SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1256/01

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(26. april 2001)

Om: Den Europæiske Unions holdning til fremme af amning

Direktiv 91/321/EØF(1) af 14. maj 1991 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om modermælkserstatninger og tilskudsblandinger til spædbørn og småbørn er en overtagelse af den internationale markedsføringskodeks for spædbørnskost. Denne kodeks blev udfærdiget af Verdenssundhedsorganisationen og Unicef og vedtaget af WHO's generalforsamling i 1981.

I resolution 49.15 slår Verdenssundhedsorganisationen til lyd for supplerende foranstaltninger mod afsætningsfremme af modermælkserstatninger til spædbørn under seks måneder, således at kvinder tilskyndes til at fortsætte amningen. Forrige år blev der udarbejdet en ny resolution, men på grund af forsinkelser vil drøftelsen om den eventuelle opretholdelse af den seksmåneders aldersgrænse først finde sted i indeværende år på generalforsamlingen i maj.

Vil Kommissionen på førstkommende generalforsamling i Verdenssundhedsorganisationen slå til lyd for supplerende foranstaltninger mod afsætningsfremme af modermælkserstatninger til spædbørn under seks måneder som foreslået i resolution 49.15? Hvorfor ønsker Kommissionen i benægtende fald ikke at gennemføre Verdenssundhedsorganisationens resolution 49.15 i betragtning af amningens betydning for folkesundheden?

(1) EFT L 175 af 4.7.1991, s. 35.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(5. juli 2001)

Formålet med Verdenssundhedsorganisationens (WHO) internationale kodeks for markedsføring af modermælkserstatninger er at bidrage til at tilvejebringe sikker og tilstrækkelig næring til spædbørn ved at beskytte og fremme amning, og ved at sikre ordentlig brug af modermælkserstatninger, så længe disse er nødvendige, på basis af tilstrækkelig information og gennem relevant markedsføring og distribution.

Ifølge Den Videnskabelige Komite for Fødevarer(1) og WHO's etablerede politik om spædbørnskost(2) er modermælk i sig selv normalt tilstrækkelig til at dække et normalt spædbarns ernæringsmæssige behov i det første fire til seks levemåneder. Gældende fællesskabslovgivning ligger på linje med nævnte videnskabelige råd og de relevante målsætninger for WHO's kodeks.

Den nye resolution, der blev diskuteret og vedtaget på Verdenssundhedsforsamlingens (WHA) 54. møde i maj 2001, vedrørte beskyttelse, fremme og støtte af amning alene i en vis periode. Debatten tog i høj grad afsæt i resultatet af en høring af eksperter om den optimale varighed af amning alene, en høring der blev indkaldt af WHO den 28.-30. marts 2001. Den vedtagne resolution henviser til høringens anbefalinger og konklusioner.

Eksperthøringen konkluderede, at det er småt med tilgængeligt videnskabeligt materiale, der kan belyse emnet (ud af 3 000 referencer, der blev gennemgået, var analysen baseret på to små kontrollerede spor og 17 observationsundersøgelser, der varierede både med hensyn til kvalitet og geografisk oprindelse).

Opsummerende konkluderede den, at:

- Amning alene i seks måneder indebærer visse fordele for spædbarnet og moderen. Den vigtigste potentielle fordel er, at det har en beskyttende virkning mod diarre, navnlig i udviklingslande.

- Amning alene i seks måneder kan medføre jernmangel hos modtagelige spædbørn, også afhængigt af om moderen har fået tilstrækkeligt med jern (dette kan være et problem både i udviklingslande og i industrialiserede lande).

- De tilgængelige data er ikke så fuldstændige, at man kan udelukke andre potentielle risici ved amning alene i seks måneder, f.eks. kan nævnes væksthæmning og andre mikroernæringsmæssige mangeltilstande.

Baseret på ovennævnte konklusioner anbefaler eksperthøringen amning alene i seks måneder, med indførelsen af tilskudsblandinger og fortsat amning derefter, idet det dog samtidig bemærkes, at disse anbefalinger gælder populationer snarere end individuelle spædbørn. Eksperthøringen erkender tillige, at nogle mødre ikke vil være i stand til at følge denne anbefaling, eller vil fravælge den, og anbefaler derfor, at disse mødre støttes i bestræbelserne på at optimere deres barns kost.

I betragtning af ovenstående vil Kommissionen fremover argumentere for tiltag, der iværksætter eksperthøringens konklusioner og anbefalinger, og som tager behørigt hensyn til børnenes og deres mødres specifikke individuelle behov.

(1) Rapporter fra Den Videnskabelige Komité for Fødevarer, 14. serie, udtalelse afgivet den 27.4.1983, og 24. serie, udtalelse vedrørende væsentlige krav til kost til børn, der lige er vænnet fra, afgivet den 27.10.1989 og 30.3.1990.

(2) Se stk. 7 i WHO's rapport om en global strategi for ernæring til spædbørn og småbørn (dok. A 54/7 af 9.4.2001).