SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2063/02

af Pere Esteve (ELDR) til Kommissionen

(11. juli 2002)

Om: Harmoniseret jurisdiktion i forbindelse med folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser

Den 14. februar 2002 fastslog Den Internationale Domstol i Haag, at siddende udenrigsministre har immunitet i forbindelse med retsforfølgning i henhold til folkeretten, herunder forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser. Denne afgørelse forhindrede Belgien i at retsforfølge en tidligere udenrigsminister fra Den Demokratiske Republik Congo for angiveligt at have dræbt i hundredvis af tutsier i 1998.

Jeg frygter, at et sådant syn på immunitet udgør et tilbageskridt i forhold til kampagnen for international retfærdighed, og at det også underminerer den Internationale Straffedomstols jurisdiktion.

Immunitet for statslige embedsmænd er allerede blevet fjernet i internationale traktater, herunder konventionen om folkedrab. Det indgår heller ikke i statutterne for Den Internationale Straffedomstol for det tidligere Jugoslavien, Den Internationale Straffedomstol for Rwanda eller i Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol, som trådte i kraft den 1. juli 2002. Alle disse instrumenter foreskriver udtrykkeligt, at en persons egenskab af offentlig embedsmand ikke forhindrer retsforfølgning for folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser. Afgørelsen af 14. februar er meget skuffende, fordi den effektivt beskytter nogle statslige embedsmænd mod retsforfølgning for at have begået grusomheder. Ministre, som begår forbrydelser mod menneskeheden, folkedrab og krigsforbrydelser, vil sandsynligvis ikke blive retsforfulgt i deres hjemland, og afgørelsen betyder, at de nu også vil forblive ustraffede i udlandet.

Den eksisterende belgiske lov mod grusomheder er udtryk for den voksende tendens til at stille gerningsmændene til de værste internationale forbrydelser til ansvar. Retsforfølgning, der er baseret på universel jurisdiktion, som den der nu er mulig under belgisk lov, udgør en vigtig del af det system til international retfærdighed, som er ved at vinde frem. Den bidrager til at nedbryde den mur af immunitet, som beskytter tyranner og torturister i deres hjemlande.

Der eksisterer globalt set en klar tendens i det internationale samfund til at internationalisere de grove krænkelser af den humanitære folkeret. Dette er i tråd med den nyligt etablerede Internationale Straffedomstol, der vil kunne foretage efterforskning samt retsforfølge de personer (inklusiv statsledere), som er tiltalt for at have begået forbrydelser mod menneskeheden, folkedrab og krigsforbrydelser, når de nationale domstole ikke er villige til eller i stand til dette, og som udtrykkeligt afviser enhver form for faktisk eller jurisdiktionel immunitet. Denne tendens understøttes af nogle lande, som f.eks. Belgien, der er villige til at retsforfølge udenlandske ledere, der er tiltalt for at have overtrådt menneskerettighederne ved deres nationale domstol. To helt tydelige eksempler på denne tendens er anholdelsen i Det Forenede Kongerige af den tidligere chilenske diktator Augusto Pinochet (1999) samt diskussionen i en belgisk appelret om, hvorvidt dommerne her skulle behandle en sag om krigsforbrydelser mod den israelske premierminister Ariel Sharon.

Hvad mener Kommissionen, i lyset af denne stigende tendens, og på baggrund af de generelle retsprincipper, som blev vedtaget på FN's Generalforsamling om internationalt samarbejde i forbindelse med opsporing, anholdelse, udlevering og straf af personer, som er skyldige i krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden fra 1973, om muligheden for at harmonisere retspraksis i Den Europæiske Unions medlemsstater? Hvad mener Kommissionen om at styrke det retslige samarbejde i forbindelse med sager om immunitet, når det drejer sig om forbrydelser mod menneskeheden, og dermed følge det eksempel, som er blevet sat af Belgien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(3. september 2002)

Kampen mod straffrihed og til fordel for international retfærdighed indgår som et integrerende led i EU's politik i spørgsmål om menneskerettigheder og demokratisering. EU har konsekvent kæmpet for Den Internationale Staffedomstol og fortsætter med at give den sin fulde støtte. Dette fremgår af den fælles holdning, som blev vedtaget i juni 2001 og ændret i juni 2002, og som ligger i forlængelse af og støtter en snarlig ikrafttrædelse af Romstatutten og Domstolens oprettelse.

På unionsplan er enten truffet eller foreslås foranstaltninger, som kan forventes at medføre en vis harmonisering af medlemsstaternes praksis i spørgsmålet om folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser (f.eks. om, hvordan man skal reagere, når der er grund til at tro, at en person, som ansøger om opholdstilladelse, har medvirket til sådanne forbrydelser). Disse foranstaltninger skulle også få en positiv indvirkning på samarbejdet mellem medlemsstaternes myndigheder, hvilket indebærer, at den strafferetlige reaktion på disse meget alvorlige forbrydelser dermed bliver mere virkningsfuld.

Den 13. juni 2002 vedtog Rådet en beslutning om oprettelse af et europæisk netværk af kontaktpunkter vedrørende personer, som har gjort sig skyldige i folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser(1). Danmark har fremlagt et forslag til rådsbeslutning om undersøgelse af krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og lignende alvorlige forbrydelser(2) med henblik på yderligere at udvikle samarbejdet på dette område. Formålet med forslaget er at give medlemsstaternes myndigheder øgede muligheder for at foretage efterforskning og retsforfølgelse af personer, som har deltaget i eller hjulpet med til at begå disse forbrydelser.

Disse initiativer vedrører dog ikke specielt tilfælde, hvor den mistænkte forbryder i henhold til folkeretten har immunitet. Det synes heller ikke at være særlig hensigtsmæssigt at forsøge at styrke samarbejdet omkring sager, hvor retsforfølgelse er udelukket fra starten på grund af immunitet.

(1) EFT L 167 af 26.6.2002.

(2) Endnu ikke offentliggjort i EUT. Initiativet med forklaringer er imidlertid tilgÌngeligt på:www.eu2002.dk/news/upload/Danish%20initiatives%20(police%20and%20criminal%20law)200275191224.pdf.