SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2076/01

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. juli 2001)

Om: Belgiens ændrede holdning til økonomisk kompensation

I sit svar på min forespørgsel E-1323/01(1) giver Kommissionen udtryk for glæde over de belgiske myndigheders afgørelse om ikke længere at ville sammenkæde økonomisk kompensation til virksomheder i Flandern og Vallonien med indkøb til de væbnede styrker. Denne afgørelse blev truffet af den belgiske regering den 15. december 2000. Denne har imidlertid på grund af pres udefra netop ændret sin beslutning. Nu skal økonomisk kompensation - beklageligvis - igen indgå i den politiske beslutningstagning ved indkøb af militært udstyr. Det forekommer logisk, hvis Kommissionen i betragtning af sin positive vurdering af den oprindelige afgørelse nu må beklage denne ændrede holdning.

Glæder Kommissionen sig over den belgiske regerings ændrede holdning med hensyn til økonomisk kompensation ved indkøb til de væbnede styrker? Hvordan vil Kommissionen bringe denne vurdering i overensstemmelse med sin oprindelige positive vurdering af den belgiske beslutning om at afskaffe økonomisk kompensation i forbindelse med indkøb af militært udstyr?

(1) Se side 35.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten på skriftlige forespørgsler E-2075/01 og E-2076/01

(4. september 2001)

Kommissionen ønsker, som det ærede medlem, at sikre gennemsigtighed og overholdelse af konkurrencereglerne, herunder hvad angår indgåelsen af våbenkontrakter, og skal hermed fremkomme med nedenstående supplerende oplysninger til sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1323/01.

Meddelelsen fra 1997 ville have sikret denne gennemsigtighed samt overholdelse af konkurrencereglerne i våbenindustrien, hvis de deri indeholdte forslag var blevet vedtaget af medlemsstaterne. Drøftelserne igennem 2 år af denne meddelelse i Ad hoc-gruppen vedrørende Europæisk Forsvarsmaterielpolitik (Polarm) resulterede imidlertid i, at man i slutningen af 1999 måtte erkende, at man ikke kunne nå til enighed, idet medlemsstaterne ikke var parate til at binde sig til nogen af Kommissionens forslag om at skabe et våbenmarked i fællesskabsregi.

Artikel 296 (tidl. artikel 223), stk. 1, litra b), i EF-traktaten indeholder i øvrigt ingen undtagelsesbestemmelser fra anvendelsen af fællesskabsretten ud over, når medlemsstaternes sikkerhedsinteresser står på spil. Denne undtagelsesbestemmelse fra fællesskabsretten skal fortolkes rigorøst og giver derfor ikke mulighed for generelt at fritage våbenkontrakter for fællesskabsreglerne vedrørende indgåelse af aftaler om offentlige indkøb.

Kommissionen skal imidlertid understrege, at denne artikel har betydning, hvad angår visse former for strategisk og yderst følsomt militært udstyr, hvis produktion, køb eller salg kan bringe en medlemsstats sikkerhed i fare. Hvis alt militært udstyr blev fjernet fra listen fra 1958, som artikel 296, stk. 1, litra b), omhandler, ville denne bestemmelse ikke længere have nogen mening, og det ville svare til, at stk. 1, litra b), i praksis blev ophævet. Endvidere står der i artikel 296, stk. 2, at Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen fastlægger ændringer til listen fra 1958. Det forekommer meget lidt sandsynligt, at samtlige medlemsstater skulle kunne gå ind for at ophæve artikel 296, stk. 1, litra b), og dermed fjerne alt militært udstyr fra listen. Et sådant forslag fra Kommissionens side ville altså have yderst spinkle chancer for at blive vedtaget og ville ikke være i overensstemmelse med de holdninger, den gav udtryk for i meddelelsen fra 1997, hvor den bl.a. erkender, at der er tale om en speciel sektor.

Det er derfor ikke Kommissionens hensigt at foreslå at ophæve artikel 296, stk. 1, litra b), men derimod at fremme anvendelsen af våbensektorspecifikke instrumenter, således at der kan skabes betingelser for oprettelsen af et fællesskabsmarked for disse varer, og det dermed bliver overflødigt at anvende artikel 296, for når Kommissionen beklager anvendelsen af økonomisk kompensation i forbindelse med indgåelse af våbenkontrakter, er det, fordi den mener, at denne praksis ikke overholder de markedsøkonomiske konkurrenceprincipper. Denne praksis vil kun forsvinde, hvis Fællesskabet får en overordnet våbenpolitik.