SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3888/02

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(13. januar 2003)

Om: Ny bølge af undertrykkelse i Tunesien

Den 11. december var dommer Mokhtar Yahyaoui, formand for centret for retsvæsenets uafhængighed (CIJ) og stiftende medlem af den internationale sammenslutning til støtte for politiske fanger (AISPP), på åben gade offer for nogle civilklædte politibetjentes voldelige overfald, mens han var på vej til sine advokaters praksis, og den 14. december blev han vilkårligt anholdt af nogle civilklædte mænd og senere løsladt. Den 13. december belejrede nogle politibetjente i hovedstaden to advokaters kontor, som er specialiseret i forsvar af menneskerettighederne, advokat Nourredine Bhiri (kasserer i det nationale råd for dommerstandens uafhængighed) og advokat Saïda Akremi (generalsekretær for AISPP), og overfaldt dem og deres to børn (på 13 og 15 år). Advokat Akremi blev ført bort af politiet og blev først løsladt efter syv timers indespærring. Dr. Tahar Mestiri (læge og medlem af CNLT, det nationale råd for friheder i Tunesien), som skulle undersøge advokat Akremi, blev overfaldet og forhindret i at aflægge hende besøg. Den samme dag blev talrige andre advokater og menneskerettighedsforkæmpere ofre for overfald fra det politiske politis side. Den 13. december 2002 anholdt betjente fra det politiske politi i Gafsa (i det sydlige Tunesien) fem tidligere samvittighedsfanger, deriblandt: Ali Chortani, der i 1991 blev dømt og idømt 8 måneders fængsel ubetinget, og som er velkendt for sin virksomhed i den tunesiske menneskerettighedsliga i Gafsa og i Nahdha-bevægelsen; Lotfi Dassi; Mohsen Nouissi og to andre tidligere endnu ikke identificerede samvittighedsfanger fra byen Gafsa. I øvrigt blev nummer 885 af ugebladet Réalités, som udkom den 12. december 2002, inddraget, fordi det indeholdt en artikel om situationen i de tunesiske fængsler. Den 14. december blev forfatteren til denne artikel, journalisten Hedi Yahmed, afhørt af statsadvokaten. Siden den 12. december 2002 har tre køretøjer fra det politiske politi belejret journalisten Abdallah Zouaris families bopæl i landsbyen Medenine. Den 16. december blev Mohamed Jmour (generalsekretær for Tunesiens advokatstand og forsvarer af menneskerettighederne) brutalt overfaldet af civilklædte politibetjente i Tunis.

Hvilke oplysninger sidder Kommissionen inde med om denne seneste bølge af brutal undertrykkelse af forkæmpere for demokrati i Tunesien? Hvorledes vurderer Kommissionen i øvrigt udviklingen i den økonomiske og sociale situation i Tunesien? Finder Kommissionen, at EU's politik over for Tunesien er politisk holdbar?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(31. januar 2003)

Kommissionen følger med bekymring den vedvarende intolerance over for tunesiske systemkritikere og menneskerettighedsforkæmpere i Tunesien. Trods visse opmuntrende signaler i de sidste måneder af 2002 er ytringsfriheden og foreningsfriheden fortsat for begrænset. Kommissionen er klar over sagen med dommer Mokhtar Yahiaoui og dermed forbundne begivenheder, og den har i øvrigt bragt den op over for de tunesiske myndigheder uden dog at opnå oplysninger af nævneværdig betydning.

Hvad angår vurderingen af den økonomiske og sociale situation i Tunesien, tilskynder Kommissionen den tunesiske regering til reformer og følger dem. Der er nået betydelige resultater på strukturområdet sammenlignet med andre lande i regionen. Trods et vanskeligt år 2002 på det økonomiske plan (fjerde tørkeår, de negative følger for turismen af attentatet på Djerba), er de grundlæggende økonomiske indikatorer sunde. Den sociale situation er kendetegnet ved en række bemærkelsesværdige positive resultater (ingen bolignød, garanteret mindsteløn, social solidaritetsfond), som placerer Tunesien blandt de mest avancerede lande i Middelhavsområdet. Balancen er imidlertid skrøbelig, og Kommissionen følger nøje udviklingen.

Unionens politik over for Tunesien, som defineres af medlemsstaterne og Kommissionen i de traktatsbestemte fora, ændrer sig konstant i takt med den politiske og økonomiske udvikling. Den støtter sig navnlig på de væsentlige elementer, der er vedtaget i associeringsaftalen, hvad angår demokrati og menneskerettigheder samt Tunesiens andre internationale forpligtelser.