SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3557/02

af Marie Isler Béguin (Verts/ALE) til Rådet

(12. december 2002)

Om: Oprettelse af en europæisk bank til forebyggelse af miljøskader og genopretning af miljøet

For tiåret efter opløsningen af den kommunistiske blok i Europa havde EU som reaktion på de østeuropæiske republikkers prompte ansøgning om optagelse i EU og som forberedelse til denne optagelse fastsat iværksættelse og opfølgning af processen for økonomisk og industriel omstilling i disse lande som sine prioriteter. På denne baggrund og over for de udfordringer, denne omstilling skabte på europæisk plan, havde EU oprettet en ad hoc-bank, Den Europæiske Bank for Økonomisk Genopbygning og Udvikling (EBRD).

Hvert ansøgerland har på afgørende vis draget fordel af omstillingsprocessen som følge af de garantier, finansieringer og strategier, som EBRD varetog. At EU i dag har fastsat en endelig dato for landenes optagelse, er et vidnesbyrd om, hvor langt man er kommet i processen, og der bliver derfor plads til nye og lige så presserende prioriteter.

De udfordringer, naturkatastroferne udgør, er mindst lige så store som den tidligere udfordring, omstillingen af de kommunistiske økonomier i den østlige del af Europa. Følgerne af forstyrrelserne af økosystemerne, eller forstyrrelserne af klima, meteorologiske forhold og havmiljø, som nu kommer voldsomt til udtryk på vort kontinent, forårsager kolossale udgifter. Regningen for disse nuværende og især kommende miljøkatastrofer, som kan tilskrives årtier, hvor man producerede og levede uden overhovedet at tage hensyn til miljøet, er for nylig af De Forenede Nationers program for miljøbeskyttelse (FNPM) blevet vurderet til ca. 150 mia. dollars om året.

Overbeviser disse kendsgerninger og tal Rådet om, at det er nødvendigt på grund af udfordringerne og farerne og følgelig på grund af de midler og den indsats, der skal til at føre en fællesskabspolitik med det formål at iværksætte aktioner, som er på højde med de problemer, der opstår, og at forvalte disse miljømæssige situationer?

Mener Rådet ikke, at koordineringen og forvaltningen af omstruktureringen samt begrænsningen af disse miljømæssige kriser gør det nødvendigt, at der kun findes én central instans, på samme måde som EBRD var det i tilfælde af industrimæssige kriser?

Ville det ikke blot betyde, at Rådet påtog sig sit ansvar, hvis den på denne baggrund fremmede en europæisk bank til forebyggelse af miljøskader og genopretning af miljøet, en bank, som skulle have til opgave at overvåge, informere og uddanne, og som skulle fremme den økologiske omstilling i dag og i fremtiden?

Svar

(5. og 6. maj 2003)

Kommissionen har ikke forelagt Rådet noget forslag med sådant sigte. Rådet har derfor heller ikke behandlet det specifikke spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem rejser.

Rådet har imidlertid i medfør af forordning 2012/2002 af 11. november 2002(1) oprettet Den Europæiske Unions Solidaritetsfond, hvis hovedformål er at dække en del af de offentlige udgifter, som en medlemsstat eller et af de lande, der bliver optaget i EU i 2004, har haft for at bidrage til hurtigst muligt at genoprette normale livsvilkår i de katastroferamte regioner efter en større naturkatastrofe.

Fonden træder til ved katastrofer, der forårsager skader for mere end 3 mia. EUR i 2002-priser eller alternativt for mere end 0,6 % af det pågældende lands bruttonationalindkomst. Selv om disse kvantitative kriterier ikke er opfyldt, kan der dog under ganske særlige omstændigheder ydes bistand fra fonden til en specifik region, der rammes af en usædvanlig katastrofe (fortrinsvis en naturkatastrofe), som berører størstedelen af befolkningen med alvorlige og vedvarende følger for livsvilkårene og den økonomiske stabilitet i regionen. Midler, der ydes efter dette kriterium, kan dog ikke overstige 7,5 % af fondens årlige samlede budget på 1 mia. EUR.

Midler fra fonden er et supplerende instrument og bør fortsat være et supplement til den indsats, som den katastroferamte medlemsstat selv gør. Formålet med fonden er altså ikke at træde i stedet for de eksisterende økonomiske og sociale samhørighedsinstrumenter, hvis formål er at finansiere risikoforebyggelsestiltag eller genopbygning af ødelagt infrastruktur, og heller ikke at fritage tredjeparter fra deres ansvar eller at finansiere afhjælpning af skader, hvis der er tale om risici, der kan forsikres.

Endelig afventer Rådets de forslag fra Kommissionen, som den har bebudet som led i sit lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003, og hvormed formålet er at fremme bæredygtig udvikling og styrke den socio-økonomiske samhørighed, samtidig med at der med iværksættelse af EF-strategien for bæredygtig udvikling tages rimeligt hensyn til de miljømæssige og socio-økonomiske overvejelser.

(1) EFT L 311 af 14.11.2002, s. 3.