SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0098/98 af Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) til Kommissionen (30. januar 1998)

Om: Udstedelse af salgstilladelser for veterinaermedicin under hensyntagen ikke blot til levnedsmiddelhygiejne, men ogsaa til dyrebeskyttelse og dyrevelfaerd

EU er i faerd med at forny sin ordning for udstedelse af salgstilladelser for veterinaermedicin. Der er imidlertid fare for, at behovet for at fremme den veterinaere beskyttelse af dyr og dyrenes velfaerd tilsidesaettes i forbrugerbeskyttelsens navn. Dette er i fuldstaendig modstrid med hensynet til dyrebeskyttelse og med den indsats til fordel for dyrenes generelle velfaerd, som samfundet finder stadig vigtigere. Ifoelge laegeetikkken kan man ikke afvise at begraense dyrenes smerter og lidelser.

Det er noedvendigt at finde frem til en fornuftig loesning, der forener den praktiske anvendelse af medicin med kontrollen med medicinrester. Der kan f.eks. taenkes foelgende muligheder:

1. Baade selskabsdyr og de saakaldte non-food-dyr generelt kan behandles med alle laegemidler, herunder ogsaa de, der er registreret til anvendelse for mennesker, uden begraensninger. Dyrlaegens uddannelse og erhvervskvalifikationer skal sikre, at medicinen anvendes paa den for dyret bedste og sikreste maade.

2. Produktionsdyr, der holdes af andre grunde end til fremstilling af levnedsmidler (heste), kan, naar laegevidenskabelige grunde taler herfor, behandles med godkendte laegemidler under forudsaetning af, at der foeres bog over den medicin, der gives dyrene, og dyrenes placering, og af at dyrene maerkes tydeligt som fastsat i EU-direktiverne. Dyrene slagtes efter den fastsatte karenstid. Koedet kasseres, hvis slagtningen finder sted, inden karenstiden er ovre.

3. Produktionsdyr, der holdes med henblik paa produktion af koed, maelk, aeg eller andre levnedsmidler, maa kun behandles med laegemidler, der er godkendt til den paagaeldende dyreart. Ved godkendelsen laegges der ikke kun vaegt paa levnedsmiddelhygiejne, men ogsaa paa laegevidenskabeligt dokumenterede faktorer hvad angaar hensyntagen til og fremme af dyrenes velfaerd. Kontrollen skal lettes gennem bestemmelser om maerkning og identificering af dyrene.

Hvorledes vil Kommissionen i forbindelse med aendringen af ordningen for udstedelse af salgstilladelserne for veterinaermedicin tage hoejde for de laegevidenskabeligt dokumenterede faktorer, der har betydning for beskyttelsen af dyr og dyrenes velfaerd?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann (6. marts 1998)

Der skete en gennemgribende reform af ordningen for opnaaelse af markedsfoeringstilladelser for veteriaermedicin, da Raadets forordning (EOEF) nr. 2309/93 af 22. juli 1993 om fastlaeggelse af faellesskabsprocedurer for godkendelse og overvaagning af human- og veterinaermedicinske laegemidler og om oprettelse af et europaeisk agentur for laegemiddelvurdering ((EFT L 214 af 24.8.1993. )) traadte i kraft 1. januar 1995. Efter udloebbet af fristen for implementationen af Raadets direktiv 93/40/EOEF af 14. juni 1993 om aendring af direktiv 81/851/EOEF og 81/852/EOEF om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om veterinaerlaegemidler1 1. januar 1995 og 1. januar 1998 aendredes procedurerne for opnaaelse af markedsfoeringstilladelser til medicinske produkter sig drastisk. Der er ikke overvejet yderligere reformer i den naermeste fremtid.

Der er dog allerede indlagt en vis fleksibilitet i de eksisterende bestemmelser for at beskytte forbrugere og dyr. For eksempel fastsaettes det i artikel 4 i Raadets direktiv 81/851/EOEF af 28. september 1981 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om veterinaermedicinske praeparater ((EFT L 317 af 6.11.1981, som aendret ved Raadets direktiver 90/676/EOEF - EFT L 373 af 31.12.1990 og 93/40/EOEF. )), at hvis der ikke findes et godkendt praeparat til behandling af en sygdom, maa medlemsstaterne undtagelsesvis, isaer for at undgaa unoedige smerter for dyret, give tilladelse til at en dyrlaege anvender et andet praeparat. Dyrlaegen har det direkte ansvar for brugen af dette praeparat paa et enkelt eller flere dyr eller paa en saerlig bedrift. Praeparatet skal enten vaere godkendt i medlemsstaten til brug for en anden dyreart eller sygdom, eller, hvis en saadan godkendelse ikke foreligger, til brug for mennesker. Hvis der ikke er et godkendt praeparat til raadighed, kan et veterinaermedicinsk praeparat fremstilles paa bestilling efter en veterinaer recept af en person, der har tilladelse til dette under national lovgivning. Hvad angaar produktionsdyr, skal en udvidet ventetid overholdes for at sikre, at koed og produkter fra behandlede dyr ikke indeholder koncentrationer, der kan vaere sundhedsskadelige for forbrugerne.