SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1769/01

af Luciana Sbarbati (ELDR) til Kommissionen

(12. juni 2001)

Om: Det elektroniske marked og beskyttelse af oprindelsesbetegnelser

Globaliseringen og den elektroniske handel er en så stor trussel mod intellektuel ejendomsret og oprindelsesbetegnelser for typiske produkter, at beskyttelsen heraf ikke kan udsættes længere. Typiske italienske produkter er truede. Der bliver uden kontrol og begrænsninger handlet frem og tilbage med efterligninger af regionale produkter på Nettet.

Der er brug for regler for at sætte en stopper for alle de ukorrekte handelsmæssige fremgangsmåder, der fordrejer den internationale konkurrence, fører forbrugerne bag lyset og skader producenterne. Domstolens afgørelse, som forventes truffet den 6. juni, vil kunne vise sig afgørende for fremtiden for produkter som f.eks. parmesanost, skinke, gorgonzolaost, vin og olivenolie.

Angrebene mod typiske produkter kommer på et tidspunkt, hvor reformen af den fælles landbrugspolitik er oppe til debat, og begunstiger produkter af mistænkelig oprindelse og tvivlsom kvalitet. Hvad agter Kommissionen at gøre for at sikre gennemførelsen af bestemmelser, der vil muliggøre loyal handel med landbrugsprodukter af en særlig kvalitet, og for at beskytte SMV og håndværksvirksomheder, som arbejder i disse sektorer?

Hvad er årsagen til, at Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92(1) (hvori der opstilles en juridisk ramme for beskyttelse af forbrugerne mod misbrug og af producenterne mod underslæb og for beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler på fællesskabsplan), som Kommissionen citerer i sit svar på en af mine tidligere forespørgsler (P-0724/01(2)), ikke er blevet gennemført? Er den eventuelt mangelfuld?

(1) EFT L 208 af 24.7.1992, s. 1.

(2) EFT C 235 E af 21.8.2001, s. 240.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(30. juli 2001)

Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 fastsætter reglerne for beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler.

Som allerede nævnt i svaret på den skriftlige forespørgsel E-0794/01 fra Vinci og Bertinotti(1) giver registrering under denne forordning producenterne eneret til at bruge den registrerede betegnelse til deres produkter. Det er en industriel ejendomsret.

Det grundlæggende træk ved eneretten er således, at ingen andre end de pågældende producenter har tilladelse til at bruge betegnelsen. I forordningens artikel 13 beskrives den præcise betydning af ordet brug, og der gøres rede for, hvilke beføjelser indehaveren af denne rettighed har. Disse beføjelser er vidtgående. Forbudet dækker al anvendelse, der på nogen måde henviser til en beskyttet geografisk betegnelse, således at der uberettiget drages fordel af dennes omdømme. Forordningen er således en varig styrkelse af den position, som de producenter, der har ret til at bruge den registrerede betegnelse til deres produkter, har.

Forordningen forbyder specifikt følgende anvendelse:

- enhver direkte eller indirekte kommerciel brug af en registreret betegnelse for produkter, der ikke er omfattet af registreringen, for så vidt disse produkter kan sammenlignes med de produkter, der er registreret under denne betegnelse, eller for så vidt anvendelse af betegnelsen indebærer udnyttelse af den beskyttede betegnelses omdømme.

- enhver uretmæssig brug, efterligning eller antydning, selv hvis produktets virkelige oprindelse er angivet, eller hvis den beskyttede betegnelse er anvendt i oversættelse eller ledsaget af udtryk såsom art, type, måde, som fremstillet i, efterligning eller lignende.

- enhver anden form for falsk eller vildledende angivelse af produkternes herkomst, oprindelse, art og hovedegenskaber på pakningen eller emballagen, i reklamerne eller i dokumenterne for de pågældende produkter samt anvendelse af emballager, der kan give et fejlagtigt indtryk af oprindelsen.

- enhver anden form for praksis, som kan vildlede offentligheden med hensyn til produktets virkelige oprindelse.

For at give producenterne mulighed for at tilpasse sig disse regler, giver forordningen dog mulighed for overgangsordninger i visse tilfælde, dog på følgende betingelse: Medlemsstater må opretholde nationale systemer, der tillader brug af betegnelser registreret under den forenklede procedure i en periode, dog ikke mere end fem år efter datoen for offentliggørelse af registrering. En overgangsordning kan også i visse tilfælde tildeles betegnelser registreret under den almindelige procedure. Derfor har brugen af visse betegnelser i visse tilfælde været tilladt for produkter, der ikke opfylder den registrerede produktspecifikation, i en overgangsperiode.

Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 skaber en velstruktureret og velfunderet juridisk ramme, der skal garantere, at producenter ikke udsættes for misbrug og unfair behandling.

En sådan garanti gælder selvfølgelig kun, hvis der er en tilsynsordning. I henhold til forordningen er medlemsstaterne ansvarlige for tilsynet, og her har de en vis frihed til at organisere deres egne systemer. Artikel 10 vedrører dog kun kontrol af de registrerede betegnelser og ikke ulovlig brug af dem. Det er medlemsstaternes ansvar at håndhæve de ejendomsrettigheder, som står nævnt under forordningen, og de nationale domstole kan afgøre overtrædelser af disse ejendomsrettigheder.

Den beskyttelse, der ydes gennem Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92, er kun gældende på fællesskabsplan, dog med undtagelse af bilaterale eller multilaterale aftaler.

Derudover har Kommissionen været aktivt involveret i at fremme diskussionerne om, hvordan man kan forbedre den allerede eksisterende grad af beskyttelse af geografiske betegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler under de handelsrelaterede aspekter ved aftalenn om intellektuelle ejendomsrettigheder.

(1) EFT C 350 E af 11.12.2001, s. 37.