SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2232/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(23. juli 2002)

Om: Cd-priserne i Europa

Sidste år meddelte kommissær Monti, at han agtede at undersøge priserne på cd'er i Europa. Hvad viste den pågældende undersøgelse? Kan Kommissionen forklare, hvorfor priserne på det samme eller næsten det samme produkt i Den Europæiske Union er meget højere end i USA, og hvad er begrundelsen for prisforskellen inden for Den Europæiske Union? Er det Kommissionens opfattelse, at de højere priser i Europa hovedsagelig skyldes, at musikindustrien beregner sig højere engrospriser, eller at det skyldes detailhandlernes større bruttofortjenester, og mener Kommissionen, at disse prisforskelle er berettigede med henvisning til forskellene i huslejer og transportomkostninger? Kort og godt, mener Kommissionen, at der her er tale om en krænkelse af den europæiske konkurrencelovgivning?

Kan Kommissionen endelig oplyse, om der er noget til hinder for, at detailhandlere, der ønsker at købe cd'er USA, får dem sendt til Europa og sælger dem til samme udsalgspris som i USA?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(30. september 2002)

I januar 2001 indledte Kommissionen fem særskilte undersøgelser af de vertikale relationer mellem de fem største pladeselskaber og deres detailhandlere. Undersøgelsen var især rettet mod påstande om fastprissystemer fra de største selskabers side gennem brug af kontrakter med detailhandlerne, hvor ordninger for fællesreklame var knyttet til averterede mindstepriser. I forbindelse med Kommissionens undersøgelse konstateredes det, at tre af de største selskaber medtog averterede mindstepriser i visse af deres fællesreklameordninger i Tyskland. Disse selskaber har efterfølgende bragt disse aktiviteter til ophør.

De fem musikselskaber, der var involveret i disse sager, var Bertelsmann Music Group, EMI, Sony Music, Universal Music og Warner Music.

Eftersom de eventuelle overtrædelser var begrænset til enkelte medlemsstaters område, har Kommissionen i overensstemmelse med Kommissionens politik om at decentralisere håndhævelsen af konkurrenceretten i passende sager underrettet de relevante nationale konkurrencemyndigheder om resultaterne af undersøgelsen. Det var derfor op til de nationale myndigheder at afgøre, om der var behov for yderligere undersøgelser eller foranstaltninger på nationalt plan.

Kommissionen indstillede sin undersøgelse i august 2001. Yderligere oplysninger om resultatet af Kommissionens undersøgelse kan fås i pressemeddelelse IP/01/1212 af 20. august 2001 på:

http://europa.eu.int/rapid/start/cgi/guesten.ksh?p_action.gettxt=gt&doc=IP/01/1212|0|AGED&lg=EN&display=

Spørgsmålet om, hvorvidt detailhandlere i EU/EØS kan importere CD'er fra USA, skal ses i sammenhæng med ophavsretten. Fællesskabslovgiveren har nemlig harmoniseret spredningsretten for udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer, filmproducenter og radio- og fjernsynsselskaber via artikel 9 i direktiv 92/100/EØF af 19. november 1992 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret(1). Indehaverne af disse rettigheder har derfor eneret til at stille de beskyttede genstande (CD'er i den foreliggende sag), herunder kopier deraf, til rådighed for offentligheden. Spredningsretten er genstand for konsumption af de EF-beskyttede regler: retten udtømmes kun inden for EØS med hensyn til en genstand, hvor første salg af denne genstand foretages af rettighedshaveren eller med dennes samtykke i EØS. Denne begrænsning gælder for detailhandlere, som køber CD'er i USA og ønsker at distribuere dem i EØS.

Som følge af den høje koncentrationsgrad i denne industri anførte Kommissionen imidlertid i sin pressemeddelelse fra august 2001, at den fortsat vil holde musikindustrien under nøje opsyn. Kommissionen vil eventuelt genoptage sine undersøgelser, hvis der fremkommer yderligere informationer i relation til denne eller lignende former for praksis.

(1) EFT L 346 af 27.11.1992.