SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3513/01

af Joachim Wuermeling (PPE-DE) til Kommissionen

(8. januar 2002)

Om: Euroens indførelse og udviklingen i lønomkostningerne i tiltrædelseslandene

BNI pr. indbygger i købekraftsækvivalenter i tiltrædelseslandene ligger f.eks. for Tjekkiets vedkommende på ca. 60 % af EU-gennemsnittet. I forhold hertil er gennemsnitslønnen i valutapariteter kun ca. 15 % af den europæiske værdi. Grunden til denne difference er euroens forholdsvis høje værdi udadtil.

Vil denne difference ifølge erfaringerne i euro-området og de videnskabelige resultater mindskes, når euroen indføres i tiltrædelseslandene, og i bekræftende fald i hvilket omfang?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(8. februar 2002)

Som anført i spørgsmålet er bruttonationalproduktet (BNP) pr. indbygger udtrykt i købekraftsækvivalenter meget lavere i kandidatlandene end i de fleste medlemsstater. For de 13 kandidatlande under et udgjorde det i 2000 ca. 35 % af Fællesskabets gennemsnit og varierede fra næsten 83 % i Cypern til ca. 27 % i Rumænien. Udregnet i de nuværende valutakurser i stedet for købekraftspariteter er forskellene mellem kandidatlandene og medlemsstaterne endnu større: i 2000 beløb BNP pr. indbygger i kandidatlandene sig til 16 % af medlemsstaternes. Forskellen mellem de to skyldes forskellen med hensyn til indenlandske priser i de forskellige lande. Det gennemsnitlige indenlandske prisniveau i kandidatlandene er betragteligt lavere end i Fællesskabet. Således har en vis nominel indtægt i disse lande en større købekraft end i Fællesskabet. Kandidatlandenes lønninger (ekskl. Cypern, Malta og Tyrkiet) udtrykt i nominelle beløb var i 2000 på ca. 16 % af gennemsnittet i Fællesskabet. Disse lønningers indenlandske købekraft er således i gennemsnit dobbelt så høj som i Fællesskabet.

Forskellen med hensyn til lønningerne mellem de eksisterende og fremtidige medlemsstater forventes at blive formindsket i det omfang, som kandidatlandene formår at forbedre deres økonomiske resultater og hente ind på medlemsstaterne samt mere specifikt produktiviteten i de forskellige lande. Denne proces er allerede begyndt, da gennemsnitslønningerne i de ti Central- og Østeuropæiske lande steg fra ca. 12 % af gennemsnittet i Fællesskabet i 1996 til de nævnte 16 % i 2000. Det kan dog på baggrund af erfaringer og resultater af analyser vedrørende indhentningsprocesser siges, at for visse kandidatlande, som på nuværende tidspunkt halter langt bagefter Fællesskabets gennemsnit, kan processen vare meget længere end et årti.

Det bør bemærkes, at tiltrædelse ikke pr. definition medfører indførelse af euroen i det pågældende land. Nye medlemsstater bliver medlemmer med en undtagelse vedrørende indførelse af euroen. Først når de opfylder traktatens betingelser, kan nye medlemsstater indføre euroen.

Fastsættelse af valutakurserne ved indtrædelse i en valutakursmekanisme (ERM II) en forudsætning for at opfylde konvergenskriterierne og den efterfølgende fastsættelse af omregningskursen over for euro er en multilateral proces, som involverer alle de deltagende medlemsstater, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank. Kurserne bør ikke forrykke den økonomiske ligevægt og ligge tæt på markedskurserne. Indførelsen af euroen skal således ikke påvirke de relative lønninger. Det bekræftes også af tidligere erfaringer med indførelsen af euroen i medlemsstaterne.

Den nødvendige opnåelse af makroøkonomisk stabilitet og gennemførelse af strukturelle reformer inden indførelsen af euroen samt selve indførelsen af euroen øger de pågældende økonomiers effektivitet og evne til at hente ind på de nuværende medlemsstater. Man vil således på mellemlangt sigt muliggøre en stigning i reallønnen i de fremtidige medlemsstater.