SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2434/99

af Inger Schörling (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: EU-direktiv om Sveriges restriktive narkotikapolitik

Der findes regler i Sverige, der stærkt begrænser indførslen af stoffer klassificeret som narkotika, selv om de er udskrevet af læger i medicinsk øjemed. For eksempel må en person ifølge den svenske lægemiddelstyrelses forordning 1997:11 kun indføre amfetamin til fem dages personligt forbrug i landet.

Nu har en svensk læge anmeldt Sveriges optræden og regler til Kommissionen. Han hævder, at landets regler strider mod EU-lovgivningen om fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser mellem landene. Lægen ønsker, at Kommissionen træffer foranstaltninger mod Sverige og erklærer reglerne ulovlige dvs. i strid med EF-retten.

Hvis Kommissionen mener, at Sveriges lovgivning er i strid med EF-retten, har en svensk statsborger i givet fald lov til at få udskrevet narkotika af en læge i et andet EU-land med en mere liberal narkotikapolitik for derefter at indføre det i Sverige uden at toldvæsnet har lov til at gribe ind?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. januar 2000)

Kommissionen bekræfter, at den har modtaget en klage, ifølge hvilken Sverige begrænser borgeres ret til frit at rejse mellem medlemsstaterne medbringende egen medicin, der lovligt er udskrevet og indkøbt. I klagen hævdes det endvidere, at den frie udøvelse af lægeerhvervet begrænses.

I øjeblikket er Kommissionen i gang med sin indledende undersøgelse af sagens faktiske omstændigheder. Den grundlæggende regel i henhold til Domstolens praksis(1) er imidlertid, at det er tilladt borgerne frit at rejse mellem medlemsstaterne medbringende egen medicin, der lovligt er udskrevet og indkøbt.

Betingelserne for adgang til og udøvelse af læge- og farmaceuterhvervet blev harmoniseret ved lægedirektiverne Rådets direktiv 75/362/EØF af 16. juni 1975 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for læger omfattende foranstaltninger, som skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser(2) og Rådets direktiv 75/363/EØF af 16. juni 1975 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som læge(3) (kodificeret ved Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser(4)) og ved farmaceutdirektiverne Rådets direktiv 85/432/EØF af 16. september 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse former for virksomhed på det farmaceutiske område(5) og Rådets direktiv 85/433/EØF af 16. september 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser i farmaci samt om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af etableringsretten i forbindelse med visse former for virksomhed på det farmaceutiske område(6). I medfør heraf giver en recept udskrevet af en læge, der er etableret i ét medlemsland, patienten de samme rettigheder som en recept udskrevet af en læge i et hvilket som helst andet medlemsland.

Imidlertid kan farmaceuter eller andre personer med autorisation til at udlevere lægemidler stadig nægte at anerkende en recept i tilfælde, hvor der hersker tvivl om, hvorvidt den er ægte, f.eks. i forbindelse med recepter på midler, der kan misbruges eller videregives til ulovlige formål (særligt recepter på lægemidler, der indeholder narkotika eller psykotrope stoffer, der henhører under artikel 3, stk. 2, i Rådets direktiv 92/26/EØF af 31. marts 1992 om klassificering i forbindelse med udlevering af humanmedicinske lægemidler(7)).

Hvis Kommissionen efter at have gennemført sin undersøgelse mener, at den pågældende svenske bestemmelse om begrænsning af borgeres ret til at rejse medbringende medicin indeholdende dexamfetamin er i strid med EF-traktatens artikel 28 (tidl. artikel 30), vil det påhvile de svenske myndigheder at fremføre deres argumentation for og at godtgøre, at de svenske foranstaltninger er berettigede i henhold til en af de grunde, der er anført i EF-traktatens artikel 30 (tidl. artikel 36), i dette tilfælde især ud fra hensynet til den offentlige sundhed, og at de er nødvendige og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

(1) Sagerne Decker, C-120/95 af 28. april 1998, Kommissionen mod Tyskland, C 62/90 af 8. april 1992, og Schumacher, C-215/87 af 7. marts 1989.

(2) EFT L 167 af 30.6.1975.

(3) EFT L 167 af 30.6.1975.

(4) EFT L 165 af 7.7.1993.

(5) EFT L 253 af 24.9.1985.

(6) EFT L 253 af 24.9.1985.

(7) EFT L 113 af 30.4.1992.