SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0272/03

af Rosa Díez González (PSE) til Kommissionen

(6. februar 2003)

Om: Igangsættelse af et forbrændingsanlæg til særligt risikomateriale

Over tusind beboere i landsbyerne Térmens og Vallfogona de Balaguer i provinsen Lleida har underskrevet en erklæring mod det projekt til opførelse af et forbrændingsanlæg, som firmaet GREFACSA agter at iværksætte.

Det officielle tidende for lokalregeringen i Katalonien (Diario Oficial de la Generalitat de Catalunya DOGC) offentliggjorde den 5. november 2002 ansøgningen om opførelse af et forbrændingsanlæg til forbrænding af ca. 40 000 tons mel af animalsk oprindelse om året. Dette mel skulle stamme fra dyr eller organer klassificeret som særligt risikomateriale, hvilket jeg forstår som dyr, der kan have lidt af sygdomme som overførbar spongiform encephalopati, dvs. sygdomme i stil med den, der populært kaldes kogalskab.

Ifølge forskellige videnskabelige rapporter er forbrændingsanlæg industrier, der producerer syntetiske kræftfremkaldende stoffer, der kan være stabile og bindes i luft, vand og jord i lang tid.

Har Kommissionen kendskab til opførelsen af dette forbrændingsanlæg?

Hvor mange forbrændingsanlæg er der i Europa?

Kan Kommissionen oplyse om den gældende lovgivning på dette område, og om der findes eller vil komme et EU-direktiv herom?

Hvad er de maksimalt tilladte emissioner?

I hvilket omfang kan forbrændingsanlægget indvirke på miljøet og navnlig på sundhedstilstanden hos personer, der bor mindre end 10 km fra det?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. marts 2003)

Forbrænding af affald er reguleret ved en række retsakter, således at de negative virkninger for miljøet og de deraf følgende sundhedsrisici for dyr og mennesker undgås eller begrænses mest muligt. Den forbrænding af animalske biprodukter, som ikke er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF af 4. december 2000 om forbrænding af affald(1), er fra den 1. maj 2003 omfattet af artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum(2).

Udstedelse af tilladelser til affaldforbrændingsanlæg henhører under de nationale myndigheders ansvarsområde og kræver ikke officiel anmeldelse til Kommissionen. Kommissionen har derfor ikke kendskab til anmodningen om opførelse af det forbrændingsanlæg, som omtales af det ærede medlem.

Kommissionen ved ikke, nøjagtig hvor mange affaldsforbrændingsanlæg der er i drift i Fællesskabet. Det fremgår af faglitteraturen, at det samlede antal må være flere hundrede.

Så vidt det er muligt, er der i direktiv 2000/76/EF fastlagt grænseværdier for konventionel forurening, f.eks. emissioner af nitrogenoxider (NOX) til luften, samt værdier for persistente og/eller giftige stoffer, f.eks. tungmetaller og dioxiner, i luften og vandet.

Grænseværdierne er fastsat med henblik på i det omfang, det er praktisk muligt, at forebygge de negative virkninger for miljøet og de deraf følgende risici for menneskers sundhed. Den faktiske risiko på lokalt plan skal vurderes i hvert enkelt tilfælde som led i tilladelsesproceduren.

(1) EFT L 332 af 28.12.2000.

(2) EFT L 273 af 10.10.2002.