SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3808/00

af Neil MacCormick (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. december 2000)

Om: Universitetslektorer

I et brev fra formanden Prodis Kabinet af 24. oktober 2000 til David Petrie, formand for Sammenslutningen af Udenlandske Lektorer i Italien, udtaler Kommissionen, at kun italiensk lovgivning kan indeholde bestemmelser om erhvervsmæssig status inden for de italienske universiteter. Er det således Kommissionens opfattelse, at der overhovedet ikke er nogen italiensk lov, der kan være i modstrid med bestemmelserne i fællesskabsretten? Ville det ikke være i modstrid med principperne om suverænitet og direkte virkning?

Vil Kommissionen bekræfte, at det kan være nødvendigt at sætte lovgivning, der vedtages af Italien eller en anden medlemsstat, ud af kraft, dersom den er i modstrid med traktaterne eller andre bindende fællesskabsbestemmelser? Kan Kommissionen oplyse, hvorfor den anser den italienske lov nr. 236/95 for at være i overensstemmelse med EU-retten, for så vidt angår dens indvirkning på lektorernes rettigheder? Er den kendsgerning, at denne lov omfatter universitetsstillinger, der i Italien anses for at være tjenestemandsstillinger, en hindring for en eventuel fællesskabskontrol?

Kan Kommissionen endelig oplyse, hvilke foranstaltninger den er ved at træffe som reaktion på Parlamentets beslutning af 27. oktober 2000?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(15. februar 2001)

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at fællesskabsretten i princippet vil sætte en national lov, der strider mod en fællesskabsforskrift, ud af kraft.

Kommissionen er af den opfattelse, at den italienske lov 236/1995 ikke er i modstrid med fællesskabslovgivningen, da den opstiller betingelserne for rekruttering af sprogassistenter og opridser jobprofilen, samtidig med at den foreskriver, at de konkrete arbejdsbetingelser skal fastsættes ved kollektive forhandlinger på passende niveau. Loven befæster desuden de erhvervede rettigheder for lektorer, der var ansat inden dens ikrafttræden.

Kommissionen finder således, at denne retsakt ikke diskriminerer på grund af nationalitet, og at den er i overensstemmelse med de italienske retsnormer, der gælder for en rimelig ændring eller tilpasning af retsstillingen for alle andre erhvervsgrupper, som arbejder for den italienske stat.

Men med udgangspunkt i et stort antal klager fra EU-borgere og en betydelig mængde indsamlede oplysninger er Kommissionen i besiddelse af tilstrækkeligt materiale, der viser, at man i forbindelse med gennemførelsen af lov 236/1995 på en række statsuniversiteter i modstrid med denne lovs bestemmelser ikke i tilstrækkelig grad respekterer lektorernes erhvervede rettigheder.

Kommissionen har derfor, idet den samtidig erkender, at tilrettelæggelsen af arbejdet for lærerstab og andet personale på italienske universiteter ikke henhører under dens kompetence, været i stand til at konkludere, at mangelen på tilstrækkelig beskyttelse af tidligere lektorers erhvervede rettigheder, som hovedsagelig var ikke-italienske EU-borgere, kunne betragtes som en overtrædelse af fællesskabsretten.

På denne baggrund og i forbindelse med Parlamentets beslutning af 27. oktober 2000 om lektorer kan Kommissionen hermed bekræfte, at den har indledt en overtrædelsesprocedure mod Italien ved EF-Domstolen. Kommissions overtrædelsesprocedure er begrundet i den manglende beskyttelse af lektorernes erhvervede rettigheder som følge af den praksis, en række italienske statsuniversiteter har fulgt ved gennemførelsen af lov 236/1995.

Kommissionen finder, at denne overtrædelsesprocedure inden for rammerne af Kommissionens kompetence befinder sig i det korrekte retlige balancepunkt mellem den italienske stats legitime beføjelser og Kommissionens grundlæggende pligt til at beskytte EU-borgernes rettigheder.