SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2234/02

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(23. juli 2002)

Om: Afvisning af studiefinansiering til grænsearbejdere

Hvad angår studiefinansiering for børn af grænsearbejdere er allerede en hel række problemer blevet løst. Der findes imidlertid endnu nogle problemer, der bør løses på en bedre måde.

1. Kan Kommissionen oplyse, om Nederlandene kan standse studiefinansieringen for et barn af en i Nederlandene arbejdende belgisk (eller tysk) grænsearbejder, hvis grænsearbejderen som følge af arbejdsuegnethed/invaliditet er nødt til at opsige sit arbejdsforhold eller ufrivilligt bliver afskediget?

2. Kan Kommissionen oplyse, om Nederlandene kan nægte et i Nederlandene boende familiemedlem, hvis familie alle er i besiddelse af det belgiske (eller tyske) statsborgerskab, og hvor faderen arbejder som grænsearbejder i Belgien (eller Tyskland) studiefinansiering for de i Nederlandene studerende børn, fordi disse ikke har nederlandsk statsborgerskab?

3. Kan Kommissionen oplyse, hvorfor nederlandske studerendes ret til under bibeholdelse af nederlandsk studiefinansiering at læse i nabolandene (med undtagelse af Wallonien), begrænses til højere uddannelse og ikke gælder for videregående erhvervsuddannelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. september 2002)

1. Det ærede medlem vil gerne vide, hvorvidt Kommissionen finder det i overensstemmelse med fællesskabsretten, når Nederlandene suspenderer retten til studiefinansiering for et barn af en grænsearbejder, i det øjeblik denne mister sit arbejde på grund af invaliditet eller arbejdsløshed. I den forbindelse minder Kommissionen om retspraksis i sagen Meeussen (C-223/97)(1), ifølge hvilken et barn af en grænsearbejder kan påberåbe sig artikel 7, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1612/68(2) for at opnå finansiering af sine studier på samme vilkår som børn af statsborgere fra den stat, hvori arbejdet udføres. For så vidt angår børn af arbejdstagere, som har mistet deres arbejde på grund af invaliditet eller arbejdsløshed, har Domstolen dog fastlagt, at tidligere grænsearbejdere, som ikke længere har et

arbejdsforhold, ikke kan erhverve nye rettigheder, idet de ikke længere har nogen forbindelse til deres tidligere erhvervsaktivitet (jf. dom i Leclere (C-43/99) punkt 59)(3). Imidlertid kan det udledes af denne retspraksis, at allerede erhvervede rettigheder for grænsearbejdere eller børn af grænsearbejdere skal opretholdes.

2. Det tilfælde, som er genstand for det andet spørgsmål, handler om familier af belgisk (eller tysk) nationalitet, som bor i Nederlandene, men hvis fader er beskæftiget som grænsearbejder i Belgien eller Tyskland. I det tilfælde kan barnet ikke over for Nederlandene påberåbe sig artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1612/68, idet ingen af dets forældre arbejder i Nederlandene. Imidlertid drejer det sig tydeligvis om familier, som er unionsborgere, og som har gjort brug af den ret, som de sikres i kraft af EF-traktaten, til at tage ophold i en anden medlemsstat end den, de er statsborgere i (EF-traktatens artikel 18). Derfor kan disse familiemedlemmer påberåbe sig princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i artikel 12 i EF-traktaten og blive omfattet af hele fællesskabsrettens anvendelsesområde (jf. især dommene Grzelczyk (C-184/99)(4) og D'Hoop (C-224/98)(5)). Det fremgår af svaret på det første spørgsmål, at retten til at opnå finansiering af studier i Nederlandene falder inden for fællesskabsrettens anvendelsesområde. Børn i de berørte familier har således ret til at opnå finansiering af deres studier på de vilkår, som gælder for børn af nederlandske statsborgere, som er i samme situation.

3. Kommissionen kender ikke grunden til, at nederlandske studerendes ret til at studere i nabolandene, samtidig med at de modtager støtte fra den nederlandske studiefinansieringsordning, er begrænset til højere uddannelse og ikke gælder for videregående erhvervsuddannelse. I den forbindelse minder Kommissionen om, at det påhviler medlemsstaterne selv at træffe afgørelse om erhvervelse og opretholdelse af rettigheder og ydelser som f.eks. finansiering af studier i det omfang disse betingelser overholder fællesskabsretten, herunder især princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af nationalitet. Dette princip synes ikke at være blevet overtrådt i det tilfælde, som nævnes i det tredje spørgsmål.

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at dens tjenestegrene har henvendt sig til de nederlandske myndigheder for at udbede sig deres syn på, hvorvidt de i spørgsmål 1 og 2 beskrevne tilfælde ikke indebærer forskelsbehandling på grund af nationalitet, hvilket ville være i modstrid med fællesskabsretten. Kommissionen vil holde det ærede medlem informeret om resultatet af denne forespørgsel.

(1) Dom af 8. juni 1999, Sml. 1999, I-3289.

(2) Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, EFT L 257 af 19.10.1968.

(3) Dom af 31. maj 2001, Sml. 2001, I-4265.

(4) Dom af 20. september 2001, Sml. 2001, side I-6193.

(5) Dom af 11. juli 2002, endnu ikke offentliggjort.