SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0694/00

af Avril Doyle (PPE-DE) til Kommissionen

(3. marts 2000)

Om: Nuklear sikkerhed, konventionen om nuklear sikkerhed og Sellafield

Konventionen om nuklear sikkerhed trådte i kraft i 1996. Kan Kommissionen oplyse, hvilke medlemsstater, der har undertegnet den, og om Det Forenede Kongerige er blandt signatarstaterne?

Den fornyede vurdering af den nukleare sikkerhed (dvs. en gruppeevalueringsproces), som konventionen indeholdt bestemmelser om, skulle have fundet sted senest i april 1999. Kan Kommissionen tilvejebringe en ajourføring af undersøgelsesresultatet og knytte kommentarer til den senere og hermed forbundne udvikling?

Kan Kommissionen på baggrund af den strenge strategi, som Kommissionen anlægger med hensyn til sikkerheden i ansøgerlandenes atomkraftværker, redegøre for sin holdning vedrørende Sellafield-kernekraftværket i Det Forenede Kongerige under henvisning til den seneste officielle kritik(1) af anlægget, og redegøre for hvilke senere foranstaltninger, der efter Kommissionens opfattelse bør træffes på alle administrative niveauer?

(1) Indeholdt i en rapport fra British Nuclear Installations Inspectorate, offentliggjort fredag den 18. februar 2000.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(4. april 2000)

Alle medlemsstater og Det Europæiske Atomenergifællesskab er parter i konventionen fra 1994 om nuklear sikkerhed(1). Det første møde om fornyet vurdering fandt sted den 12.-23. april 1999 i Wien. Det Europæiske Atomenergifællesskab var dengang endnu ikke part i konventionen og deltog derfor ikke i mødet. Det Forenede Kongerige aflagde sin nationale beretning og deltog i mødet. Det Internationale Atomenergiagentur (IAEA) stiller sekretariat til rådighed for møderne mellem de kontraherende parter, og den har lagt det sammenfattende referat af mødet ud på internettet på følgende adresse: (http://www.iaea.org/worldatom/glance/legal/revmtg0199.html).

Konventionen gælder for landbaserede civile kernekraftværker, så Sellafield er ikke omfattet af dens anvendelsesområde. Det skal dog noteres at et af dens hovedkrav står i artikel 8 om reguleringsmyndigheden og lyder således: 1. Hver kontraherende part opretter eller udpeger en reguleringsmyndighed, hvis opgaver er at gennemføre de lovgivningsmæssige og administrative rammebestemmelser mldr og som tildeles tilstrækkelig myndighed og kompetence samt tilstrækkelige økonomiske midler og menneskelige ressourcer til at den kan varetage sine opgaver. 2. Hver kontraherende part træffer de fornødne foranstaltninger for at sikre at reguleringsmyndigheden funktioner er klart adskilt fra de funktioner, der varetages af ethvert andet organ eller enhver anden organisation, hvis opgave er at fremme udnyttelsen af kerneenergi. I almindelighed og det gælder også Det Forenede Kongerige er reguleringsmyndighedens kompetenceområde ikke begrænset til nukleare anlæg som defineret i konventionen.

Den strenge holdning til ansøgerlandene blev indtaget på grundlag af en klar politisk aftale fastlagt af medlemsstaterne. Der findes ingen tilsvarende aftale for nukleare anlæg inden for EU. Kommissionen har dog allerede drøftet rapporten fra de britiske inspektorat for nukleare anlæg (British Nuclear Installations Inspectorate) med det pågældende selskab, og der er aftalt et møde i de kommende uger mellem Kommissionen og ledende medarbejdere i selskabet for at gennemgå de foranstaltninger der er truffet for at forbedre anlæggenes sikkerhed.

De vigtigste EU-krav til beskyttelse mod virkningerne af ioniserende stråling er fastlagt i Rådets direktiv 966/29/Euratom om fastsættelse af sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling(2). Kommissionen vil fortsat samarbejde med myndighederne i Det Forenede Kongerige for at sikre at EU-reglerne anvendes i fuldt omfang. Der er hidtil ikke fremkommet materiale som tyder på at den seneste kritik af Sellafield-anlægget har betydning fra et strålingsbeskyttelsessynspunkt.

(1) Kommissionens afgørelse af 16. november 1999 (1999/819/Euratom) om Det Europaæiske Atomenergifællesskabs (Euratom) indgåelse af konventionen fra 1994 om nuklear sikkerhed, EFT L 318 af 11.12.1999.

(2) EFT L 159 af 29.6.1996. Direktiv 96/29/Euratom ophæver tidligere direktiver med virkning fra 13. maj 2000.