SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0107/98 af Ria Oomen-Ruijten (PPE) til Kommissionen (30. januar 1998)

Om: Genanvendelse af tekstiler

Toej er en faerdigvare, der kan bruges igen som beklaedning uden nogen form for bearbejdning eller aendring. Navnlig i udviklingslandene daekker brugt toej, der er importeret fra vestlige lande, et vaesentligt behov. Ifoelge definitionen i artikel 1, litra a), i direktiv 75/442/EOEF ((EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39. )) er brugt toej imidlertid affald.

1. Mener Kommissionen, at det er korrekt, at brugt toej, der eksporteres til udviklingslande og daekker et vaesentligt behov dér, defineres som affald?

2. Mener Kommissionen ikke, at definitionen paa affald boer revideres, hhv. at der maa skabes mulighed for undtagelsesbestemmelser, da det vidner om utilstraekkelig fagkundskab at definere brugt toej, der genanvendes som saadant, som affald?

3. Mener Kommissionen ikke, at den, hvis situationen forbliver, som den er nu, og det bliver stadig vanskeligere at eksportere brugt toej til udviklingslandene til velgoerende formaal, vil stoede paa manglende forstaaelse hos mange borgere i medlemsstaterne, og at tilliden til den europaeiske tanke vil aftage?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (16. marts 1998)

Definitionen paa affald er fastlagt i artikel 1, stk. 1, litra a), i direktiv 75/442/EOEF som aendret ved direktiv 91/156/EOEF om affald ((EFT L 78 af 26.3.1991. )), hvoraf det fremgaar, at der ved affald forstaas »ethvert stof eller enhver genstand, som henhoerer under en af kategorierne i bilag I, og som indehaveren skiller sig af med eller agter eller er forpligtet til at skille sig af med«. I bilag I under Q 14 er der opstillet en liste over »produkter, som indehaveren ikke laengere har brug for (f. eks. kasserede artikler fra landbrug, husholdninger, kontorer, forretninger, vaerksteder osv.)«. Paa grundlag af ovenstaaende er Kommissionen af den opfattelse, at den afgoerende faktor for, om noget anses for at vaere affald eller ikke, er hvorvidt indehaveren skiller sig af med genstanden eller agter eller er forpligtet til at skille sig af med den.

Hvis indehaveren skiller sig af med eller agter at skille sig af med brugt toej, finder definitionen paa affald anvendelse. Toejets bestemmelsessted, f. eks. om toejet indsamles separat, afleveres i en velgoerenhedsforretning eller laegges sammen med husholdningsaffald, er irrelevant i denne sammenhaeng.

Det er imidlertid ikke udelukket, at brugt toej, som indehaveren har skilt sig af med, kan miste betegnelsen »affald« og igen blive anset for at vaere et produkt. Til dette formaal kunne der foretages en passende behandling af toejet i form af sortering, vask, reparation osv. efter (den separate) indsamling(en), men inden en eventuel udfoersel.

Droeftelser inden for Organisationen for OEkonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD) vedroerende definitionen paa affald har for oejeblikket til formaal at fastsaette en raekke kriterier, som skal angive, om en genstand i et givet tilfaelde er affald eller ikke, og ligeledes, hvornaar affald kan anses for at vaere et produkt igen. Paa grundlag af de endelige resultater af denne droeftelse, som forventes i april 1998, vil Kommissionen undersoege, om der er behov for at indlede debatten om faellesskabsdefinitionen paa affald, navnlig vedroerende mulige aendringsforslag, som kunne foere til en bedre anvendelse af definitionen.

I den nuvaerende situation kan udfoersel af ufarligt affald, herunder brugt toej, til udviklingslande foregaa som almindelige handelstransaktioner uden saerlig kontrol, som fastlagt i artikel 1, stk. 3, litra a), i forordning (EOEF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvaagning af og kontrol med overfoersel af affald inden for, til og fra Det Europaeiske Faellesskab ((EFT L 30 af 6.2.1993. )).

Dog er det fastsat i artikel 17 i forordning (EOEF) nr. 259/93, at Kommissionen forespoerger alle lande, der ikke er medlem af OECD, om hvorvidt de oensker at kunne indfoere affald, der er opfoert i bilag II til denne forordning (den saakaldte groenne liste) uden kontrol, eller om de foretraekker, at en af forordningens kontrolprocedurer anvendes i forbindelse med saadanne udfoersler fra Faellesskabet.

Paa grundlag af svarene paa denne forespoergsel har Kommissionen fremsat forslag til lovgivning, der er tilpasset svarene fra tredjelandene. Flere lande har imidlertid svaret, at de ikke oenskede at modtage saadant affald til nyttiggoerelse, og et stort antal lande svarede slet ikke paa forespoergslen.

Under hensyntagen til forsigtighedsprincippet er det i Kommissionens forslag til Raadets forordning om denne gruppe lande fastsat, at den kontrolprocedure, som normalt gaelder for udfoersel af affald, som er opfoert i bilag IV, skal finde anvendelse. Parlamentet kraevede i sin udtalelse om forslaget et forbud mod udfoersel af affald til lande, der anmodede om et saadant forbud, samt til lande, der ikke reagerede paa forespoergslen. Kommissionen accepterede Parlamentets aendringsforslag for saa vidt angaar de lande, der anmodede om forbud mod udfoersel. Med hensyn til de lande, som ikke tog stilling til spoergsmaalet, er Kommissionen imidlertid af den opfattelse, at den i forslaget fastsatte kontrolprocedure er tilstraekkelig. Raadet af december 1997 naaede frem til en faelles holdning i stil med Kommissionens.

Den fremtidige situation for udfoersel af brugt toej til udviklingslande afhaenger derfor foerst af det paagaeldende lands svar paa Kommissionens forespoergsel og dernaest af Parlamentets og Raadets endelige holdning til det paagaeldende forslag. Naturligvis kan et tredjeland naar som helst aendre holdning, generelt eller med hensyn til specifikke affaldskategorier, i henhold til hvilken Kommissionen da kan foreslaa nye foranstaltninger, der er tilpasset den aendrede holdning.