af 7.7.1994. )). Denne beslutning er blevet revideret paa baggrund af den seneste viden, og endnu strengere betingelser blev haandhaevet fra den 1. april 1997 ((Beslutning 96/449/EF - EFT L 184 af 24.7.1996. )). Desuden foreslog Kommissionen paa raad fra Den Videnskabelige Veterinaerkomité ogsaa et forbud mod brug af specificeret risikomateriale i foder i hele Faellesskabet. Dette forslag blev dog afvist ved simpelt flertal i Raadet den 17. december 1996. Kommissionen overvejer nu den noedvendige opfoelgning af sagen.

Kommissionen kan derfor erklaere, at der er truffet foranstaltninger siden 1995 for at beskytte alle foderarter, og at foranstaltningerne gradvist er blevet skaerpet i lyset af ny viden. Paa den dato, som det aerede medlem naevner, var kontrollen med fremstillingen forbedret betydeligt i sammenligning med situationen i begyndelsen af 80'erne, hvor BSE-problemet menes opstaaet.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0338/97 af José García-Margallo y Marfil (PPE) til Kommissionen (13. februar 1997)

Om: Den faelles markedsordning for olivenolie - Udgifter til forbrugsstoette i Italien

I Revisionsrettens aarsberetning for regnskabsaaret 1995 oplyses det, at budgettet for 1996 til EUGFL, Garantisektionens udgifter til olivenolie beloeber sig til i alt 1.781 mio ecu. Det konstateres, at dette tal er paa linje med udgifterne mellem 1991 og 1993, men at udgiftsniveauet i 1995 var betydeligt lavere, nemlig blot 812,5 mio ecu.

Af disse udgifter tegnede forbrugsstoetten sig for 268,6 mio og 166,0 mio ecu i henholdsvis 1995 og 1996.

Hvor meget er der i alt ydet i form af forbrugsstoette til olivenolie i Italien?

Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler paa skriftlige forespoergsler E-0320/97, E-0321/97, E-0322/97, E-0323/97, E-0324/97, E-0325/97, E-0326/97, E-0327/97, E-0328/97, E-0329/97, E-0330/97, E-0331/97, E-0332/97, E-0333/97, E-0334/97, E-0335/97, E-0336/97, E-0337/97, E-0338/97, E-0339/97, E-0340/97, E-0341/97, E-0342/97, E-0343/97 og E-0344/97 (6. marts 1997)

De af det aerede medlem oenskede oplysninger om udgifter er anfoert i nedenstaaende tabel. Faellesskabets samlede udgifter under budgetterne for 1995 og 1996 var paa henholdsvis 812,5 og 2007,7 mio. ECU. Forskellen i forhold til de samlede beloeb i tabellen skyldes navnlig betalinger vedroerende salgsfremmende foranstaltninger for olivenolie. Beloebet i budgettet for 1995 ligger meget langt under beloebet for 1996 (og 1994) som foelge af den beslutning, der blev truffet ved vedtagelsen af prispakken for 1994/95 om at udskyde betalingsdatoen. Budgettet for 1995 omfattede ikke betalinger for produktionsaaret 1994/95, men kun resterende betalinger for produktionsaaret 1993/94.

(i mio. ECU)

>TABLE>
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0921/97 af Ian White (PSE) til Raadet (11. marts 1997)

Om: Procedure for uopsaettelig behandling af retsakter i Raadet

I sit svar paa skriftlig forespoergsel E-2153/96 ((EFT C 72 af 7.3.1997, s. 16. )) paapegede Raadet, at det ikke kan traeffe afgoerelse under foerstebehandlingen, foer det har indhentet Europa-Parlamentets udtalelse, (og at dette er grunden til, at Raadet i henhold til Parlamentets forretningsorden kan anmode Parlamentet om at afgive hasteudtalelse).

Burde der ikke, eftersom Parlamentet heller ikke kan traeffe afgoerelse under andenbehandlingen, foer Raadet har afsluttet sin foerstebehandling, foreligge en lignende bestemmelse, som giver Parlamentet mulighed for at anmode Raadet om at traeffe hasteafgoerelse?

Svar (14. juli 1997)

Formaalet med Europa-Parlamentets andenbehandling er at give det mulighed for at tage stilling til Raadets faelles holdning. EF-traktaten giver hertil Europa-Parlamentet en frist, som foerst loeber fra det tidspunkt, hvor Raadet har meddelt denne holdning. Traktaten fastsaetter derimod ingen frist for de to institutioners foerstebehandling.

Som det hed i svaret paa forespoergsel nr. E-2153/96, er der dog intet til hinder for, at Europa-Parlamentet, naar det afgiver udtalelse, kan anmode Raadet om at traeffe afgoerelse eller fastlaegge sin faelles holdning saa hurtigt som muligt.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0592/97 af Luisa Todini (UPE), Claudio Azzolini (UPE), Guido Podestà (UPE), Roberto Mezzaroma (UPE), Alessandro Fontana (PPE) og Alessandro Danesin (UPE) til Kommissionen (25. februar 1997)

Om: Langsommlige procedurer ved anvendelse af Lomé IV-konvention.

I henhold til Lomé IV-konventionen er det i anden etape af finansprotokollen fastsat, at den Europaeiske Udviklingsfond (EUF) skal fremskynde og ivaerksaette flere interventioner, hvilket klart goer procedurerne for de projekter, hvor GD VIII og de stoetteberettigede lande har faelles befoejelser, mere tunge.

De mulige retsspoergsmaal, der foelger ivaerksaettelsen af saadanne projekter, bliver ofte komplekse, ogsaa fordi krisesituationerne i nogle omraader, isaer i Afrika, medfoerer uforudsete vanskeligheder og giver anledning til »forbehold« eller »tvistemaalsprocedurer«. Alt dette vanskeliggoer yderligere den juridiske tjeneste, der blandt andet skal traeffe afgoerelse om voldgift og som, uafhaengigt af kontorernes vilje, kan foraarsage forsinkelser, der gaar ud over de klagende virksomheder og en effektiv administration af EUF.

Er Europa-Kommissionen, og navnlig den ansvarlige kommissaer for Lomé IV-konventionen, indstillet paa hurtigt og effektivt at gribe ind for at mindske varigheden af procedurerne som beskrevet ovenfor og goere dem mere gennemskuelige ved at undgaa at saette virksomhederne i en svaer situation? Hvad har Kommissionen under alle omstaendigheder i sinde at goere? Har den til hensigt at oege personalet i den ovennaevnte juridiske tjeneste?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af João de Deus Pinheiro (25. april 1997)

Kommissionen kan bekraefte, at krisesituationerne i en raekke lande i Afrika har givet anledning til komplekse juridiske spoergsmaal vedroerende blandt andet overvaagning af indgaaede kontrakter om ivaerksaettelse af projekter og programmer, hvilket har medfoert ekstra meget arbejde. Dette arbejde er kommet oven i de bestraebelser, som Kommissionen har gjort inden for udviklingssamarbejde for at forbedre forvaltningen af midlerne. Disse bestraebelser indebaerer noedvendigvis en mere intensiv juridisk overvaagning. Resultaterne af bestraebelserne paa at skabe stoerre aabenhed og effektivitet blev for nylig godkendt af Parlamentet, og Kommissionen agter at fortsaette i denne retning.

Med de nuvaerende budgetstramninger er Kommissionens personalebehov stoerre end de til raadighed staaende midler.

Det maa saaledes konstateres, at opgaverne paa udviklingsomraadet er oeget maerkbart, medens personaleressourcerne samtidigt er blevet reduceret.

Kommissionen er for oejeblikket i gang med at undersoege, hvordan dette strukturproblem kan loeses. Indtil da er den eneste mulighed for at styrke visse enheder, hvor arbejdsbyrden er oeget vaesentligt, at flytte om paa det eksisterende personale inden for generaldirektoratet for udvikling. Saaledes er det blevet besluttet at overfoere en del af personalet for at styrke kontoret for juridiske spoergsmaal.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1219/97 af Caroline Jackson (PPE) til Kommissionen (7. april 1997)

Om: Graevlinge og kvaegtuberkulose

Kan Kommissionen anfoere, hvorvidt der i de seneste ti aar har vaeret en stigning i forekomsten af kvaegtuberkulose?

I hvilke medlemsstater er dette i bekraeftende fald tilfaeldet?

Har Kommissionen planer om at yde stoette til forskning i den eventuelle sammenhaeng mellem graevlinge og kvaegtuberkulose og midlerne til afhjaelpning af dette problem?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (30. april 1997)

Den samlede forekomst af kvaegtuberkulose er faldet i Faellesskabet i de sidste ti aar.

I den sydvestlige del af England har der vaeret en mindre stigning i antallet af bekraeftede reagenter (inficerede dyr) i de senere aar. Forekomsten er steget fra 0,105% i 1989 (ca. 600 dyr) til 0,329% i 1994 (1414 dyr), men denne stigning er sket fra et meget lavt udgangsniveau.

Finansiering af forskningsprojekter vedroerende kvaegtuberkulose er en prioritet. Der er ikke blevet indgivet noget forskningsprojekt vedroerende den mulige forbindelse mellem graevlinge og kvaegtuberkulose og midlerne til afhjaelpning af dette problem.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1139/97 af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen (24. marts 1997)

Om: Plan til grundforbedring af forurenede omraader

Faellesskabspolitikken vedroerende forvaltning af byaffald, af omraader anvendt til lossepladser, af lukkede fabrikker og af steder, der har vaeret ramt af industrielle ulykker, omfatter blandt de fastsatte ledsageforanstaltninger ogsaa foranstaltninger til grundforbedring af forurenede omraader.

Saa langt tilbage som i 1988 paalagde Regionen Lombardia en raekke virksomheder at foretage formaalsbestemte undersoegelser, som skulle danne grundlag for udarbejdelsen af en plan for grundforbedringer. Undersoegelserne afsloerede, at der var tale om 2.120 forskellige potentielt forurenede omraader og foreslog bevillinger til et samlet beloeb af 120 mia. Det fremgaar imidlertid af grundige undersoegelser, som stoettes af en detaljeret klage til de kompetente myndigheder, at der kun er anvendt 70 mia, hvilket er over 50 mia mindre end det oprindeligt afsatte beloeb.

Vil Kommissionen udstede et direktiv, der afgraenser de potentielt forurenede omraader, for hvilke grundforbedringen skal ske straks, og de omraader, for hvilke grundforbedringen skal prioriteres, og som indeholder bestemmelser vedroerende regnskabskontrollen med de afsatte midler og vedroerende den finansielle stoette, der skal ydes til udarbejdelsen af formaalsbestemte undersoegelsesrapporter indeholdende forslag til en grundforbedringsplan?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (6. maj 1997)

Kommissionen er udmaerket klar over, at der rent faktisk findes en lang raekke forurenede lokaliteter i Faellesskabet. Flere forskellige medlemsstater har allerede ivaerksat strategier og handlingsprogrammer med henblik paa at faa loest dette problem.

I sin meddelelse om revision af Faellesskabets strategi for affaldshaandtering ((KOM(96) 399 endelig udg. )) meddelte Kommissionen (i afsnit 56):

»- - - - Kommissionen mener, at lokalisering og genopretning af saadanne kontaminerede omraader foerst og fremmest paahviler medlemsstaterne, som ogsaa skal overveje, hvorvidt »forureneren betaler princippet« skal anvendes i disse tilfaelde. Der boer i fremtiden udveksles erfaringer, knowhow og oprensningsteknologier mellem medlemsstaterne. Dette problem ventes at vaere af saerlig stort omfang i Central- og OEsteuropa«.

Derfor skoennes udarbejdelse af et forslag til direktiv om forurenede omraader ikke at vaere blandt Kommissionens hoejtprioriterede opgaver.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1278/97 af Lis Jensen (I-EDN) til Kommissionen (7. april 1997)

Om: Synskrav til chauffoerer (direktiv 91/439/EOEF)

Den 1. juli 1996 traadte direktiv 91/439/EOEF ((EFT L 237 af 24.8.1991, s. 1. )) i kraft og medfoerte skaerpede krav til visse erhvervskoerekort-indehaveres syn. I Danmark er kravene aendret fra henholdsvis minimum 0,5 og minimum 0,25 til henholdsvis minimum 0,8 og minimum 0,5.

1. Hvad er baggrunden for denne skaerpelse?

2. Er der mulighed for at lave overgangsordninger eller at dispensere fra dette direktiv, f.eks. paa baggrund af sag-til-sag vurderinger foretaget af synseksperter?

3. Er der medlemslande, der har givet dispensation fra direktivet?

4. Hvilke overvejelser har Kommissionen gjort sig omkring de sociale og trafiksikkerhedsmaessige konsekvenser af at fratage erfarne chauffoerer erhvervskoerekortet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock (26. maj 1997)

1. Bilag III til direktiv 91/439/EOEF fastsaetter mindstekrav til fysisk og psykisk egnethed til at foere motorkoeretoej. Formaalet med disse krav er at fastsaette et minimumsniveau af hensyn til faerdselssikkerheden og styrke gensidig anerkendelse af koerekort inden for EU. Kravene til synsstyrke for gruppe 2-foerere af koeretoejer i kategori C og D (f.eks. lastbiler og busser) fremgaar af bilagets punkt 6.3. Disse krav blev fastlagt sammen med de nationale myndigheder og godkendt af samtlige medlemsstater i 1991, da direktivet blev vedtaget.

Ved direktivets gennemfoerelse i 1996 anmodede adskillige medlemsstater Kommissionen om at tage vaerdierne for synskorrektion med briller op til fornyet behandling paa grundlag af udviklingen i den optiske industri. Efter et moede med nationale eksperter fandt Kommissionen, at udviklingen i laegevidenskaben gjorde det berettiget at foretage en aendring paa grundlag af artikel 7, stk. 3, i direktiv 91/439/EOEF.

Derfor vedtog Kommissionen den 10. juli 1996 en beslutning ((EFT L 175 af 13.7.1996. )), der haevede vaerdien paa plus eller minus 4 dioptrier til plus eller minus 8 dioptrier for korrektion med briller hos gruppe 2-foerere. Under genbehandlingen tog man ikke spoergsmaalet om synsstyrken op (0,8 og 0,5).

2. Ifoelge direktivet skal alle foerere opfylde minimumskravene i bilag III. Der er ikke fastsat overgangsperioder eller dispensationer fra minimumskravene. Dog har medlemsstaterne lov til at fastsaette strengere krav.

3. Nej.

4. Kommissionens forslag ((EFT C 48 af 27.2.1989. )) indeholdt en bestemmelse om, at medlemsstaterne skulle have mulighed for at forny koerekort paa de betingelser i form af laegelige krav, der gjaldt ved foersteudstedelsen af koerekortet, men denne undtagelse blev ikke taget med, da Raadet vedtog direktivet.