SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0052/99

af Gianni Tamino (V) til Kommissionen

(15. januar 1999)

Om: Veksling af nationale valutaer og euroen i de medlemsstater, som har godkendt denne

Den faelles valuta er allerede blevet indfoert i 11 medlemsstat, omend kun til transaktioner som ikke kraever den fysiske anvendelse af valutaen, og er som saadan lige saa gyldig valuta i disse lande som den nationale valuta, og banktransaktioner i disse lande burde vaere lig transaktioner inden for hvert enkelt land.

I pressen er der forlydende om, at banker beregner op til 4 % kommission for veksling fra en valuta til en anden og veksling fra euro til national valuta.

Mener Kommissionen ikke, at denne fremgangsmaade er imod tanken om indfoerelse af en faelles valuta og kan betragtes som urimelig spekulation?

Hvilke initiativer agter den at tage for at bringe dette forhold til ophoer, som sandsynligvis vil skade billedet af euroen i borgernes oejne samt betyde oekonomiske tab for forbrugerne og erhvervslivet i de lande, som har tilsluttet sig den faelles valuta?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(11. marts 1999)

Det aerede medlem er utvivlsomt klar over, at Kommissionen i april 1998 vedtog en henstilling 98/286/EC(1) om bankgebyrer for omregning til euroen. Kommissionen offentliggjorde ligeledes en foerste vurdering den 8. december 1998(2), hvori det anfoeres, at bankerne i hele euroomraadet agtede at efterkomme henstillingen. Det betyder, at bankerne ikke vil beregne gebyr for at omregne konti fra den nationale valutaenhed i de enkelte deltagende medlemsstater til euroenheden (f.eks. fra italienske lire til euro i Italien) eller for at omregne betalinger til og fra euroenheden og den nationale valutaenhed. Endvidere staar der i henstillingen, at bankerne ikke maa beregne et andet gebyr for en tjenesteydelse i euroenheden end for den samme tjenesteydelse i den nationale valutaenhed. Dette er et vigtigt og betydningsfuldt bidrag til, at offentligheden faar tillid til, at overgangen til euro er en fordel. Det betyder imidlertid ikke i sig selv, at banktransaktioner mellem deltagende medlemsstater boer kunne sammenlignes med banktransaktioner inden for hver enkelt deltagende medlemsstat.

I henstillingen kraeves det derfor ikke, at bankerne ophoerer med at beregne gebyr for de tjenesteydelser, de leverer, herunder koeb eller salg af pengesedler fra andre medlemsstater. Dog kraeves det i henstillingen, at der soerges for fuld gennemsigtighed for alle omregninger og vekslinger, idet det klart skal fremgaa, at den faste omregningskurs er anvendt, og idet ethvert gebyr af enhver art, der anvendes, skal kunne aflaeses for sig.

Foer euroens indfoerelse kunne bankerne i hvert fald delvis skjule gebyrerne for tjenesteydelser saasom veksling af pengesedler i den (svingende) vekselkurs, der blev anvendt. Bankerne lod med andre ord kunderne betale forskellen mellem deres koebs- og salgskurser for valuta. Anvendelse af en forskel var en uigennemsigtig maade at tage gebyr paa, som Kommissionen laenge har opfordret bankerne til at ophoere med.

Med euroens indfoerelse kan bankerne ikke laengere beregne deres gebyrer inden for en vekselkursforskel for transaktioner, der omfatter deltagende medlemsstaters valutaenheder. Dette skyldes det grundlaeggende krav om, at de faste omregningskurser anvendes ved alle omregninger og vekslinger mellem de deltagende nationale valutaenheder. Bankerne maa derfor aendre deres vekselmetode med virkning fra senest den 1. januar 1999. Det forhold, som det aerede medlem omtaler, og som gaar ud paa, at banker beregner et gebyr paa op til 4 % for vekseltransaktioner, kan anses for at vaere udtryk for denne overgang til en mere gennemsigtig maade at beregne gebyr paa.

Den 12. januar 1999 anmodede Kommissionen de europaeiske bankers sammenslutninger om oplysninger om situationen i medlemsstaterne, herunder en sammenligning mellem 1998- og 1999-tallene for vekselgebyrer og gebyrer for graenseoverskridende kreditoverfoersler. Den 5. februar 1999 opfordrede Kommissionen paa ny bankerne til at oege gennemsigtigheden ved at offentliggoere oplysninger om aendringer i det samlede gebyrniveau (foer og efter euroens indfoerelse) for veksling af pengesedler i euroomraadet, for inkassering af udenlandske checks, for pengeoverfoersler paa tvaers af graenserne og for anvendelse af kreditkort i udlandet. Bankerne i euroomraadet blev anmodet om til Kommissionen at indberette, hvorledes situationen var inden den 31. marts 1999 gennem deres europaeiske sammenslutninger. Kommissionen har ogsaa for nylig indledt undersoegelser af bankers mulige overtraedelser af konkurrencepolitikken. Kommissionen vil holde Parlamentet underrettet om resultaterne af disse indberetninger og undersoegelser. Imidlertid forventer Kommissionen, at det samlede niveau for disse gebyrer vil falde, eftersom bankerne ikke laengere har udgifter i forbindelse med vekselkursrisikoen, og gennemsigtighed vil skaerpe konkurrencen mellem pengeinstitutterne. Kommissionen er ligesom Parlamentet foruroliget over, at de foerste tilbagemeldinger og analyser fra nogle banker i nogle medlemsstater peger paa det modsatte.

Med hensyn til kreditoverfoersler, der er et saerskilt men beslaegtet omraade, erkender Kommissionen, at der fortsat findes vaesentlige forskelle i gebyrniveauet for graenseoverskridende transaktioner i forhold til indenlandske transaktioner. Kommissionen mener, at overgangsperioden indtil datoen for indfoerelse af eurosedler og -moenter giver mulighed for at skabe betingelser for at tage fat paa gebyrerne for graenseoverskridende pengeoverfoersler. Det betyder, at der skal goeres noget effektivt ved de svage infrastrukturer for graenseoverskridende pengeoverfoersler, og at andre strukturbetingede hindringer for den graenseoverskridende konkurrence skal fjernes. Det kraever, at isaer pengeinstitutterne indser, at oegede investeringer i de graenseoverskridende laenker mellem nationale detailbetalingssystemer er politisk betydningsfulde og forretningsmaessigt belejlige. Ud over at laegge moralsk pres kan de offentlige myndigheder paa nationalt plan og paa EU-plan goere noget ved de administrative krav, der oeger bankernes byrder i forbindelse med disse transaktioner. Kommissionen er fast besluttet paa at blive en katalysator for alle disse udviklinger, og den agter at udsende en meddelelse i foraaret 1999 om politikken i forbindelse med betalingssystemerne i OEMU. Dette vil skabe en ramme for, hvorledes maalet for et enhedsomraade for betalinger kan naas.

Kommissionens pressemeddelelse IP/99/90 af 5. februar 1999 in deholder yderligere oplysninger om Kommissionens holdning til denne sag.

(1) EFT L 130 af 1.5.1998.

(2) Foreligger paa internettet under http://europa.eu.int/comm/dg15.