SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1111/98 af Francesco Baldarelli (PSE) til Kommissionen (30. marts 1998)

Om: Tildeling af sukkerkvoter

Italien har faaet tildelt en sukkerkvote (kvote A og B) paa 15.692.000 tons. De garanterede nationale kvoter tildeles i Italien normalt af landbrugsministeriet paa grundlag af dets egne afgoerelser under overholdelse af de europaeiske maengder og af de nationale planer for sektoren.

Den saedvanlige fremgangsmaade, ifoelge hvilken kvoterne betragtes som en form for tildeling til forarbejdningsindustrien, er derfor ukorrekt. I mange medlemsstater tildeles kvoterne paa grundlag af nationale planer, der samordnes mellem industrierne, sammenslutningerne af sukkerproducenter og regionerne.

I Italien er man ved at udarbejde et omstruktureringsprogram for sukkersektoren, og det er derfor noedvendigt at tilrettelaegge en »sektorplan«.

Landbrugsministeriet har til hensigt paa baggrund af tilskyndelser fra private lobbyer at omfordele og opsplitte 550.000 tons af de kvoter, der i oejeblikket dyrkes i regionen Marche og forarbejdes af sukkerfabrikken i Fano.

Hvis denne aendring gennemfoeres, vil den skabe en alvorlig situation inden for sukkersektoren i regionen Marche, da den ville bane vejen for en aendring af kvoterne og en heraf foelgende begraensning af de regionale produktionsmuligheder og indkomsten inden for den lokale landbrugssektor, der allerede er i store vanskeligheder paa grund af EU-stoettens nedgang og ophoer i 2001.

Kan Kommissionen paa denne baggrund oplyse foelgende:

1. Kan de nationale produktionskvoter paa regionalt grundlag, som betales til forarbejdningsindustrien, goeres til genstand for private forhandlinger?

2. Da opdelingen af kvoterne har tydelige indvirkninger paa landbrugernes indkomst, mener Kommissionen da ikke, at kvoterne boer vaere i overensstemmelse med behovene inden for det paagaeldende omraade for at undgaa spekulationer, og at disse kvoter boer fastsaettes paa grundlag af en praecis »sektorplan«, der fastlaegges i samraad med producentsammenslutningerne, de regionale institutioner og arbejdstagernes fagforeninger?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (20. april 1998)

Produktionskvoter har vaeret et fundamentalt redskab i forvaltningen af den faelles markedsordning for sukker, siden ordningen blev indfoert i 1968. Paa den ene side indebaerer kvoterne, at der fastlaegges kvantitative begraensninger af produktionen af det sukker, som producenterne kan afsaette enten til forbrug i Faellesskabet eller til udfoersel med restitutioner. Paa den anden side sikrer kvoterne, at sukkerroedyrkerne modtager en rimelig pris for deres roer, der forarbejdes til roesukker, gennem en ordning med minimumspriser, som aftales med sukkerproducenterne paa grundlag af kontrakter og brancheaftaler.

I overensstemmelse med reglerne i afsnit III i Raadets forordning (EOEF) nr. 1785/81 ((EFT L 177 af 1.7.1981. )) (grundforordningen for sukker) kan Italien tildele A-kvoter for hoejst 1 320 000 tons hvidt sukker og B-kvoter for hoejst 248 250 tons hvidt sukker til producenter paa italiensk omraade som helhed.

Det boer naevnes, at Italien som de fleste andre medlemsstater betragtes som en enkelt region, naar produktionskvoterne i sukkersektoren fordeles. For produktionsaaret 1997/98 har de italienske myndigheder meddelt Kommissionen den ministerielle bekendtgoerelse, der fordeler produktionskvoter til fem producenter, som driver sukkerfabrikker paa hele det italienske omraade.

Naar produktionskvoter overfoeres indbyrdes mellem sukkerproducenterne, skal medlemsstaten tage hensyn til hver af de beroerte parters interesser, og navnlig sukkerroedyrkernes interesser. Det betyder i praksis, at de forskellige parter faar lejlighed til at udtale sig, normalt gennem deres landsorganisationer, inden medlemsstaten drager de endelige konklusioner.

Det boer i den forbindelse huskes, at produktionskontrollen i sukkersektoren i de senere aar er blevet ledsaget af en stram priskontrol, der medfoerer, at de garanterede priser for kvotemaengderne er blevet fastfrosset eller endog nedsat (udtrykt i ECU). Sammen med den stigende indvirkning af betingelserne paa verdensmarkedet som foelge af den landbrugsaftale, der blev indgaaet som led i GATT, har disse faktorer medfoert, at sukkerproducenterne og sukkerroedyrkerne i hele EF har vaeret noedt til at rationalisere og modernisere for at kunne forblive konkurrencedygtige under de skiftende markedsvilkaar.

Endvidere er sukkerroedyrkerne i en raekke medlemsstater (herunder Italien) noedt til at indrette sig paa den endelige afvikling af den nationale tilpasningsstoette til sukkerroeavlen under det nuvaerende produktionskvotesystem, som udloeber den 30. juni 2001.

Stillet over for disse udfordringer har en medlemsstat under de gaeldende regler mulighed for at udarbejde en omstruktureringsplan for sukkerroeavlen og sukkerproduktionen paa hele dens omraade. Planen er endda obligatorisk, naar der planlaegges omfattende overfoersler af produktionskvoter mellem sukkerproducenterne i Italien, Spanien og Frankrigs oversoeiske departementer, hvor en omstrukturering af sukkersektoren synes at vaere saerlig noedvendig. Udarbejdelsen af en omstruktureringsplan har isaer den fordel, at der sikres dialog, aabenhed og viderefoerelse af maeglingen mellem de beroerte parters ofte modstridende interesser, og at den til en vis grad imoedekommer de bekymringer, som det aerede medlem giver udtryk for.