SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0770/00

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(9. marts 2000)

Om: Retligt samarbejde vedrørende pædofili

Med indførelsen af en politik for samarbejde om retlige og indre anliggender som omhandlet i Maastricht-traktaten er der gjort et vigtigt skridt hen imod opbygningen af Europa.

Imidlertid er det svært at forstå, at retsvæsenet fortsat er underlagt stive grænser i et Europa med fuldstændig fri bevægelighed og ret til frit at etablere sig.

Desværre omfatter denne nye søjle inden for den europæiske politik ikke internationale forbrydelser vedrørende misbrug af og handel med børn og kvinder, et område, hvor der er en klar stigning i antallet af forbrydelser.

Det drejer sig om en stærkt udbredt form for forbrydelser, som udgør den største trussel for det demokratiske samfund, vi lever i.

Et tilfælde for nylig, som involverede en belgisk statsborger (Frans de Ryck) og portugisiske børn fra den autonome region Madeira, illustrerer lakunerne som følge af fraværet af et retligt samarbejde i den slags situationer.

Den belgiske stat nægtede i dette tilfælde at udlevere den sigtede for den pågældende forbrydelse til Portugal, medens den portugisiske stat via anklagemyndigheden nægtede at yde ofrene nogen form for retshjælp.

Som omtalt i pressen (Diário de Notícias) var det kun takket være en personlig indsats fra den portugisiske sammenslutning for hjælp til ofre og støtte fra et portugisisk advokatfirma, at problemet blev løst. I mellemtiden har den sigtede imidlertid indanket sagen, og ofrene ved ikke, hvordan resultatet vil blive.

Kan Kommissionen på den baggrund oplyse, om den vil tage initiativ til at styrke ofrenes forsvar i denne form for forbrydelser, når de overskrider de nationale grænser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(13. april 2000)

Kommissionen mener, at Fællesskabet har taget mange initiativer og ligeledes udviklet en politik til bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn. I denne forbindelse er der blevet lagt vægt på støtte til ofrene for denne form for forbrydelser. Kommissionen har allerede tidligere besvaret Parlamentets spørgsmål om initiativerne og politikken (jf. svar på skriftlig forespørgsel E-2797/99 fra Marjo Matikainen-Kallström(1) og svar på mundtlig forespørgsel H-0140/00 fra Rodi Kratsa under Parlamentets spørgetid på plenarmødet i marts 2000(2)), og den vil således ikke behandle denne del af spørgsmålet nærmere. Kommissionen ønsker imidlertid at understrege, at bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn blev prioriteret højt i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tammerfors. Kommissionen vil derfor ligeledes tage denne problematik i betragtning, når den skal vurdere udviklingen i processen med at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

Den nægtelse af udlevering, som det ærede medlem omtaler, kan muligvis forklares med, at den person, der skulle udleveres, var statsborger i det medlemsland, der blev anmodet om udlevering. I henhold til artikel 6 i Europarådets konvention om udlevering fra 1957, som stadig udgør retsgrundlaget for udlevering mellem EU's medlemslande, er nægtelse af udlevering på denne baggrund tilladt. Ifølge artikel 7 i Fællesskabets konvention om udlevering fra 1996 er det derimod ikke tilladt at nægte udlevering med den begrundelse, at personen, der begæres udleveret, er statsborger i det medlemsland, der anmodes om udlevering. Medlemslandene kan imidlertid erklære, at de ikke vil rette sig efter denne bestemmelse. Erklæringen skal fornyes hvert femte år, ellers mister den sin gyldighed. Fællesskabets konvention om udlevering fra 1996 er endnu ikke trådt i kraft, eftersom den ikke er blevet ratificeret af samtlige medlemslande.

I forbindelse med beskyttelse af ofre for forbrydelser generelt vedtog Kommissionen den 14. juli 1999 en meddelelse(3), som havde til formål at indføre et vist minimumsniveau og visse standarder for beskyttelse af ofre for forbrydelser inden for EU, især vedrørende forebyggelse, støtte, kompensation og ofrenes stilling i straffeprocessen. Meddelelsen retter sig ikke specifikt mod ofre for de forbrydelser, som det ærede medlem omtaler, men mange af de foreslåede foranstaltninger vil forbedre ofrenes situation væsentligt.

(1) EFT C 303 E af 24.10.2000, s. 111.

(2) Europa-Parlamentets forhandlinger ( marts 2000).

(3) KOM(1999) 349 endelig udg.