SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1758/01

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(15. juni 2001)

Om: Forskelsbehandling ved ansættelse i den offentlige sektor

Den portugisiske regering har offentliggjort lovdekret nr. 444/99 af 3. november 1999 om godkendelse af vedtægten for ansatte i handelsministeriets eksterne afdelinger (ambassader og konsulater).

I henhold til vedtægten kan de ansatte i de pågældende tjenester vælge at blive ansat i den offentlige sektor i Portugal. Imidlertid er arbejdstagere, som ikke har portugisisk statsborgerskab, udelukket fra denne mulighed, uanset om de er borgere i en EU-medlemsstat, og dette fører til forskelsbehandling.

Kommissionen bedes derfor svare på, om den ikke anser denne situation for at være i strid med Domstolens retspraksis og med unionstraktaten, især artikel 13.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. juli 2001)

I henhold til EF-traktatens artikel 39 (tidl. artikel 48) sikres Fællesskabets borgere ret til fri bevægelighed inden for EU. Bestemmelserne i denne artikel gælder ikke for ansættelser i den offentlige administration, jf. EF-traktatens artikel 39, stk. 4. EF-Domstolen har imidlertid tolket dette forbehold meget snævert. Domstolen har gennem sin retspraksis præciseret, at medlemsstaterne kun har ret til at reservere stillinger i den offentlige administration til deres egne statsborgere, såfremt de er direkte relateret til de specifikke aktiviteter i den offentlige administration, nemlig stillinger, der medfører udøvelse af offentlig myndighed og ansvar for varetagelsen af medlemsstatens almene interesser, herunder offentlige organers eller lokale myndigheders almene interesser. I henhold til Kommissionens aktion vedrørende anvendelsen af EF-traktatens artikel 48, stk. 4 (nu artikel 39, stk. 4)(1) kan ansatte tilknyttet diplomatiske repræsentationer falde ind under dette forbehold.

Medlemsstaternes myndigheder (herunder domstolene) skal i hvert enkelt tilfælde, og under EF-Domstolens kontrol, træffe beslutning om, hvorvidt kriterierne for anvendelse af artikel 39, stk. 4, reelt er opfyldt; dette skal ske ud fra en vurdering af de specifikke arbejdsopgaver og ansvarsområder for den pågældende stilling.

Såfremt de portugisiske myndigheder beslutter, at en specifik stilling i det diplomatiske korps ikke opfylder kriterierne i artikel 39, stk. 4, og derfor tillader at denne stilling besættes med EU-statsborgere, som har udøvet deres ret til fri bevægelighed, kan de ikke nægte disse ret til at vælge status som national tjenestemand. Sker dette, vil det blive betragtet som en i nationalitet begrundet forskelsbehandling, for så vidt angår beskæftigelse, aflønning og øvrige arbejdsvilkår, hvilket ikke er tilladt i henhold til EF-traktatens artikel 39, stk. 2, samt artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet(2). Domstolen har afgjort, at EF-traktatens artikel 39, stk. 4, ikke kan begrunde forskelsbehandling af arbejdstagere, for så vidt angår aflønning eller andre beskæftigelsesvilkår, når først de har fået adgang til den offentlige administration (se Domstolens dom af 12. februar 1974 i sag 152/73 (Giovanni Maria Sotgiu mod Deutsche Bundespost))(3).

Endelig skal det bemærkes, at i nationalitet begrundet forskelsbehandling ikke er omfattet af EF-traktatens artikel 13 (tidl. artikel 6 a).

(1) EFT C 72 af 18.3.1988.

(2) EFT L 257 af 19.10.1968.

(3) Sml. 1974, side 153.