SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3512/02

af Herman Vermeer (ELDR) til Kommissionen

(10. december 2002)

Om: Problemer i Antwerpen havn med gensidig anerkendelse af visa udstedt af en anden Schengen-stat

Fra den 1. oktober 2002 er den såkaldte Vision-liste i Antwerpen havn udvidet. Nationaliteterne på denne liste skal registreres via en såkaldt STVZ-formular. Nationaliteterne på denne Vision-liste kan ikke rejse videre inden for en Schengen-medlemsstat. De kan fra Belgien rejse til deres oprindelsesland eller udvises til ikke-Schengen-lande som Det Forenede Kongerige eller Schweiz. Reglen gælder også omvendt. Skibsbesætninger af en nationalitet, der er opført på denne Vision-liste, og som vil rejse til Belgien via Amsterdam (Schiphol), Frankfurt eller Paris, tillades ikke passage af den belgiske grænse for at påmønstre et skib, der ligger i en belgisk havn. De tvinges dermed til at rejse direkte til Belgien eller via ikke-Schengen-lande som Schweiz eller Det Forenede Kongerige. Konsekvensen af denne forpligtelse til registrering er, at det belgiske politi ikke længere anerkender visa, der er udstedt af en Schengen-partner. Dette er efter min mening direkte i modstrid med aftalerne mellem Schengen-landene.

Kan Kommissionen som den instans, der overvåger Schengen-aftalen, undersøge og forklare dette forhold nærmere? I hvilken udstrækning er de belgiske myndigheders udarbejdelse af en Vision-liste tilladt efter Schengen-aftalen? Hvad er de belgiske myndigheders kriterier for at opføre lande på denne liste? Hvorfor må nationaliteterne på denne liste indrejse direkte til Belgien eller via ikke-Schengen-lande? Er denne udvidede Vision-liste måske en fordækt støtteforanstaltning til fordel for lufthavnen i Bruxelles? Kan Kommissionen skaffe klarhed i dette spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(30. januar 2003)

Kommissionen skal først og fremmest gøre opmærksom på, at Vision er et net til udveksling af oplysninger og ikke en database, der kan lagre foreliggende oplysninger. Når det ærede medlem taler om en Vision-liste, tænker han måske på den udveksling af oplysninger mellem stater, der anvender Schengen-regelværket, vedrørende tredjelande, der er underkastet forudgående høring i henhold til bilag 5 B til de fælles konsulære instrukser.

Kommissionen skal minde det ærede medlem om, at fremgangsmåder og vilkår for udstedelse af ensartede Schengen-visa omhandles i de fælles konsulære instrukser til de diplomatiske missioner og faste konsulater(1).

I instrukserne står der, at i forbindelse med ansøgninger om et Schengen-visum skal de centrale myndigheder i en eller flere Schengen-stater i visse tilfælde forinden høres, og de fremgangsmåder, der i så tilfælde skal følges, anføres. Hver enkelt Schengen-stat beslutter således på egen hånd, i hvilke tilfælde dens centrale myndighed skal høres af en anden Schengen-stat, inden der udstedes et ensartet Schengen-visum. Oplysningerne desangående findes i et bilag til instrukserne, der er klassificeret som fortroligt. Hver enkelt medlemsstat kan ændre dette bilag ved at meddele de ændringer, den ønsker at foretage, til Generalsekretariatet for Rådet, og efter at have forelagt de øvrige Schengen-stater et forslag til ændring, således at de kan fremsætte bemærkninger hertil. Nævnte ændringer træder i kraft den dag, Generalsekretariatet meddeler dem til medlemmerne af Rådet og Kommissionen.

Ovenomtalte forudgående høringer af de centrale myndigheder er ikke det samme som konsultationen af den database, der udgøres af Schengen-informationssystemet (SIS). Hver enkelt konsulærtjeneste, der forelægges en ansøgning om visum, skal således forespørge i SIS med henblik på at kontrollere, at visumansøgeren ikke er på listen over personer, der ikke kan få adgang, i overensstemmelse med Schengen-konventionens artikel 96. Viser det sig, at SIS slår alarm, kan der ikke udstedes et ensartet Schengen-visum til den pågældende. I særtilfælde kan en Schengen-stat alligevel udstede et visum, men det gælder kun på denne stats område.

For så vidt angår fremgangsmåden for udstedelse af visum ved grænsen, er der tale om en særprocedure, der er begrænset til bestemte, behørigt begrundede tilfælde. For så vidt angår søfolk i transit, er der fastsat en vis lettelse for denne kategori (se Eksekutivkomitéens afgørelse af 19. december 1996 om udstedelse af visum ved grænsen til søfolk i transit [SCH/Kom-ex (96) 27])(2). I overensstemmelse med ovennævnte afgørelse kan der udstedes visum ved grænsen til søfolk, der på grund af tidnød og af tvingende grunde møder frem ved en ydre grænse uden et indrejsevisum, forudsat at de opfylder de øvrige indrejsebetingelser og ikke tilhører den kategori af udlændinge, som ikke kan få udstedt visum uden forudgående høring, som nævnt i bilag 5 B til de fælles konsulære instrukser. Det visum, der udstedes, skal være et transitvisum, som er gyldigt i højst fem dage, og det skal fremgå af visummet, at indehaveren er sømand.

Søfolk, der er underkastet visumpligt, og som tilhører den kategori af udlændinge, der ikke kan få udstedt visum uden forudgående høring, som omhandlet i bilag 5 B til instrukserne, kan i overensstemmelse med Eksekutivkomitéens afgørelse af 26. april 1994 (SCH/Kom-ex (94) 2)(3) få udstedt et visum, hvis gyldighed er begrænset til udstedelsesstatens område.

Med henblik på at kunne vurdere de nærmere bestemmelser for udstedelse i Belgien af visum til søfolk i transit og for tilladelse til indrejse i området til søfolk i transit, der er indehavere af et ensartet Schengen-visum, der er udstedt af en anden Schengen-stat, vil Kommissionen tage de nødvendige kontakter for at indhente nøjagtige oplysninger om de angivne forhold.

(1) EFT L 239 af 22.9.2000.

(2) EFT L 239 af 22.9.2000.

(3) EFT L 239 af 22.9.2000.