SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1715/97 af Hiltrud Breyer (V) til Kommissionen (23. maj 1997)

Om: Elektricitetsindkoblingslov

I kommissaer Van Mierts skrivelse af 26. oktober 1996 til Rexrodt, den tyske forbundsoekonomiminister, omtales elektricitetsindkoblingslovens negative indvirkning paa handelen med elektricitet i Faellesskabet. Paa EU's indre marked forhandles elektricitet imidlertid kun af vertikalt integrerede selskaber som f.eks. PreussenElektra og ikke af distributionsselskaber som f.eks. Schleswag, EWE, UENH osv. Ifoelge elektricitetsindkoblingsloven er det imidlertid kun sidstnaevnte selskaber, der er forpligtet til at aftage elektricitet fra vindkraft og betale en hoejere pris end for anden elektricitet. PreussenElektra, der er en uafhaengig producent og systemoperatoer, har endnu ikke skullet betale for én eneste kilowatt-time elektricitet fra vindkraft i medfoer af elektricitetsindkoblingsloven. I forbindelse med indkoblingen af elektricitet fra vindkraft paa distributionssystemet har det vertikalt integrerede selskab PreussenElektra udelukkende registreret en nedgang i salget af elektricitet til distributionsselskaberne.

1. Hvordan vurderer energikommissaeren paa denne baggrund elektricitetsindkoblingslovens indvirkning paa handelen med elektricitet i Faellesskabet?

2. Hvordan skal denne indvirkning vurderes paa baggrund af ikrafttraedelsen af direktivet om faelles regler for det indre marked for elektricitet, saerlig artikel 14, stk. 3, ifoelge hvilket energileverandoererne er forpligtet til at adskille produktionen, transmissionen og distributionen af elektricitet?

3. Hvordan vurderer Kommissionen det forhold, at PreussenElektra stoetter sine datter- og holdingselskaber, f.eks. Schleswag og Sydkraft, i betragtning af forbuddet mod forskelsbehandling i artikel 7, stk. 5, i direktivet om faelles regler for det indre marked for elektricitet, der fastslaar: »Systemoperatoeren maa ikke forskelsbehandle systembrugere eller kategorier af systembrugere og maa navnlig ikke begunstige egne datterselskaber eller aktionaerer«?

4. Er Kommissionen enig i, at artikel 8, stk. 3, og artikel 11, stk. 3, i direktivet om faelles regler for det indre marked for elektricitet udtrykkeligt aabner mulighed for at give forrang til vedvarende energi, herunder ogsaa mindstepriser paa elektricitet produceret ved vedvarende energikilder, som det f.eks. garanteres ved elektricitetsindkoblingsloven i Tyskland?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis (26. juni 1997)

Med den tyske lov med betegnelsen »Stromeinspeisegesetz« paalaegges det elforsyningsselskaberne at aftage al den elektriske stroem, der produceres ved hjaelp af vedvarende energikilder, til en bestemt garanteret minimumspris. Denne lov er indberettet til Kommissionen, som godkendte den i 1990 i medfoer af EF-traktatens artikel 92. Dog maa Kommissionen fastslaa, at stoetten til de vedvarende energikilder sker paa markedsvilkaar og til priser, som siden da har aendret sig.

1. I sin resolution af 27. maj 1997 om en strategi for vedvarende energikilder, der er vedtaget i forlaengense af Kommissionens groenbog ((KOM(96) 576. )), bemaerker Raadet, at det som led i liberaliseringen af energimarkederne er noedvendigt med en aktiv regeringspolitik fra de enkelte medlemsstaters side og under hensyn til subsidiaritetsprincippet paa faellesskabsplan for at forbedre de vedvarende energikilders konkurrenceevne. Kommissionen vil paa sin side i naer fremtid offentliggoere en hvidbog med en handlingsplan for de vedvarende energikilder. Herunder vil Kommissionen undersoege, hvorvidt en praktisk fremgangsmaade svarende til »Stromeinspeisegesetz« i givet fald maatte vaere et hensigtsmaessigt instrument.

2. og 3. Europa-Parlamentets og Raadets direktiv 96/92/EF om faelles regler for det indre marked for elektricitet ((EFT L 27 af 30.1.1997, s. 20. )) traadte i kraft den 19. februar 1997. Medlemsstaterne har to aar til at omsaette dette til national ret. Kommissionen kan derfor for oejeblikket ikke vurdere Preussen Elektras adfaerd i forhold til dette direktivs artikel 7, stk. 5, og artikel 14, stk. 3.

4. Med direktivets artikel 8, stk. 3, og artikel 11, stk. 3, aabnes der mulighed for rent faktisk af give de vedvarende energikilder en hoej prioritering i forbindelse med udbud om produktionsanlaeg, men i direktivet siges der intet om finansieringen heraf, der skal vurderes paa enkeltstatsligt niveau i forbindelse med omsaetningen af direktiv 96/92 til national ret som omtalt under 2. og 3., og uden tilsidesaettelse af traktatens bestemmelser om statsstoette.