DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/3

(2004/C 78 E/0004)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3509/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. december 2002)

Om: Fjernelse af muligheden for grænseoverskridende postforsendelse pr. efterkrav i forbindelse med småhandel og mellemhandel

1. Er Kommissionen bekendt med, at muligheden for forsendelse pr. efterkrav, dvs. forsendelse af en pakke med postvæsenet til en modtager, der må betale ved modtagelsen, hvorefter det af modtageren betalte beløb udbetales til afsenderen pr. postanvisning, hidtil har været til stede på tværs af grænserne, men af den nederlandske posttjeneste »Koninklijke TPG Post BV« afskaffes pr. 1. januar 2003 for forsendelser til udlandet?

2. Er småhandel og mellemhandel pr. post over de indre grænser fremover nu kun mulig for dem, der råder over elektroniske betalingsmuligheder eller et kreditkort? Eller ser Kommissionen andre alternativer for internationale transaktioner inden for EU, der kan benyttes af alle?

3. Er afskaffelsen af denne mulighed for grænseoverskridende småhandel i overensstemmelse med princippet om samme hastighed i bestræbelserne på at sikre europæisk integration?

4. Hvad er forskellen til de nationale efterkravsforsendelser, der i modsætning til de grænseoverskridende, fortsat er mulige?

5. Opvejer argumenterne for afskaffelsen — procedurens arbejdsintensive karakter og ekstraudgifter for kunderne — efter Kommissionens mening ulemperne for kunderne, navnlig samlere og handlende i brugte ting?

6. Er der ud over Nederlandene andre medlemsstater, hvorfra international forsendelse pr. efterkrav ligeledes ikke vil være mulig fra 2003?

7. Hvilke muligheder har Kommissionen for at sikre, at denne forsendelses- og betalingsmåde mellem medlemsstaterne bevares fremover? Har den til hensigt at gøre brug af disse muligheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(30. januar 2003)

En af hovedmålsætningerne i direktiv 97/67/EC (1) er harmoniseringen af befordringspligten i EU.

I postdirektivet har Parlamentet og Rådet for alle medlemsstater fastlagt de tjenester, der skal udbydes, og de minimumskrav, som skal opfyldes. Befordringspligten i henhold til dette direktiv omfatter breve indtil to kg, pakker indtil 10 eller 20 kg, tjenester i forbindelse med anbefalede og forsikrede forsendelser mv., men omfatter ikke specifikt postforsendelser pr. efterkrav.

Postdirektivet er et rammedirektiv og giver medlemsstaterne mulighed for at inkludere yderligere tjenester i den nationale befordringspligt. Det er imidlertid vor opfattelse, at Nederlandene ikke har udvidet deres befordringspligt til at omfatte efterkravsforsendelser. Det samme gør sig gældende for andre medlemsstater, mens andre igen har integreret denne tjeneste i den nationale befordringspligt.

I henhold til Verdenspostforeningen (UPU) kan medlemmer af foreningen inkludere efterkravsforsendelser på frivillig basis. Der er således ingen internationale aftaler, som forpligter Nederlandene til at tilbyde denne tjeneste.

På denne baggrund har Kommissionen derfor ikke nogen lovhjemmel til på nuværende tidspunkt at kræve, at den nederlandske befordringspligtige virksomhed skal tilbyde en tjeneste som efterkravsforsendelser.

Endelig mener Kommissionen ikke, at der ud fra erfaringerne hermed i medlemsstaterne og i betragtning af indførelsen af alternative betalingsmåder i de senere år er behov for at udvide den i postdirektivet omhandlede befordringspligt til at omfatte efterkravsforsendelser.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet, EFT L 15 af 21.1.1998.