SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2276/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(31. juli 2001)

Om: Begrænsning af risikoen i forbindelse med farlige transporter over Westerschelde mellem Nordsøen og Antwerpens havn

1. Kan Kommissionen bekræfte, at søgående skibe, der besejler den belgiske havneby Antwerpen, må følge en rute, som over en lang strækning består af en snoet flodmunding, der udgør en havarm, nemlig Westerschelde i nabolandet Nederlandene med dens vekslende vanddybde, hvad der indebærer større risici end adgangen via de omliggende havne Dunkerque, Zeebrugge og Rotterdam?

2. Hvordan forholder Kommissionen sig til oplysningerne i Provinciale Zeeuwse Courant af 19. juni 2001, ifølge hvilken en ulykke med et ammoniaktankskib ved den nederlandske by, Vlissingen, som befinder sig ved begyndelsen af denne rute, vil kunne føre til 1 800 døde og sårede, mens en ulykke med en LPG-tanker vil kunne kræve 235 døde og sårede?

3. I hvilket omfang forøges risikoen for ulykker af den tværgående trafik af færgerne Kruiningen-Perkpolder og Vissingen-Breskens, der, indtil der er anlagt en tunnel, skal betjene den nord-sydgående forbindelse mellem de to bredder?

4. Opfylder transporterne af LPG og ammoniak via Westerschelde på nuværende tidspunkt EU's og internationale bestemmelser om transport af farlige stoffer ad vandvejen?

5. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe i samråd med den nederlandske og belgiske regering for at begrænse risiciene i forbindelse med ulykker og at minimere risikoen for ulykker?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. november 2001)

1. og 3. Kommissionen vil gerne først påpege at transport af farligt gods indebærer særlige risici når den, som f.eks. i en flodmunding, foregår over en lang strækning og måske endda går gennem to lande som det er tilfældet ved besejling af Antwerpen. Det siger sig selv at der er behov for skærpet opmærksomhed på sikkerheden fra alle parters side når søgående skibe krydser anden trafik.

2. Kommissionen har kendskab til vurderinger af værst tænkelige situationer. Det er vanskeligt at afgøre med sikkerhed om sådanne vurderinger er korrekte, men Kommissionen mener, at fuld overholdelse af gældende regler burde kunne forhindre ulykker.

4. og 5. Det er medlemsstaternes opgave at håndhæve eksisterende sikkerhedsregler. Kommissionen har ingen grund til at tro at de nederlandske og belgiske myndigheder ikke lever op til disse krav. Specielt har Kommissionen kendskab til den gældende bilaterale aftale mellem Nederlandene og Belgien om sikkerhed for besejlingen af Westerschelde. Kommissionen har grund til at tro at de nuværende ordninger, der bl.a. omfatter streng trafikkontrol med en integreret kæde af radarstationer og lodspligt, er tilstrækkelige til at opretholde søfartssikkerheden og beskytte havmiljøet.

Derfor har Kommissionen ingen planer om særlige tiltag over for sejladsen på Westerschelde. Men på europæisk plan som helhed er Kommissionen overbevist om at der er grund til at styrke overvågningen af fartøjer der transporterer farligt eller forurenende gods, og forbedre samarbejdet og informationsudvekslingen mellem medlemsstaterne. Derfor har Kommissionen den 6. december 2000 som led i den såkaldte Erika II-pakke stillet et direktivforslag(1) der sigter mod at oprette et europæisk overvågnings-, kontrol- og informationssystem for skibsfarten i medlemsstaternes kystfarvande.

(1) EFT C 120 E af 24.4.2001.