SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2878/98

af Paul Ruebig (PPE) til Kommissionen

(28. september 1998)

Om: Hindringer for fri udveksling af tjenesteydelser paa tvaers af graenserne

Den frie bevaegelighed for tjenesteydelser har siden den europaeiske integrations begyndelse hoert til det indre markeds baerende soejler. Der er dog stadig mulighed for forbedringer, isaer for virksomheder i graenseomraader.

Der er saaledes ofte forskel paa nationale gebyrer, der skal erlaegges for effektuering af ordrer i andre medlemsstater. Indirekte foranstaltninger som f.eks. lang ventetid, op til et halvt aar, for at faa bevilling til at udfoere udenlandske tjenesteydelser kan ogsaa medfoere ulemper. Endelig laegges der ogsaa bureaukratiske hindringer, saasom anmeldelsespligt i henhold til nationale lovbestemmelser om udstationering af arbejdstagere, i vejen for udvekslingen af tjenesteydelser mellem medlemsstaterne.

Opfatter Kommissionen dette som en overtraedelse af den i EF-traktatens artikel 59 ff. forankrede frie udveksling af tjenesteydelser, og hvad agter den i bekraeftende fald at foretage sig?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(16. november 1998)

Den frie udveksling af tjenesteydelser medfoerer, at enhver erhvervsdrivende, der har etableret sig i en medlemsstat, har ret til i en periode at levere tjenesteydelser i en anden medlemsstat, uden at han er noedsaget til at etablere sig der. Enhver restriktion i denne forbindelse er i henhold til EF-traktatens artikel 59 forbudt. Kommissionen goer saerligt opmaerksom paa sin fortolkningsmeddelelse(1) fra 1993 desangaaende. Denne meddelelse goer faellesskabsreglerne mere gennemskuelige og udgoer et vigtigt instrument for de nationale administrationer og de erhvervsdrivende.

Forbudet mod restriktioner er ikke et absolut forbud, men det forpligter medlemsstaterne til at begrunde foranstaltninger, der laegger hindringer i vejen for den frie udveksling af tjenesteydelser.

Diskriminerende restriktioner kan kun accepteres, hvis saadanne er begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den offentlige sundhed i henhold til EF-traktatens artikel 56 (sammenholdt med artikel 66). Ikke-diskriminerende restriktioner kan kun begrundes, saafremt der inden for det beroerte aktivitetsomraade findes tvingende forhold, som kan retfaerdiggoere en indskraenkning i den frie udveksling af tjenesteydelser, og som er begrundet i det almene hensyn, for saa vidt dette ikke er beskyttet af regler i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret, og forudsat at samme resultat ikke kan naas med mindre restriktive regler.

Af de specifikke spoergsmaal fremgaar det foelgelig, at de gebyrer, der skal betales til myndighederne i en medlemsstat, udgoer en hindring. Saafremt enhver tjenesteyder skal betale dette gebyr, uanset hvor vedkommende er etableret, skal dette kunne begrundes i tvingende almene hensyn, for saa vidt disse ikke allerede er beskyttet af regler i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret (se retspraksis i sagerne Seco/Evi(2) og Guiot/Climatec(3)). Krav om forhaandsbevilling til udfoerelse af tjenesteydelser skal ligeledes begrundes ud fra det almene hensyn, hvis dette ikke allerede er beskyttet af regler i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret. For den stoerste dels vedkommende er et krav om forhaandsbevilling uforenelig med artikel 59 (jf. sagerne Saeger/Dennemeyer(4) og Vander Elst(5)). Hvad angaar anmeldelsespligt forud for tjenesteydelsen, kan den normalt begrundes med tvingende almene hensyn, saafremt den er udtryk for krav om oplysninger om, hvorvidt tjenesteyderen er lovligt etableret i en anden medlemsstat. Det er dog ikke udelukket, at en saadan anmeldelsespligt kan staa i et urimeligt forhold til maalsaetningen.

(1) EFT C 334 af 9.12.1993.

(2) 62 og 63/81, dom af 3.2.1982, Sml. 1982, s. 223.

(3) C-272/94, dom af 28.3.1996, Sml. 1996 I, s. 1905.

(4) C- 76/90, dom af 25.7.1991, Sml. 1991 I, s. 4221.

(5) C- 43/93, dom af 9.8.1994, Sml. 1994 I, s. 3803.