SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2204/99

af Olivier Dupuis (TDI) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Aftaler i lufttransportsektoren og overholdelse af konkurrencebestemmelserne

Gennem de senere år har Kommissionen beskæftiget sig med analyse og regulering af en række aftaler mellem luftfartsselskaber ud fra ønsket om at bevare åbenhed og konkurrence på de pågældende markeder.

I dette øjemed har Kommissionen for de alliancer, der er indgået mellem British Airways og American Airlines, Lufthansa og United Airlines samt KLM og Alitalia pålagt luftfartsselskaberne stærkt bindende betingelser for at kunne betragte disse aftaler som værende i overensstemmelse med fællesskabsretten.

Til gengæld har andre aftaler mellem luftfartsselskaber, som har været af en anden art, mødt mindre opmærksomhed eller simpelthen blevet overset. Dette synes navnlig at have været tilfældet med code sharing-aftalen mellem Sabena og Virgin Express på ruten Bruxelles-Rom. Imidlertid har denne aftale straks medført en indskrænkning af antallet af konkurrenter og afgange på den pågældende rute.

Mener Kommissionen ikke, at denne aftale har resulteret i mindre konkurrence og samtidig i færre kvantitative, kvalitative og prismæssige fordele for forbrugerne med hensyn til denne tjenesteydelse?

Hvilke initiativer overvejer Kommissionen mere generelt for at bekæmpe de konkurrencehæmmende virkninger af code sharing-aftalerne og den mangelfulde gennemskuelighed og information, som denne praksis kan betyde for de rejsende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(14. januar 2000)

Ved hjælp af en code-sharingaftale kan et luftfartsselskab sælge sine billetter (ved anvendelse af sin egen designationskode) til en flyvning, der gennemføres af et andet luftfartsselskab. Flyvningen identificeres så af begge luftfartsselskabers designationskode. Denne form for aftaler benyttes i stigende grad af luftfartsselskaberne, både inden for og uden for EU. Kommissionen skønner, at de femten største luftfartsselskaber i EU har indgået over 150 code-sharingaftaler.

Kommissionen har siden 1996, da den fik gennemført en undersøgelse af code-sharing, truffet foranstaltninger for at forbedre gennemskueligheden omkring disse arrangementer og sikre, at passagererne er bedre informeret herom. Rådets forordning (EF) nr. 323/1999 af 8. februar 1999 om ændring af forordning (EF) nr. 2299/89 om en adfærdskodeks for edb-reservationssystemer (CSR)(1) bestemmer nu, at den faktiske operatør af en flyvning i tilfælde af code-sharing skal være klart identificeret på reservationstidspunktet. Det betyder, at en passager, der køber en billet hos luftfartsselskab X fra starten orienteres om, at han komme til at flyve med luftfartsselskab Y.

Code-sharingaftalernes forenelighed med konkurrencereglerne afhænger af aftalens indhold og af den eller de ruter, der berøres heraf. Visse code-sharingaftaler kan være en fordel for konkurrencen. En code-sharingaftale kan gennem omkostningsnedsættelser og effektivitetsforøgelse eksempelvis bidrage til at opretholde en forbindelse på en mindre belagt flyrute eller bidrage til, at der oprettes en ny rute. Andre code-sharingaftaler kan være konkurrencebegrænsende, fordi de resulterer i en opdeling af markedet eller forhindrer, at konkurrenter får adgang til markedet.

Code-sharingaftaler skal derfor undersøges fra sag til sag. Kommissionen er i færd med at undersøge forskellige typer code-sharing, bl.a. aftaler mellem nationale luftfartsselskaber med hensyn til den rute, der forbinder deres respektive centre.

Kommissionen har ikke modtaget nogen klager vedrørende code-sharingaftalen mellem Sabena og Virgin Express på ruten Bruxelles-Rom (hvor Alitalia også opererer). De igangværende undersøgelser om andre ruter vil hjælpe med til at afklare, hvilke typer code-sharingaftaler der er acceptable og hvilke, der er uacceptable. Det ærede medlem er velkommen til at tilsende Kommissionen materiale der dokumenterer, at konkurrencen på ruten Bruxelles-Rom er blevet begrænset.

(1) EFT L 40 af 13.2.1999.