SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1133/02

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(22. april 2002)

Om: Hjemtransport af lig inden for Fællesskabet

Som led i det indre marked i Den Europæiske Union og EU-borgernes frie bevægelighed og ret til frit at etablere sig i de forskellige medlemsstater lever stadig flere EU-borgere af erhvervsmæssige eller andre grunde i et andet land end deres oprindelsesland.

Denne udvikling har medført, at der ved dødsfald af europæiske borgere i et andet land end deres oprindelsesland opstår visse vanskeligheder i forbindelse med hjemtransporten af liget til det land, hvor den pågældende er født. Dette skyldes, at de gældende aftaler såsom Berlin-aftalen af 1937 og Strasbourg-aftalen af 1973 ikke tager hensyn til, at grænsekontrollen mellem de enkelte EU-lande er afskaffet, hvilket skaber alvorlige vanskeligheder af bureaukratisk og anden art og pålægger familierne yderligere økonomiske byrder.

Kan Kommissionen oplyse, i hvilket omfang traktaten forpligter EU til at sikre fri transport af døde personer inden for Fællesskabet i det indre marked, og hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sørge for, at reglerne for grænseoverskridende transport af lig, ikke er strengere og mere krævende end de regler, der almindeligvis gælder for transport inden for de enkelte medlemsstater?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkesteinpå skriftlige forespørgsler E-0923/02, E-0935/02, E-1122/02 og E-1133/02

(8. maj 2002)

Kommissionen henviser til sit fælles svar på skriftlig forespørgsel E-0073/02 af Michael Cashman, E-0087/02 af Cristiana Muscardini, E-0210/02 af Piia-Noora Kauppi, E-0344/02 af Eija-Riitta Anneli Korhola, E-0346/02 af Marjo Matikainen-Kallström, E-0407/02 af Nicole Thomas-Mauro og E-0679/02 af Marialiese Flemming(1). Til orientering gengives Kommissionens holdning nedenfor.

Kommissionen er klar over, at grænseoverskridende hjemsendelse af døde er et følsomt og vanskeligt emne, der kan medføre betydelige lidelser for den afdødes familie.

Kommissionen er også bekendt med en række tilfælde, belyst af en række aktuelle skriftlige forespørgsler, hvor hjemsendelse af døde fra én medlemsstat til en anden har budt på vanskeligheder. Kommissionen råder imidlertid ikke over oplysninger eller statistikker, der kan give et overblik over dette problem og dets omfang.

I forbindelse med dette emne opstår der en række spørgsmål, nogle af disse i relation til forskellige fællesskabspolitikker som f.eks. transport, sundhed, fri bevægelighed osv. Der synes imidlertid ikke at være en klar fællesskabskompetence for alle disse aspekter. Hertil kommer, at bestemmelserne omkring grænseoverskridende transport af døde findes i den internationale Berlin-aftale (1937, nr. 4391 i Folkeforbundets samling af traktater) samt i Europarådets aftale fra september 1973 om overførsel af døde. Under alle omstændigheder må man erindre sig, at medlemsstaterne i forbindelse med udarbejdelsen af bestemmelser vedrørende transport af døde i henhold til Domstolens retspraksis skal sørge for, at håndhævelsen af disse sker på en ikke-diskriminerende basis. Undtagelser med begrundelse i hensynet til den offentlige sundhed skal også ske i overensstemmelse med Domstolens retspraksis.

Med baggrund i ovennævnte forhold agter Kommissionen fortsat at følge disse emner nøje, men den vil ikke umiddelbart indlede nogen specifik foranstaltning.

(1) EFT C 160 E af 4.7.2002, s. 178.