SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2993/98

af Ernesto Caccavale (UPE) til Kommissionen

(8. oktober 1998)

Om: Uretfaerdig fordeling af tun-kvoterne i EU

EU's fiskeriministre har til opfoelgning af henstillinger fra Den Internationale Kommission til Bevarelse af Tunfisken i Atlanterhavet for nylig vedtaget af indfoere voldsomme begraensninger paa tunfiskeriet i Middelhavet. For hver enkelt af medlemsstaternes fiskerflaader er der opstillet en samlet tilladt fangstmaengde, der for Italien er fastsat til 40.145 t. Med denne nye af EU dikterede fordeling vil der til regionen Campania, der i forvejen er ramt af alvorlige udviklings- og beskaeftigelsesproblemer kun vaere 10 % tilbage, hvilket vil staa i et fuldstaendigt misforhold til fiskeripotentialet og helt sikkert vaere alarmerende for den lokale konserverings- og forarbejdningsindustri for tun. Alene fiskerflaaden i Salerno fiskede sidste aar over 4.000 t tun, svarende til 60 % af den nationale efterspoergsel og eksporten.

Vil Kommissionen paa denne baggrund oplyse:

- ud fra hvilke kriterier man har fordelt de samlede tilladte fangstmaengder for tun mellem medlemsstaterne, og om der stadig er mulighed for at aendre kriterierne?

- hvilke foranstaltninger den agter at traeffe for at forhindre, at tredjelande, der er konkurrenter til EU-staterne i denne sektor, vedbliver med et ukontrolleret tunfiskeri i Middelhavet, hvormed de vil skade deres kolleger i andre europaeiske lande?

- hvilke ledsageforanstaltninger, der vil blive foreslaaet for at stoette omstillingen hen imod andre fiskeaktiviteter eller andre sektorer - eventuelt i forbindelse med en definitiv indstilling af denne aktivitet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Emma Bonino

(24. november 1998)

Almindelig tun i Middelhavet forvaltes internationalt af den internationale kommission for bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT), som EF blev medlem af i november 1997.

I 1995 konkluderede ICCAT, at det som foelge af den tydelige nedgang i bestanden af almindelig tun i det oestlige Atlanterhav og Middelhavet var noedvendigt at begraense fangsterne. Derfor blev det aftalt, at alle lande, som fisker efter denne art, senest ved udgangen af 1998 skulle reducere deres respektive fangster med 25 % i forhold til 1993 eller 1994, alt efter hvornaar fangsterne var stoerst.

Paa grundlag heraf vedtog Raadet forordning (EF) 65/98 af 15. december 1997 om fastsaettelse for 1998 af de samlede tilladte fangstmaengder for visse bestande af staerkt vandrende fiskearter, deres fordeling paa kvoter til medlemsstaterne og visse betingelser for fiskeri af disse fangstmaengder(1). Medlemsstaternes kvoter baseredes paa fangsttallene for 1993 og 1994 for hver enkelt medlemsstat, som afspejlede ICCAT¢s tabeller over historiske fangsttal, der var de eneste tal, der fandtes for fangster af almindelig tun. Den italienske regering mente paa raadsmoedet i december 1997, at disse historiske tal var lavere end de reelle italienske fangster, og derfor kom forordningen til at indeholde en bestemmelse om, at EF skulle revidere de historiske tal i ICCAT og dermed ogsaa kvoterne. De italienske tal er for nylig blevet revideret paa videnskabeligt plan i ICCAT, og paa organisationens naeste moede (16.-23. november i aar) vil Kommissionen forsoege at faa ICCAT til at vedtage de reviderede tal som grundlag for fangstbegraensningerne i 1998.

Stoerstedelen af Middelhavet er som bekendt internationalt farvand, og det er derfor aabent for andre landes fiskeri. EF har fulgt en henstilling fra ICCAT og forbudt import af almindelig tun fra lande, der fisker under bekvemmelighedsflag, herunder Panama, Honduras og Belize. Efter at forbuddet er indfoert, er fiskeriet i omraadet fra fartoejer fra disse lande faldet betydeligt.

Endelig er fastsaettelsen af fangstbegraensninger ikke ensbetydende med, at nogle fiskerflaader tvinges til at indstille deres aktiviteter. EF har ikke nogen specielle stoetteforanstaltninger for flaader, som udsaettes for aendringer i de samlede tilladte fangstmaengder (TAC) og kvoterne. Det generelle problem med tilpasning af kapaciteten falder dog ind under de fleraarige udviklingsprogrammer og andre strukturforanstaltninger.

(1) EFT L 12 af 19.1.1998.