SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2724/01

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(5. oktober 2001)

Om: Anvendelse af fiskemel, fiskepulp og fiskeensilage

Det store proteinunderskud i EU dækkes for tiden af soyamel, hvor der er tilsat GMO'er i såsæden.

Kommissionen bedes tage stilling til hensigtsmæssigheden i anvendelsen af soyamel i forhold til anvendelse af fiskemel, fiskepulp og fiskeensilage under antagelse af en skærpet kontrol.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(3. december 2001)

Det anslås, at sojamel dækker 20 % af anvendelsen af råprotein i foder i EU-15. Indførslen af sojamel dækker 95 % af forbruget. I to ud af de tre lande, der er hovedeksportører til Fællesskabet, er der givet tilladelse til og dyrkes der genetisk modificerede sojabønner.

Der er for øjeblikket udstedt én tilladelse vedrørende genetisk modificeret soja (Round-Up Ready), som dækker følgende anvendelsesområder: håndtering i miljøet under import før og under oplagring og før og under forarbejdning til ikke-levedygtige sojabønnefraktioner. Denne genetisk modificerede sojabønne må anvendes i foder, men det betyder ikke, at al den sojamel, som anvendes til dyrefoder i EU, fremstilles af genetisk modificerede organismer (GMO).

Efter udbruddene af bovin spongiform encephalopati (BSE), og især efter forlængelsen af forbuddet mod forarbejdet kød- og benmel(1), opfordrede Rådet Kommissionen til at analysere udbud af og efterspørgsel efter proteinrige afgrøder. I denne forbindelse fremlagde Kommissionen sin meddelelse til Rådet og Parlamentet, Muligheder for at fremme dyrkningen af vegetabilske proteiner i EU(2). Det konkluderes i denne meddelelse, at der ikke er større problemer forbundet med at erstatte animalske proteiner med vegetabilske proteiner. Den bedste kilde til vegetabilske proteiner er sojamel. Landbrugerne og foderindustrien vil dog ikke blot begynde at bruge mere sojamel, fordi der også er andre muligheder.

Kommissionen er ikke i stand til at udtale sig om, hvorvidt det er mest hensigtsmæssigt at bruge den ene eller den anden proteinkilde, blot de er sikre. De berørte erhvervsdrivende bør afgøre, hvordan og om de vil anvende sikkert fodermateriale i foder under hensyntagen til andre kriterier såsom dyreproduktionens type (særlige fodringskrav) og næringsværdi, vareudbud og pris.

Kommissionen skal henlede det ærede medlems opmærksomhed på sit svar på skriftlig forespørgsel E-1898/01 af Caroline Jackson(3). Kommissionen er bekendt med, at fiskerivarer, rent bortset fra deres proteinindhold, er hovedkilden for langkædede umættede fedtsyrer (n-3 PUFA), som er gavnlige i ernæringen. På den anden side kan fiskerivarer være forurenet med dioxin. For øjeblikket er to forslag om at etablere grænseværdier for dioxin i hhv. fødevarer og foderstoffer(4) til behandling i Rådet.

(1) Rådets beslutning 2000/766/EF af 4. december 2000 om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein, EFT L 306 af 7.12.2000. Denne beslutning blev udvidet yderligere ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1326/2001 (EFT L 177 af 30.6.2001).

(2) KOM(2001) 148 endelig udg.

(3) EFT C 81 E af 4.4.2002, s. 71.

(4) KOM(2001) 493 endelig og KOM(2001) 495 endelig udg.