SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1194/01

af Luciana Sbarbati (ELDR) til Kommissionen

(19. april 2001)

Om: Befolkningsaldringen og foranstaltninger på fællesskabsplan

På Det Europæiske Råds møde i Lissabon i 2000 vedtoges det at give Gruppen på Højt Plan mandat til at udarbejde en undersøgelse af, hvordan den sociale beskyttelse i Europa vil udvikle sig på lang sigt. Der blev udvist særlig interesse om pensionsordningernes holdbarhed efter år 2020.

De statistiske beregninger af den europæiske befolknings aldring viser således, at 28 % af befolkningen i 2050 vil være over 65 år mod de nuværende 14 %. Denne tendens vil sammen med den forventede lange levetid medføre store økonomiske byrder for medlemsstaterne.

For at imødegå dette fænomen har man iværksat planer om en aktiv rolle for de ældre, og man påtænker også at indføre en senere pensionsalder, hvilket skulle gøre det muligt for medlemsstaterne at udskyde problemet i nogle år og på kort sigt sikre forsorgssystemernes stabilitet, indtil der fastlægges en fælles strategi.

De europæiske institutioner praktiserer derimod stadig førtidspensionering og vedtager, at de ikke vil forny kontrakterne for freelance-medarbejdere, der er fyldt 65 år, og i Kommissionens forslag om ændringer omtales muligheden (ikke nødvendigheden) for at ændre pensionsalderen (60 år) for tjenestemænd og andre ansatte i Fællesskaberne.

Kan Kommissionen redegøre for årsagerne til disse afgørelser, der bringer de europæiske institutioners troværdighed i tvivl?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(9. juli 2001)

Kommissionen vil først påpege, at den er fuldt ud bevidst om problemet med den aldrende befolkning. På lang sigt er det altafgørende for den sociale beskyttelse og pensionsordningerne, at særlig Kommissionens europæiske beskæftigelsesstrategi er en succes. Det Europæiske Råd i Lissabon satte sig et ambitiøst mål: på grundlag af en bæredygtig økonomisk vækst på tre procent af bruttonationalproduktet (BNP) skulle medlemsstaterne inden 2010 bevæge sig i retning af en gennemsnitlig beskæftigelsesgrad på 70 procent af den samlede arbejdskraft og over 60 procent af den kvindelige arbejdskraft. Dette mål kan selvfølgelig ikke nås, hvis den nuværende tendens til at gå på pension længe før den officielle pensionsalder varer ved. I øjeblikket er mindre end en fjerdedel af folk i alderen 60-64 år stadig i beskæftigelse.

Kommissionens personalestruktur er helt på linje med disse generelle politiske målsætninger. Den gennemsnitlige pensionsalder blandt Kommissionens personale er på nuværende tidspunkt 62,8, hvor 47 % af tjenestemændene i alderen 60-64 fortsat er i beskæftigelse.

For tjenestemænd og midlertidigt ansatte i EU-institutionerne er pensionsalderen i øjeblikket 60 år (man kan blive til man er 65 år). Det er nødvendigt at evaluere balancen i institutionernes pensionsordning regelmæssigt. For at opretholde denne balance er der i vedtægten for tjenestemænd fastsat bestemmelser, der gør det muligt at ændre enten personalets bidrag til ordningen eller pensionsalderen, dvs. hæve den i tilfælde af, at ordningen giver underskud. Der er inden for rammerne af reformen af Kommissionen fremsat forslag om at bevare disse to muligheder i vedtægten for tjenestemænd. Det er på den måde, at muligheden for at ændre pensionsalderen skal fortolkes. I reformen foreslås det endvidere, at denne balance overvåges med jævne mellemrum. Det vil inden for rammerne af en sådan overvågningsprocedure være hensigtsmæssigt regelmæssigt og under overholdelse af vedtægten for tjenestemænd at overveje, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at opretholde ordningens balance.

I øjeblikket er der i EU-institutionerne mulighed for at gå på førtidspension fra 50 år med en betydeligt reduceret pension. Derudover mister tjenestemanden retten til at være omfattet af arbejdsgivers sociale sikringsordning. Derfor søger få i virkeligheden om førtidspension. I gennemsnit er der i Kommissionen mindre end 10 tjenestemænd om året, der går på pension, før de er 60. Det forslag, som Kommissionen fremsendte til Europa-Parlamentet og Rådet den 31. januar 2001, og som det ærede medlem refererer til, tager ikke sigte på at ændre den permanente førtidspensioneringsordning. I stedet drejer det sig om en særlig foranstaltning, der er knyttet til den igangværende reform.

For fremover at kunne behandle førtidspensionering på en mere struktureret måde og lette integrationen af personale fra de nye medlemsstater vil Kommissionen fremlægge et vejledende dokument om fleksibel pensionering som foreslået i hvidbogen Reformen af Kommissionen(1) af 1. marts 2000 (Del II, aktion 34).

Hvad angår freelancepersonalet, ansættes Kommissionens freelancetolke i lighed med Parlamentets som hjælpeansat personale i henhold til Rådets forordning (EF, EKSF, Euratom) nr. 628/2000 af 20. marts 2000 om ændring af forordning (EF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse fællesskaber(2). Denne nye status sikrer en ensartet behandling af de freelancetolke, der ansættes af EU's institutioner, med hensyn til blandt andet den i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber fastsatte obligatoriske pensionsalder. Som følge deraf kan hverken Kommissionen eller Europa-Parlamentet i deres egenskab af EU-institutioner rekruttere konferencetolke over 65 år i medfør af artikel 74 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, som fastslår, at hjælpeansattes ansættelse i retlig henseende ophører ved udgangen af den måned, hvor de fylder 65 år.

Hvad angår førtidspensionering, finder disse bestemmelser ikke anvendelse på Kommissionens freelancetolke.

(1) KOM(2000) 200 endelig udg.

(2) EFT L 76 af 25.3.2000.