SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0567/02

af Werner Langen (PPE-DE) til Kommissionen

(25. februar 2002)

Om: Forskellige markedsføringstilladelser for plantebeskyttelsesmidler i EU

Bestemmelserne om anvendelse af plantebeskyttelsesmidler inden for frugtavl og grønsagsdyrkning håndhæves forskelligt i EU-medlemsstaterne.

Mange af disse midler er forbudte i Tyskland, men tilladte i EU-nabolande. De forbruger- og miljørelevante direktiver og forordninger udlægges tydeligvis forskelligt i de enkelte medlemsstater, hvilket resulterer i konkurrencefordrejninger i EU.

Hvorledes bedømmer Kommissionen generelt denne problematik?

Hvilke forholdsregler agter Kommissionen at træffe for at fjerne disse konkurrencefordrejninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(26. marts 2002)

Rådets direktiv 91/414/EØF om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler indeholder rammerne for et harmoniseret fællesskabssystem for henholdsvis vurdering på EU-plan af aktive stoffer og vurdering og godkendelse på nationalt plan af plantebeskyttelsesmidler, som indeholder disse stoffer. I direktivets bilag VI er fastlagt et sæt ensartede principper for risikovurdering, som medlemsstaterne er forpligtet til at anvende ved vurderingen. Da EU-vurderingerne og Kommissionens beslutninger vedrørende de enkelte aktive stoffer endnu ikke foreligger, er der i direktivet fastlagt overgangsforanstaltninger, i medfør af hvilke medlemsstaterne fortsat kan anvende nationale kriterier, når de skal bevilge godkendelser, på betingelse af, at direktivets sikkerhedskrav overholdes.

Der kan forekomme varierende anvendelse og godkendelse af plantebeskyttelsesmidler medlemsstaterne imellem af flere grunde, herunder (i) producenternes forskellige markedsføringsstrategier (dvs. at virksomhederne måske ikke søger om godkendelse til at markedsføre deres produkter i alle medlemsstater), (ii) forskellige afgrøder, (iii) skadedyrsangreb i forskellig størrelsesorden, (iv) forskellige miljømæssige betingelser samt (v) at nogle medlemsstater vælger at stille miljømæssige og arbejdsmæssige beskyttelseskrav, der er strengere end direktivets krav, når de bedømmer ansøgningerne om godkendelse. Det er ikke Kommissionens vurdering, at denne situation hidtil har affødt betydelige konkurrenceforvridninger til ulempe for de tyske landbrugere.

For de stoffer, der er nævnt i bilag I til direktivet, gælder direktivets artikel 10. Heri bestemmes, at medlemsstaterne skal yde gensidig anerkendelse af produkter, som er blevet vurderet efter de ensartede principper og kun indeholder de i bilag I anførte aktive stoffer, men også at de til godkendelsen kan knytte betingelser, der vedrører arbejdstagernes sundhed og sikkerhed i overensstemmelse med EU-retten. De kan ifølge artikel 10 endvidere tage hensyn til ernæringsmæssige og miljømæssige aspekter samt landbrugs- og plantesundhedsfaktorer. Hvis en medlemsstat imidlertid af disse årsager afviser at give en godkendelse efter gensidig anerkendelse, skal Kommissionen underrettes og derefter træffe afgørelse efter komitologiprocedurerne i direktivet om, hvorvidt medlemsstaten var berettiget til at afvise en godkendelse ud fra forskellen mellem forholdene i de to medlemsstater, hvor den oprindelige godkendelse blev givet, henholdsvis hvor der blev søgt om gensidig anerkendelse. Når først direktivet finder fuld anvendelse (dvs. at alle aktive stoffer i bilag I og de ensartede principper anvendes overalt), betyder det, at medlemsstaterne ikke kan afvise at give en godkendelse, medmindre det berettiges af objektive forskelle.

Med undtagelse af ovennævnte tilfælde har Kommissionen ikke beføjelse til at skride ind, undtagen hvis direktivet ikke overholdes, og det er der efter Kommissionens vurdering ikke tegn på i øjeblikket. Spørgsmålet om konkurrenceforvridning kan tages op, når direktivet skal ændres. Kommissionen agter at foreslå Rådet og Parlamentet en sådan ændring sidst i 2002.