SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1703/01

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(14. juni 2001)

Om: Beskatning af automobiler

Når man køber en flaske vin i en af EU's medlemsstater, betaler man afgift i det land, hvor vinen købes. Når man køber en automobil i en af EU's medlemsstater, betaler man afgift i det land, hvor automobilen skal indregistreres, og ikke i den medlemsstat, hvor den oprindelig blev købt. Mener Kommissionen ikke, at køb af varer bør behandles på én og samme måde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(30. juli 2001)

Når en ikke-afgiftspligtig person køber varer, bortset fra varer, hvoraf der skal betales punktafgift, i en medlemsstat og selv transporterer varerne til en anden medlemsstat, f.eks. hvor han har sin faste adresse eller normalt opholder sig, betaler han moms i den medlemsstat, hvor varen er købt. Hvis der imidlertid er tale om nye transportmidler, gælder der en særlig ordning, som Rådet vedtog i 1992, og hvorefter der opstår en ny afgiftspligt. Denne nye afgiftspligt, som er nævnt i artikel 28a, stk. 1, litra b), i det sjette momsdirektiv (Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag(1)), indtræder, når afgiftspligtige personer, ikke-afgiftspligtige juridiske personer og andre ikke-afgiftspligtige personer anskaffer sig nye transportmidler i EU. Dette indebærer, at den ikke-afgiftspligtige person skal betale moms af det nye transportmiddel i det medlemsland, som det eksporteres til, og som normalt er det land, hvor det skal indregistreres.

Nye transportmidler er defineret i det sjette momsdirektivs artikel 28a, stk. 2.

En personbil betragtes som et nyt transportmiddel, når:

- Det har en slagvolumen på over 48 cm3 eller en effekt på over 7,2 kW og er beregnet til person- eller godstransport og

- levering foretages senest 6 måneder efter datoen for første ibrugtagning eller

- den har tilbagelagt mere end 6000 km.

Da Rådet indførte de nugældende momsordninger, besluttede det at vedtage en særordning for leverancer af nye transportmidler, fordi de eksisterende forskelle i momssatserne i de forskellige medlemsstater ville kunne skabe alvorlige konkurrenceforvridninger for de pågældende varer. Risikoen for en ændring af handelsstrømmene skønnedes at være for alvorlig til at gøre det muligt for ikke-afgiftspligtige personer at købe disse varer til momssatsen i købslandet, og derfor blev der indsat disse undtagelsesbestemmelser for leverancer af nye biler.

Der gælder lignende budgetmæssige overvejelser med hensyn til andre afgifter i forbindelse med personbiler, især indregistreringsafgifter og årlige vejskatter (vægtafgift). Om disse findes ikke synderlig megen EU-lovgivning. Derfor har hver medlemsland ret til at anvende sine egne afgiftsbestemmelser, forudsat af det overholder de generelle bestemmelser i EF-traktaten, særlig bestemmelsen om ikke-forskelsbehandling. Den harmonisering, der findes, er indeholdt i to rådsdirektiver, som blev vedtaget i 1983(2).

Kommissionen forelagde et forslag til rådsdirektiv(3) i 1998 med den overordnede målsætning at få bragt den afgiftsmæssige behandling af køretøjer, som ledsager privatpersoner, der flytter fra en medlemsstat til en anden, mere i overensstemmelse med tankerne og principperne bag det indre marked, og at opdatere bestemmelserne i de to rådsdirektiver, der er nævnt ovf. Dette forslag ligger stadig på Rådets bord, da enhver beslutning om skattespørgsmål skal træffes med enstemmighed af Rådet.

(1) EFT L 145 af 13.6.1977.

(2) Rådets direktiv 83/182/EØF og 83/183/EØF af 28. marts 1983. De vedrører hhv. afgiftsfritagelser for visse transportmidler, der midlertidigt indføres fra en medlemsstat i en anden og fritagelser for permanent import fra en medlemsstat i en anden af privatpersoners personlige ejendele, herunder personbiler, EFT L 105 af 23.4.1983.

(3) EFT C 108 af 7.4.1998.