ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0442/02

af Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(12. februar 2002)

Om: Redegørelse for regionalpolitikken for de arktiske områder

I Kommissionens helt nye rapport om de fremskridt, der er gjort med hensyn til den økonomiske og sociale samhørighed(1) oplyses det, at Kommissionen er ved at udarbejde en redegørelse om de områder, hvor der er permanente, naturbetingede ulemper. Desuden er Kommissionen i færd med at tilrettelægge en række seminarer, hvor de pågældende områders problemer skal drøftes.

Kommissionen planlægger at udarbejde to undersøgelser om hhv. øområder og bjergområder. Målet er at indhente viden om de faktorer, som hæmmer den regionale udvikling. Samtidig er det formålet at drøfte områdernes udviklingsbehov og fremgangsmåderne, så udviklingen i de pågældende områder kan stimuleres.

Kan Kommissionen oplyse, om den også vil gennemføre en undersøgelse af behov og udviklingsmetoder for de nordlige tyndtbefolkede områder. Hvordan tager Kommissionen hensyn til disse områders problemer, når den tilrettelægger seminarer om udformningen af EU's fremtidige regionalpolitik?

(1) KOM(2002) 46.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(7. marts 2002)

Som Kommissionen har oplyst i sin første situationsrapport om økonomisk og social samhørighed(1), har den indledt to undersøgelser: den ene af øområder, den anden af bjergområder. Formålet er at nå frem til en objektiv bedømmelse af den aktuelle situation i områderne. Undersøgelsen af bjergområder omfatter også arktiske områder, i dette tilfælde områderne nord for den 62. breddegrad. Der skal foretages en vurdering og evaluering af de ulemper, som disse områder er præget af, en beskrivelse af deres specifikke behov og en analyse af de foranstaltninger og politikker, som medlemsstaterne og EU har udviklet, og virkningerne heraf.

Endvidere vil spørgsmålet om de nordlige tyndtbefolkede områder blive behandlet på et seminar i Bruxelles den 27. og 28. maj 2002, hvortil også Europa-Parlamentet er indbudt, og det vil blive drøftet indgående i en workshop om integrering af regionerne i EU. Formålet med disse seminarer er at fastslå, om det er muligt for hver prioritet at afgrænse et EU-interventionsområde, som strukturfondsforanstaltningerne i fremtiden skal tage sigte på.

(1) KOM(2002) 46 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0523/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(19. februar 2002)

Om: Private radio- og tv-selskaber i Den Europæiske Union

Ifølge statistikker fra det europæiske observatorium for radio og tv findes der i EU i dag 843 tv-selskaber og 1424 radioselskaber, hvoraf mange er private.

Hvilken status har de private radio- og tv-selskaber i Grækenland, og er frekvensindehaverne forpligtet til at betale for retten til at benytte en bestemt frekvens?

Overholdes direktiv 89/552/EØF(1) som ændret i 1997, herunder navnlig bestemmelserne i kapitel II, artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 2, og kapitel VII, artikel 25, stk. 2, som vedrører kontrol af, hvorvidt lovgivningen for tv- og radiostationers virksomhed overholdes?

(1) EFT L 298 af 17.10.1989, s. 23.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(21. marts 2002)

Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997(1) (i det følgende kaldet direktivet om tv uden grænser) er det fastlagt, at medlemsstaterne skal sikre modtagefrihed på deres område af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater (artikel 2a, stk. 1). Grundlaget for direktivet om tv uden grænser er principperne for det indre marked, bl.a. anvendelsen af bestemmelserne om oprindelsesland.

Tildeling af tilladelser til tv-spredningsvirksomhed falder inden for medlemsstaternes kompetenceområde, men skal være i overensstemmelse med de generelle principper i EF-traktaten bl.a. om fri udveksling af tjenesteydelser. Også adgang til netværk og tildeling af frekvenser falder, for så vidt som de ikke dækkes af andre EU-direktiver om netværk og adgang (pakken om elektronisk kommunikation), inden for medlemsstatens kompetenceområde. I henhold til artikel 25, stk. 2, i direktivet om tv uden grænser skal medlemsstaterne give Kommissionen meddelelse om de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på de områder, der er omfattet af dette direktiv. Medlemsstaterne havde derfor ikke pligt til at oplyse Kommissionen om deres procedure for tildeling af licenser.

(1) EFT L 202 af 30.7.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0834/02

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. marts 2002)

Om: Ophugning af fiskerfartøjer

I Parlamentets spørgetid den 12. februar 2002 besvarede kommissionsmedlemmet Franz Fischler min forespørgsel om godkendelsen af støtte til ophugning af fiskerfartøjer i forbindelse med behandlingen af 2002-budgettet. Han besvarede dog hverken den del af spørgsmålet eller det supplerende spørgsmål, som handlede om, hvorvidt EU-støtte også kan anvendes til ophugning af fartøjer, som er bygget med anden, tidligere ydet EU-støtte. Derfor vil jeg gerne på ny spørge, om dette er muligt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. april 2002)

Som kommissæren med ansvar for fiskeri oplyste i sit svar på det ærede medlems forespørgsel H-83/02 under spørgetiden på Parlamentets samling i marts 2002(1), supplerer de bevillinger, der er til rådighed som følge af den manglende indgåelse af aftalen med Marokko, de midler, som allerede står til rådighed i forbindelse med det finansielle instrument for udvikling af fiskeriet (FIUF), som er en af de fire strukturfonde.

Alle medlemsstater har adgang til finansiering under FIUF, og reglerne og ordningerne er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet(2). Efter bestemmelserne udgør ophugning af fiskerfartøjer en af de støtteberettigede foranstaltninger. En af de vigtigste betingelser for, at der kan ydes støtte til ophugning, er, at fartøjerne skal være ti år gamle eller ældre. Denne betingelse gælder også for fartøjer, til hvis bygning der blev ydet offentlig støtte. Fartøjer, der har modtaget EF-støtte, er derfor ikke nødvendigvis udelukket fra ordningen.

Det bør dog understreges, at der ikke er tale om en ophugnings- og bygningsordning, da betingelserne for forvaltning af flåden kræver, at kapacitet, der er bygget med offentlig støtte, skal udlignes gennem udtagning af mindst den samme kapacitet uden offentlig støtte, og at kapacitet, der er udtaget med offentlig støtte, ikke må erstattes.

(1) Mundtlig svar af 12.3.2002.

(2) EFT L 337 af 30.12.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0733/02

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(15. marts 2002)

Om: Kap Verde

Kan Kommissionen give en oversigt over de projekter vedrørende Kap Verde, der er godkendt til finansiering over Den Europæiske Unions budget i 2001, og oplyse det samlede beløb for det pågældende års investeringer?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-0732/02, E-0733/02, E-0734/02, E-0735/02, E-0736/02,E-0737/02, E-0738/02, E-0739/02, E-0740/02 og E-0741/02

(13. maj 2002)

De ønskede oplysninger sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0094/02

af Glenys Kinnock (PSE) til Rådet

(22. januar 2002)

Om: Europaskolerne

Forældres deltagelse i styringen af skoler bliver mere og mere udbredt i EU-medlemsstaterne. Dette er en positiv udvikling og er til bedste for eleverne, familierne, lærerne, skolernes trivsel og de forskellige fællesskabers styrke. Tilsyneladende udgør Europaskolerne i Belgien, Luxembourg, Italien, Spanien og andre steder en undtagelse, eftersom forældrene kun har begrænset eller ingen ret til at deltage i styringen af de skoler, deres børn går på. I betragtning af at alle medlemsstaterne er repræsenteret af nationale tjenestemænd i Europaskolernes styrende organer, hvilke foranstaltninger er Rådet rede til at træffe for at sikre, at der af hensyn til den demokratiske deltagelse og medbestemmelse er en hensigtsmæssig forældrerepræsentation i disse styrende organer?

Europaskolerne finansieres med rette over medlemsstaternes budgetter og er derfor af direkte betydning for Europa-Parlamentet. Mener Rådet, at de nuværende ordninger muliggør en ansættelseskvote af kvalificerede lærere og timelærere, som svarer til de kvoter, der er normale i EU's medlemsstater på primær- og sekundærskolerne i den offentlige sektor?

Er Rådet klar over, at de repræsentanter, som medlemsstaterne udpeger til Europaskolernes styrende organer, karakteristisk er tjenestemænd, som ikke bor i de lande, hvor skolerne er placeret, ikke har børn i skolerne, og ikke har noget klart kollektivt ansvar for deres afgørelser over for nogen klart defineret gruppe eller organ. De pågældende tjenestemænd har muligvis viden og erfaringer i deres egne lande, og de er sandsynligvis meget motiverede, men hvordan sikrer medlemsstaterne, at deres repræsentanter i Europaskolernes styrende organer har tilstrækkeligt kendskab til de daglige og strategiske undervisnings- og ressourcebehov samt skolernes undervisning og resultater?

Svar

(21. maj 2002)

Rådet noterer sig og forstår det ærede parlamentsmedlems betænkeligheder vedrørende den faktiske administration af Europaskolerne, men erindrer om, at Europaskolerne blev oprettet på grundlag af aftalen om vedtægten for Europaskolerne fra 1957, som kun medlemsstaterne (og ikke Det Europæiske Fællesskab) er kontraherende parter i. Den nye aftale, undertegnet af Fællesskabet og medlemsstaterne den 21. juni 1994, hvormed bl.a. beslutningsproceduren i skolernes organer blev ændret, er indtil nu kun blevet ratificeret af 11 af de 12 signatarmedlemsstater, og den er følgelig endnu ikke trådt i kraft. De stillede spørgsmål falder derfor uden for Rådets institutionelle beføjelser og bør rettes til de medlemsstater, som er ansvarlige for at udpege medlemmerne af Det Øverste Råd.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0693/02

af Roberto Bigliardo (UEN) til Kommissionen

(5. marts 2002)

Om: Abonnementsafgift til Telecom Italia

I Italien opererer de selskaber, der forvalter telekommunikationsnettene, ikke længere inden for rammerne af et monopolsystem, og Telecom Italia burde derfor allerede i løbet af 2001 have afskaffet sin abonnementsafgift. Kender Kommissionen den egentlige årsag til, at de italienske brugere stadig betaler denne høje afgift?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(8. april 2002)

Abonnementsafgiften (canone) dækker omkostningerne til vedligeholdelse af kobberparret mellem telefoncentralen og abonnenten. Den er betaling for en ydelse fra Telecom Italia og er i lige så høj grad berettiget under konkurrenceforhold som under monopol.

I denne sammenhæng er det i artikel 17, stk. 2, i Parlamentets og Rådets direktiv af 26. februar 1998 om ONP-vilkår for taletelefonitjenester og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold(1) fastsat, at taksterne for brug af det faste offentlige telefonnet og faste offentlige telefonitjenester skal følge de grundlæggende principper om omkostningsægthed. De nationale tilsynsmyndigheder skal sikre, at organisationer, som udbyder taletelefonitjenester, og som har en stærk markedsposition, overholder dette princip. Den ansvarlige nationale tilsynsmyndighed i Italien er Autoritá per le Garanzie nelle Communicazioni (AGCOM).

I øvrigt hedder det i artikel 4, litra c), i Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester(2) som ændret, at medlemsstaterne skal give disse myndigheder mulighed for at tilpasse telefontaksterne efter de faktiske omkostninger. Formålet hermed er at undgå en fastholdelse af priser. Sådanne detailpriser, der er lavere end omkostningerne på visse markeder, afskrækker nye markedsdeltagere og forhindrer egentlig konkurrence på lokalt plan.

Dette betyder, at de tidligere monopoler i henhold til de gældende fællesskabsbestemmelser skal have mulighed for at afkræve deres kunder en abonnementsafgift (canone), der genererer tilstrækkeligt store indtægter til dækning af tilbuddet til deres kunder om tilslutning. Kommissionen har truffet foranstaltninger mod flere medlemsstater, der havde indskrænket deres etablerede operatørers frihed til at tilpasse deres abonnementsafgifter efter de faktiske omkostninger.

I forbindelse med det italienske tilfælde bør det erindres, at AGCOM anvender et price cap-system på Telecom Italias takster. Dette betyder, at Telecom Italia hver gang dette selskab forhøjer sin abonnementsafgift (canone) skal sænke andre priser for fortsat at holde sig under de lofter, AGCOM har fastsat. For en gennemsnitsforbruger er der således tale om en omkostningsneutral operation.

(1) EFT L 101 af 1.4.1998.

(2) EFT L 192 af 24.7.1990.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0289/02

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Systematisk krænkelse af ligebehandlingsprincippet over for udenlandske busselskaber i Frankrig på grund af kravet om den såkaldte blå licens samt idømmelse af store bøder

1. Hvad mener Kommissionen om den tyske byggesektors ugunstige konkurrenceposition i forhold til resten af Europa, fordi den er forpligtet til at indbetale bidrag til sektorens tillægspensionskasse i Wiesbaden?

2. Hvordan reagerer Kommissionen på denne konkurrenceforvridning? Er der allerede konkrete undersøgelser, afgørelser eller andre overvejelser i gang om, hvordan denne forskelsbehandling af den tyske byggesektor kan afhjælpes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. april 2002)

EU's konkurrenceregler forbyder visse aftaler mellem virksomheder, der kan fordreje konkurrencen (artikel 81 i EF-traktaten), misbrug af en dominerende stilling (artikel 82 i EF-traktaten) og visse former for statsstøtte, der kan fordreje konkurrencevilkårene. Derimod tager EU's konkurrenceret ikke sigte på nationale bestemmelser, der er resultatet af lovgivning eller kollektive aftaler, og som kan svække en sektors konkurrencedygtighed. Det ville således være i strid med princippet om arbejdsmarkedsparternes frihed til selv at indgå aftaler, hvis EU-retten hindrede arbejdsmarkedsparterne i at forhandle om arbejdstagernes lønniveau og arbejdsvilkår i en given sektor. Med hensyn til lovbestemmelserne skal det bemærkes, at de bestemmelser, som det ærede medlem henviser til, ikke skader virksomhederne i andre medlemsstater, og at det derfor ikke er nødvendigt med et indgreb fra EU's side.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0138/02

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(1. februar 2002)

Om: Genetablering af badestrandene i Malaga

Turistsektoren i Malaga-provinsen i Spanien har været først til at reagere på det forfærdelige syn, som badestrandene på Costa del Sol mange steder frembyder som følge af de alvorlige skader, det nylige uvejr anrettede.

Turistbranchens topfolk i provinsen har på alle niveauer udtrykt dyb bekymring, for hvis ikke strandene er bragt i orden om få måneder, vil det få særdeles uheldige følger for turistsektoren på Costa del Sol.

Kan Kommissionen oplyse, om der eventuelt kan bevilges EU-katastrofebistand til at mindske virkningerne af det forfærdelige uvejr, som hærgede strandene på Costa del Sol i Malaga?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(11. marts 2002)

Kommissionen er ude af stand til at yde en ekstraordinær finansiel støtte, da Europa-Parlamentet i 1997 afskaffede den særlige budgetkonto for nødhjælp ved naturulykker i medlemsstaterne. Denne konto rådede over et årligt budget på ca. 5 mio. EUR. Det er ved at udnytte de bestående instrumenter, at Kommissionen kan yde de ulykkesramte områder hjælp til genopbygning bl.a. i forbindelse med regionalpolitikken.

Provinsen Malaga henhører under strukturfondenes mål 1 i forbindelse med det operationelle program for Andalusien i indeværende periode 2000-2006. Da de spanske myndigheder forvalter de forskellige operationelle programmer, kan de beslutte at medfinansiere opbygning af infrastrukturer og genoprettelse af skadede erhvervsaktiviteter, hvis de er i overensstemmelse med programmets mål, er støtteberettiget og overholder de gældende bestemmelser.

Kommissionen understreger, at den hurtigst muligt vil behandle de forslag, som de spanske myndigheder fremlægger. Enhver beslutning om at yde støtte eller ej henhører dog udelukkende under deres kompetence.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0728/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(15. marts 2002)

Om: Barselsorlov for mænd

Forsørgende mødre har længe haft mulighed for at tage barselsorlov efter fødslen. Men er mødrene alene ansvarlige for opdragelsen af børnene efter fødslen?

I alle medlemsstater findes der nu love, som gør det muligt for fædre at tage barselsorlov, men fædrene udnytter dem meget forskelligt i de forskellige lande, muligvis fordi dette emne tillægges forskellig værdi.

For øjeblikket arbejder Tyskland på et interessant forslag om barselsorlov. Det går ud på at give begge forældre mulighed for at tage barselsorlov samtidig og parallelt hermed fortsætte med at arbejde 30 timer om ugen på deltid. På den måde skal det sikres, at familieindkomsten ikke bliver reduceret helt så drastisk, og at barselsorloven bliver mere attraktiv specielt for fædrene.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke skridt den indtil nu har taget for at opnå en harmonisering i EU, hvad angår barselsorlov for mænd?

Er det ikke i et familievenligt Europas interesse at tilbyde unge mødre og fædre lige vilkår for opdragelse af deres børn?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(29. april 2002)

Den centrale foranstaltning, der indtil videre er blevet truffet, var vedtagelsen af Rådets direktiv 96/34/EF af 3. juni 1996 om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS(1).

Artikel 2, stk. 1, i rammeaftalen giver både mandlige og kvindelige arbejdstagere en individuel ret til forældreorlov i forbindelse med et barns fødsel eller i forbindelse med adoption af et barn, for at den pågældende kan passe dette barn i mindst tre måneder, indtil barnet har nået en nærmere fastsat alder, der kan være op til otte år. Betragtning 8 i de generelle betragtninger til aftalen fastslår endvidere, at mænd bør tilskyndes til at påtage sig en lige så stor del af det familiemæssige ansvar som kvinder.

Kommissionen undersøger i øjeblikket gennemførelsen af direktivet i medlemsstaterne og har til hensigt at vedtage en meddelelse herom senere på året. Kommissionen deler det ærede medlems bekymring over den åbenlyse ringe deltagelse af mænd i forældreorlovsordninger. Kommissionen har derfor i forbindelse med støtteprogrammet for lige muligheder for kvinder og mænd for 2002 vedtaget at prioritere emnet om, hvordan man kan forene arbejds- og familielivet, og har i sin indkaldelse af projektforslag(2) sat særlig fokus på mænds deltagelse i omsorgsopgaver.

(1) EFT L 145 af 19.6.1996.

(2) EFT C 23 af 25.1.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0596/02

af Hans Modrow (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. marts 2002)

Om: Anvendelse af ubeboede lejligheder i grænseregionerne

1. I adskillige byer og kommuner ved EU's ydre grænse ved floderne Oder og Neiße er mange af lejlighederne på den tyske side ubeboede, i Görlitz f.eks. 25 %, og tallet er omtrent det samme i Zgorzelec på den polske side.

2. Ville Kommissionen finde det betænkeligt, hvis der fra tysk side blev stillet lejligheder til rådighed for polske borgere? Ville Kommissionen yde finansiel støtte til et sådant projekt i Görlitz og medvirke til at anbefale det til myndighederne i grænseregionerne og Tysklands og Polens regeringer?

3. Kunne der efter Kommissionens opfattelse også ydes støtte til lignende løsninger i andre grænseregioner, f.eks. mellem Tyskland og Den Tjekkiske Republik og mellem andre medlemsstater ved EUs ydre grænse og kandidatlandene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(16. april 2002)

Kommissionen minder det ærede medlem om, at boligudlejning er et privatretligt spørgsmål i medlemsstaterne, og at den således ikke har kompetence på dette område.

Hvad angår strukturfondene findes der ikke retsgrundlag, som gør det muligt for Kommissionen at give støtte til, at boliger beliggende i Tyskland stilles til rådighed for polske borgere. I henhold til artikel 2 i Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1783/1999 af 12. juli 1999 om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling(1), hvori denne fonds anvendelsesområde defineres, er det ikke muligt at intervenere i boligsektoren.

I henhold til fællesskabsinitiativet Interreg III og afsnittet heri om samarbejde på tværs af grænserne kan boliger, der er nødvendige for at polske borgere kan deltage effektivt i de projekter, der gennemføres i Tyskland, som f.eks. praktikantophold i virksomheder eller sprogkurser, betragtes som støtteberettigede som en del af et større samarbejdsprojekt. En sådan støtteberettigelse gælder naturligvis for samtlige grænseområder i EU.

(1) EFT L 213 af 13.8.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0734/02

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(15. marts 2002)

Om: Cameroun

Kan Kommissionen give en oversigt over de projekter vedrørende Cameroun, der er godkendt til finansiering over Den Europæiske Unions budget i 2000?

Kan Kommissionen oplyse det samlede beløb for den bistand, der er ydet i alt i 2000 til dette land?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-0732/02, E-0733/02, E-0734/02, E-0735/02, E-0736/02,E-0737/02, E-0738/02, E-0739/02, E-0740/02 og E-0741/02

(13. maj 2002)

De ønskede oplysninger sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets generalsekretariat.