SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2793/02

af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen

(4. oktober 2002)

Om: Konkurrence inden for sektoren for kommerciel luftfart

Kommissionen har lige godkendt en række aftaler om samarbejde mellem luftfartsselskaber. Aftalerne går ofte ud på code-sharing, dvs. tilrettelæggelse af fælles afgange, der sælges af to forskellige selskaber, som i den forbindelse anvender deres respektive flynumre. Selv om kunden har købt sin billet hos selskab A, kommer han til at flyve med selskab B, der måske ikke tilbyder den service, der reklameres med hos selskab A. Code-sharing medfører ikke kun ofte fejlagtige reklamer, men begrænser rent faktisk konkurrencen mellem luftfartsselskaber, navnlig når det drejer sig om lufthavne med få afgange.

Hvordan agter Kommissionen at reagere på denne udvikling, der på sigt kunne komme til at begrænse enhver form for konkurrence mellem luftfartsselskaber, der organiserer sig i alliances, hvilket er den direkte vej til en oligopolsituation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(12. november 2002)

Mange internationale luftfartsselskaber har i stigende omfang anvendt fælles rutenummer og andre tilsvarende former for samarbejde (f.eks. alliancer) for at tilpasse sig til nye udfordringer, såsom liberalisering og globalisering af luftfarten. Den anvendte praksis med fælles rutenummer, hvorved et luftfartsselskab tillader et andet at sætte sit flynummer på en rute, eller hvorved to luftfartsselskaber er fælles om samme flynummer på en rute, kan antage forskellige former og indebære samarbejde af forskelligt omfang.

Kommissionen erkender, at aftaler om fælles rutenummer kan indebære betydelige fordele for passagererne, især forretningsrejsende, der ønsker ukomplicerede globale forbindelser, og interlining-passagerer, der generelt oplever et prisfald som følge af et sådant samarbejde. Ofte kan aftaler om fælles rutenummer også være til fordel for passagerer, der flyver til og fra mindre travle lufthavne, da kapaciteten og frekvensen i forbindelse med sådanne ruter ville være langt mere begrænset, hvis ikke der forelå sådanne aftaler. Aftalerne kan dog mindske konkurrencen ved at skabe koncentration på markedet.

Restriktive aftaler mellem konkurrenter kan også tillades i henhold til Fællesskabets konkurrenceregler, hvis parterne kan påvise, at de negative virkninger for konkurrencen opvejes af de fordele, som aftalen indebærer. Dette er mest sandsynligt i de tilfælde, hvor aftalerne medfører en betydelig udvidelse af nettene, og hvor aftaleparterne ikke eller kun i begrænset omfang har ruter, der overlapper hinanden. Desuden skal det påvises, at forbrugerne opnår en andel af disse fordele, at fordelene ikke kan opnås ved mindre restriktive alternativer, og at konkurrencen ikke udelukkes. Om nødvendigt må der indføres passende foranstaltninger for at sikre en fortsat konkurrence. Aftaler om fælles rutenummer skal derfor vurderes fra sag til sag med en afvejning af de positive og negative virkninger for konkurrencen.

Kommissionen har derfor altid afvejet fordele og ulemper ved alliancer og andre former for samarbejde, såsom fælles rutenummer. Selv om Kommissionen erkender, at sådanne aftaler kan indebære fordele, har den kun godkendt dem, når der er fundet løsninger på konkurrencemæssige problemer.

Hvad angår de oplysninger, der skal gives passagerne om flyvninger med fælles rutenummer, skal det erindres, at luftfartsselskabernes frivillige tilsagn om passagertrafikkens kvalitet indebærer, at forbrugerne får fyldestgørende oplysninger på bestillingstidspunktet (artikel 13 i tilsagnet, der har været i kraft siden februar 2002).