SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2654/02

af Frank Vanhecke (NI) til Kommissionen

(20. september 2002)

Om: Den belgiske regerings beskæftigelsespolitik

Den belgiske socialminister, Johan Vande Lanotte. har i forskellige interviews udtalt, at arbejdsgivere i Belgien skal have pligt til at ansætte indvandrere af ikke-europæisk herkomst for at fremme deres integrering i samfundet. Han vil med andre ord indføre bindende kvoter for erhvervslivet. Arbejdsgivere skal ikke længere frit kunne ansætte personale ud fra stramme kriterier som kompetence, indsats, fleksibilitet osv., men får pålagt at medvirke til en politik med positiv forskelsbehandling.

1. Hvad mener Kommissionen om sådanne forslag fra ministeren? Kan Kommissionen oplyse, om den støtter eller ikke støtter en eventuel beskæftigelsespolitik baseret på positiv forskelsbehandling?

2. Mener Kommissionen ikke, at sådanne forslag er en alvorlig trussel mod den frie markedsøkonomi og arbejdsgivernes ret til selvstændigt at udstikke deres virksomheds politik, uden hindringer fra myndighedernes side?

3. Mener Kommissionen ikke, at en politik med tvungne kvoter snarere vil skade den gruppe mennesker, de er bestemt for, og dermed langt fra fremme integreringen af disse mennesker?

4. Mener Kommissionen ikke, at tvungne kvoter i én af Unionens medlemsstater kan udgøre en alvorlig hindring for virksomhedernes konkurrenceevne i forhold til medlemsstater, hvor myndighederne ikke blander sig på denne måde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. oktober 2002)

Kommissionen har forstået, at de forslag, som det ærede medlem henviser til, ikke er formelle forslag fra regeringen. Det ville derfor ikke være rigtigt at fremsætte bemærkninger om detaljerne. Men Kommissionen har forstået, at forslagene blev fremsat i forbindelse med en debat om behovet for aktioner til bekæmpelse af forskelsbehandling af mennesker af ikke-europæisk oprindelse og til fremme af deres integration på arbejdsmarkedet og mere bredt i samfundet.

Kommissionen understreger, at den i lang tid har støttet aktioner til bekæmpelse af racisme og fremmedhad, og at man går ind for integrering af indvandrere. Kommissionen glæder sig over initiativer fra medlemsstaterne, der skal fremme en sådan integration, og mener, at foranstaltninger til fremme af ligestilling på arbejdsmarkedet og til fjernelse af hindringer som følge af diskriminering både kan gavne arbejdsgivere og arbejdstagere. Kommissionen kan henvise til, at det i retningslinje 7 i retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik for 2002 (Rådets afgørelse 2002/177/EF af 18. februar 2002(1)) kræves, at medlemsstaterne gennemfører hensigtsmæssige foranstaltninger for at dække handicappede personers, etniske minoriteters og vandrende arbejdstageres behov i forbindelse med deres integration på arbejdsmarkedet og efter behov fastsætter nationale målsætninger i denne henseende. Kommissionen tror ikke, at det er sandsynligt, at sådanne foranstaltninger bliver en trussel mod de virksomheders konkurrenceevne, som gør brug heraf.

Kommissionen skal også henvise til Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse(2), som skal være gennemført i national lovgivning den 19. juli 2003. I direktivet er der et forbud mod forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse bl.a. med hensyn til beskæftigelse. Direktivet giver også medlemsstaterne lov til at fastholde eller vedtage specifikke foranstaltninger til forebyggelse eller opvejelse af ulemper for personer af en særlig race eller etnisk oprindelse.

Uafhængigt af de forslag, som det ærede medlem henviser til, herunder alle positive foranstaltninger, der gennemføres med henblik på at fremme dårligt stillede gruppers integration, skal medlemsstaternes beskæftigelsespolitik under alle omstændigheder være i overensstemmelse med alle øvrige krav i

fællesskabslovgivningen, herunder bestemmelserne om anvendelsen af princippet om ligestilling og gennemførelsen af fællesskabspræferencen, som blev udarbejdet med Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet(3), som er omtalt i Rådets resolution af 30. juni 1994 om begrænsning af tredjelandsstatsborgeres indrejse på medlemsstaternes område med henblik på beskæftigelse(4).

(1) EFT L 60 af 1.3.2002.

(2) EFT L 180 af 19.7.2000.

(3) EFT L 257 af 19.10.1968.

(4) EFT C 274 af 19.9.1996.