SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0797/99

af Gerhard Hager (NI) til Kommissionen

(6. april 1999)

Om: Fritagelse for omsaetningsafgift

Private organer og privatpersoner praesterer i stadig stoerre omfang sociale ydelser og bistaar ved overtagelsen af disse opgaver staten med at opfylde sine pligter. Disse til dels meget arbejds- og udgiftsintensive ydelser praesteres saaledes ikke laengere kun af offentligretlige organer og dermed paa statsbudgettets regning. Staten spares derved for betydelige udgifter. Alligevel indeholder faellesskabslovgivningen kun udtrykkelige bestemmelser om fritagelse for omsaetningsafgift for disse offentligretlige organer (artikel 13, del A, stk. 1, i Raadets sjette direktiv 77/388/EOEF(1) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter).

1. Har en medlemsstat mulighed for ud over de undtagelser, der findes i faellesskabslovgivningen, ogsaa at fritage fysiske personer for omsaetningsafgift?

2. Hvordan begrunder Kommissionen denne forskelsbehandling i faellesskabslovgivningen mellem offentligretlige organer og hhv. private organer og fysiske personer, og finder Kommissionen stadig denne opdeling tidssvarende?

3. Er der taget initiativer til og udfoldes der bestraebelser for at udvide bestemmelserne i faellesskabslovgivningen om fritagelse for omsaetningsafgift, og hvordan ser disse ud?

4. Hvem har i bekraeftende fald taget disse initiativer, og hvor langt er de kommet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(7. maj 1999)

1. Fritagelserne i artikel 13 i Raadets sjette direktiv 77/388/EOEF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter - Det faelles mervaerdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag(2), skal fortolkes snaevert, da de er undtagelser fra det almindelige princip, i henhold til hvilket de former for virksomhed, der udoeves mod betaling af en afgiftspligtig, skal belaegges med afgift(3). Heraf foelger, at naar en bestemmelse i artikel 13, del A, stk. 1 vedroerer ydelser udfoert af et "organ", finder den ikke anvendelse paa ydelser udfoert af en fysisk person.

2. Ordlyden i artikel 13 afspejler de eksisterende forhold paa det tidspunkt, da det sjette direktiv blev vedtaget. Dengang blev de af det aerede medlem omtalte ydelser sandsynligvis faktisk udelukkende udfoert af organer, der var anerkendt af den paagaeldende medlemsstat som havende et social formaal. Siden er der sket en kraftig udvikling i forholdene, og disse ydelser er i stigende grad blevet udfoert af private organer og privatpersoner, hvilket er en kilde til fordrejning af konkurrencevilkaarene og goer det noedvendigt at overveje, om der er begrundelse for nogle af undtagelserne i artikel 13 i det sjette momsdirektiv.

De privatretlige organer er imidlertid ikke paa forhaand udelukket fra anvendelsesomraadet for de af det aerede medlem naevnte fritagelser. De kan ogsaa benytte dem, naar de er anerkendt af den paagaeldende medlemsstat som havende et socialt formaal, og naar de opfylder de yderligere betingelser, som medlemsstaten eventuelt paalaegger den i henhold til artikel 13, del A, stk. 2.

3. og 4. Kommissionen har forelagt et arbejdsprogram(4) om indfoerelse af et faelles momssystem i forskellige etaper, der er bedre tilpasset kravene i et aegte faelles marked. Et af hovedelementerne i dette program er en modernisering af det nuvaerende momssystem. I denne modernisering indgaar der en revision af fritagelserne i artikel 13, del A, i sjette momsdirektiv for at undgaa forvridning af konkurrencevilkaarene som naevnt af det aerede medlem og sikre momssystemets neutralitet bedst muligt.

(1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.

(2) EFT L 145 af 13.6.1977.

(3) Jf. Domstolens dom af 15. juni 1989 i sag 348/87 og af 11. august 1995 i sag C-453/93.

(4) KOM(96) 328 endelig udg.