DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/257

(2004/C 70 E/278)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3337/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(12. november 2003)

Om: Retslig beskyttelse af undervandsaktiviteter

Den europæiske dykkerteknologikomite, European Diving Tecnology Committee (EDTC), har længe arbejdet på at udbrede kompetencestandarder for erhvervsmæssig dykning (Certificate Commercial Diving) for at forenkle de gældende nationale bestemmelser i EU's medlemsstater. På nuværende tidspunkt er det kun de nordeuropæiske lande, der har regler for undervandsaktiviteter i forbindelse med tjenesteydelser for olieindustrien, men disse lande mangler ikke desto mindre regler for rekreativ dykning og turistdykning, selv om denne sektor oplever betydelig økonomisk fremgang og er i kraftig ekspansion. Rent faktisk eksisterer der ikke på nuværende tidspunkt et retsgrundlag, som samordner bestemmelserne på dette område i hele EU. EDTC udarbejdede allerede i 1994 et dokument kaldet Goalsetting Principles for Harmonised Diving Standards in Europe med støtte fra Kommissionens Generaldirektorat for Erhvervspolitik, der skulle forbedre de europæiske bestemmelser inden for erhvervsmæssig dykning.

Undervandsaktiviteter indgår imidlertid ikke i forslaget til direktiv KOM(2002) 119 (1), om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer.

Alligevel var en af de vigtigste målsætninger på Det Europæiske Råd i Stockholm i marts 2001 at sikre et mere fleksibelt arbejdsmarked ved at fremme arbejdskraftens mobilitet og vedtage de fornødne retsinstrumenter samt ved at nedbryde unødvendige barrierer for anerkendelse af kvalifikationer.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

1. Mener Kommissionen ikke, at den manglende harmonisering af undervandsaktivitetssektoren krænker princippet om fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser?

2. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at samordne de gældende lovgivninger som foreskrevet i EF-traktatens artikel 40, 47 og 55?

3. Hvordan vurderer Kommissionen situationen generelt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(12. december 2003)

Fri bevægelighed for arbejdstagere, fri etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser er grundlæggende principper i EF-traktaten. Der er for at gennemføre disse friheder på EU-plan vedtaget flere retsakter om anerkendelse af eksamensbeviser på grundlag af EF-traktatens artikel 47.

Hovedmålet med de bestemmelser, der er blevet vedtaget på EU-plan, er at fastlægge betingelserne for anerkendelse af kvalifikationer inden for de lovregulerede erhverv. Som hovedregel er det op til den enkelte medlemsstat at afgøre, om en erhvervsaktivitet skal være underlagt lovregulering eller ej.

Hvad angår erhvervsmæssig dykning, har de fleste medlemsstater i henhold til de oplysninger, som Kommissionen råder over, ingen lovregulering af dette erhverv, og der findes ingen koordinering af uddannelsen i denne sektor på EU-plan.

Hvis en person ønsker anerkendelse af et eksamensbevis med henblik på at udøve et lovreguleret erhverv inden for erhvervsmæssig dykning i en anden medlemsstat end den, hvor han/hun har opnået sin erhvervsmæssige kvalifikation, kan et af følgende to direktiver dog finde anvendelse, afhængigt af det uddannelsesniveau, eksamensbeviset attesterer: Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (2) (studentereksamen eller tilsvarende + tre år) eller Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser (3), der dækker eksamensbeviser, certifikater og andre erhvervsuddannelsesbeviser på et lavere niveau end dem, der er omfattet af direktiv 89/48/EØF (generel ordning).

Takket være disse direktiver har EU-borgerne ret til at udøve et specifikt lovreguleret erhverv i enhver anden medlemsstat på samme vilkår som indehavere af et eksamensbevis fra den pågældende medlemsstat. Hvis der imidlertid er væsentlige forskelle mellem ansøgerens kvalifikationer og erfaring og værtslandets krav, kan værtslandet kræve, at ansøgeren har relevant erhvervserfaring, eller at han/hun underkastes en udligningsforanstaltning i form af en egnethedsprøve eller en prøvetid. Navnlig gør det sig gældende, at når det pågældende erhverv er lovreguleret i værtslandet, men ikke i den medlemsstat, hvorfra ansøgeren kommer, kan værtslandet ikke nægte at give ansøgeren tilladelse til at udøve erhvervet på samme vilkår, som gælder for værtslandets egne statsborgere, hvis denne har udøvet det pågældende erhverv i en anden medlemsstat i tilstrækkelig lang tid. Værtslandet kan dog under alle omstændigheder også kræve, at ansøgeren underkastes en udligningsforanstaltning, hvis der på trods af prøvetiden konstateres væsentlige forskelle mellem personens kvalifikationer og lokale kvalifikationskrav (jf. direktiv 89/48/EØF, artikel 3, litra b), og artikel 4, stk. 1, litra b), og direktiv 92/51/EØF, artikel 3, litra b), og artikel 4, stk. 1, litra b)).

Det forslag til direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (4), som for nærværende er til førstebehandling i Europa-Parlamentet, konsoliderer den eksisterende ordning, som har til formål at sikre anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, og forenkler og tydeliggør denne. I den sammenhæng giver forslagets artikel 15 faglige sammenslutninger mulighed for at skabe platforme inden for erhvervsmæssige kvalifikationer, som har til formål at lette anerkendelsesproceduren ved hjælp af kvalifikations-standarder. Når Kommissionen har truffet afgørelse om en sådan platform, vil personer, som lever op til den pågældende standard, have ret til at blive fritaget for udligningsforanstaltninger.

Denne ordning, som også kunne finde anvendelse på erhvervsmæssig dykning, er derfor meget fleksibel og synes at være særligt velegnet i situationer, hvor det pågældende erhverv ikke er lovreguleret i alle medlemsstater.

(1) EFT C 181 E af 30.7.2002, s. 183.

(2) EFT L 19 af 24.1.1989.

(3) EFT L 209 af 24.7.1992.

(4) EFT C 181 af 30.7.2002.