SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1191/00

af Timothy Kirkhope (PPE-DE) til Kommissionen

(10. april 2000)

Om: The Beer Tie

Henved 700 sager er blevet anlagt mod Inntrepreneur Pub Company vedrørende gyldigheden af den forpligtelse, selskabet pålægger sine forpagtere af beværtninger til at købe øl fra en leverandør, som de vælger (the beer tie). Mange forpagtere mener, at denne beer tie krænker EU-konkurrencereglerne (EF-traktatens artikel 81 (tidl. artikel 85)).

En sag, Crehan mod Courage, blev henvist til EF-Domstolen af Appelretten i Det Forenede Kongerige, men i forbindelse med to andre sager nægtede det britiske Overhus appeltilladelse.

Vil Kommissionen oplyse, om der findes bestemmelser i artikel 234 (tidl. artikel 177) i EF-traktaten, som gør det muligt at indbringe en sag, der er rejst ved en national domstol, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres, for EF-Domstolen?

Svar afgivet af Romano Prodi på Kommissionens vegne

(23. maj 2000)

Kommissionen skal først og fremmest understrege, at EF-traktatens artikel 234 (tidligere artikel 177) giver EF-Domstolen kompetence til at afgøre præjudicielle spørgsmål om gyldigheden og fortolkningen af fællesskabsretten og af retsakter udstedt af Fællesskabets institutioner. I stk. 2 i artikel 234 fastslås det, at kun de nationale retter kan anmode EF-Domstolen om at afgøre et spørgsmål. Parterne i den sag, der er indbragt for en national domstol, kan ikke selv anmode EF-Domstolen om at afgøre spørgsmålet, således som det kunne fremgå af det ærede medlems spørgsmål, men må overbevise den nationale domstol om behovet for at få spørgsmålet afgjort af EF-Domstolen. Når den nationale domstol er en ret i sidste instans, hvis afgørelser ikke kan appelleres, er retten ifølge artikel 234 pligtig til at indbringe sagen for Domstolen.

Det følger af artikel 234, at kun en national ret, der stadig behandler en given sag, kan henvise et spørgsmål til EF-Domstolen. Når den nationale ret ikke længere behandler en sag, f.eks. når sagen er afgjort, eller når en ret i sidste instans har afgjort sagen endeligt, har EF-Domstolen ikke kompetence til at afgøre sagen, og parterne kan ikke henvise sagen til den.

Ifølge engelsk lov kan der ikke uden videre appelleres til House of Lords, der er sidsteinstansretten i Det Forenede Kongerige. Ifølge afsnit 1 i Administration of Justice (Appeals) Act 1934(1) kan der kun appelleres til House of Lords, hvis der forinden er opnået tilladelse fra appelretten eller House of Lords. I praksis kan der derfor opstå den situation, at både appelretten og House of Lords afviser at give appeltilladelse. Appelrettens afgørelse, for hvilken der søges om appeltilladelse, bliver derfor endelig, og parterne kan ikke prøve den omhandlede sag ved andre retter. Som det ærede medlem måske ved, gælder den samme situation i Finland(2).

Kommissionen har modtaget en række klager, hvori det hævdes, at afsnit 1 i Administration of Justice (Appeals) Act 1934 er i modstrid med traktatens artikel 234. Alle hidtil indkomne klager vedrører ølbinding. De er i øjeblikket ved at blive undersøgt.

(1) 24 & 25 Geo 5 c 40.

(2) Den sekstende beretning om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten 1998 (EFT C 354 af 7.12.1999, s. 1-185).