ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0018/02

af Luciano Caveri (ELDR) til Kommissionen

(14. januar 2002)

Om: Meddelelse om hejseanlæg

Som det også fremgår af beretningen om konkurrencepolitik 2000, har Kommissionen i længere tid beskæftiget sig med spørgsmålet om statsstøtte til virksomheder, der driver hejseanlæg. For at undgå skader som følge af utilstrækkeligt evaluerede foranstaltninger i en sektor, der er af vital betydning for de europæiske bjergområder, har Kommissionen flere gange understreget dette ømfindtlige spørgsmål. Dette skete også på et seminar, som blev afholdt den 8. november 2000 i Europa-Parlamentet med deltagelse af eksperter og operatører fra denne sektor i hele Europa. Også Parlamentet har for nylig udtalt sig om spørgsmål i forbindelse med bjergområderne i beslutningen af 6. september 2001, hvor dette emne behandles i punkt 23 og 24, der stemmer fuldstændig overens med omtalen af turisme i bjergområder i den anden beretning om den økonomiske og sociale samhørighed, der blev vedtaget den 31. januar 2001 af Kommissionen. Der foreligger nu oplysninger om et forslag til meddelelse fra Kommissionen, som hverken erhvervskategorierne i medlemsstaterne eller den europæiske sammenslutning af installatører af hejseanlæg har fået officiel meddelelse om.

Kan Kommissionen på denne baggrund bekræfte, at der foreligger et forslag til meddelelse om statsstøtte til hejseanlæg samt redegøre for indholdet af dette og oplyse, hvilken form for høringer, der skal afholdes om forslaget, særlig med repræsentanter for denne erhvervssektor? Hvilke frister er berammet for vedtagelsen heraf?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. marts 2002)

Kommissionen agter for tiden ikke at vedtage en meddelelse om statsstøtte til tovbaner.

Det kan tilføjes, at støtte til sektoren for tovbaneanlæg var genstand for en kommissionsbeslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende statsstøtte til tovbaneanlæg i provinsen Bolzano i Italien (sag C 42/2000).

En opfordring til interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 2, blev offentliggjort i EFT(1).

Der blev modtaget adskillige bemærkninger, herunder fra sammenslutningen af erhvervsdrivende i sektoren, og de vil blive taget i betragtning, når der i denne sag vedtages en endelig beslutning.

(1) EFT C 27 af 27.1.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0540/02

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(28. februar 2002)

Om: Defekte fly

Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den har truffet i forbindelse med den seneste skandale, der omfatter salg af defekte flydele i Italien? Er der nogen undersøgelser i gang vedrørende selskabet Panaviations virksomhed?

Har Kommissionen haft forbindelse med den italienske regering vedrørende dette emne?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palaciopå skriftlige forespørgsler E-0347/02, E-0378/02 og E-0540/02

(4. april 2002)

Problemet med uoverensstemmende reservedele er velkendt hos de amerikanske myndigheder, som for at forebygge denne fare allerede har vedtaget mange initiativer, som er blevet taget op af mange europæiske luftfartsmyndigheder.

Det italienske politi meddelte således, at det havde pågrebet reservedele til Airbus A300, som hidrørte fra kannibalisering af fly, der var blevet kasseret, og som vedrørte tre selskaber (Panaviation, New Tech Italia og New Tech Aerospace). Dette må beklages, men det er ikke noget nyt.

Et flys væsentlige dele skal certificeres og har ofte en begrænset levetid (enten tidsrum eller flyvetid). Et flys reservedele dokumenteres i øvrigt, så man kan fastslå oprindelse og baggrund.

Forfalskning er desværre muligt som i enhver sektor, hvor der er tale om store beløb. Værdien af flyreservedele er så stor, at ulovlig handel med reservedele, der ikke er certificerede eller taget fra en gammel maskine kan være meget indbringende.

Det drejer sig således om et reelt problem og luftfartsmyndighederne er klar over dette. Kommissionen er i denne forbindelse særlige opmærksom på, at man når der oprettes et europæisk agentur for luftfartssikkerhed EASA, skal være særlig opmærksom på forfalskningsproblemet i forbindelse med procedurerne til certificering af reservedele til fly.

Denne evaluering skal bestå af en detaljeret gennemgang, som Kommissionen har til hensigt at foretage, af procedurerne hos myndigheder, der er tilknyttet luftfart JAA, del 21 (certificering af fly og af reservedele) og som udgør grundlaget for de bestemmelser, der iværksættes af EASA.

Kommissionen er fast besluttet på, at luftfartssikkerheden ikke skal svækkes på dette område. Dette betyder dog ikke, at medlemsstaterne ikke skal fortsætte deres indsats i kampen mod forfalskning af certificerede reservedele eller dokumenter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0749/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(15. marts 2002)

Om: Fremskridt i evalueringen af fenthion

Kommissionen fremførte i sit svar på skriftlig forespørgsel E-3552/00(1), at et af grundprincipperne for Rådets direktiv 91/414/EØF(2) af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler var udarbejdelsen af en liste over godkendte aktive stoffer i bilag I til direktivet, selv om der ved artikel 8, stk. 2, er åbnet mulighed for en undtagelse, således at medlemsstaterne i en periode på tolv år (indtil den 25. juli 2003) fortsat kan godkende plantebeskyttelsesmidler, der indeholder aktive stoffer, som ikke er optaget på listen i bilag I til direktivet.

Kommissionen nævnte endvidere, at fenthion er et af de aktive stoffer, der for tiden evalueres i henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 3600/92(3) af 11. december 1992, og at det forventedes, at Kommissionen ville kunne vedtage en beslutning om fenthion i begyndelsen af 2001. Kommissionen meddelte desuden, at den som fastsat i direktivet senest i juli 2001 ville underrette Parlamentet og Rådet om forløbet af evalueringsprogrammet.

Den 28. november 2001 bekræftede Kommissionen i sit svar på skriftlig forespørgsel E-2883/01(4), at brugen af fenthion var tilladt i henhold til fællesskabslovgivningen, mens man afventede færdiggørelsen af evalueringen, at evalueringen næsten var færdiggjort, og at Kommissionen så hurtigt som muligt efter høring af Den Videnskabelige Komité for Planter ville foreslå en afgørelse vedrørende fenthion.

Kan Kommissionen oplyse, om evalueringen nu er afsluttet, og om der er truffet en endelig afgørelse om sikkerheden eller om fenthion?

(1) EFT C 174 E af 19.6.2001, s. 76.

(2) EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1.

(3) EFT L 366 af 15.12.1992, s. 10.

(4) EFT C 115 E af 16.5.2002, s. 187.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(10. april 2002)

Evalueringen af fenthion er nu afsluttet, bortset fra en enkelt undersøgelse, som for ganske nylig er blevet indsendt til den rapporterende medlemsstat. Evalueringen af denne undersøgelse vil foreligge i april 2002, men den forventes ikke at forsinke beslutningsprocessen. Kommissionen vil forelægge resultatet af evalueringen for Den Videnskabelige Komité for Planter i april 2002. Det forventes, at komitéen afgiver udtalelse inden for to måneder. Kommissionen agter at træffe beslutning om fenthion hurtigst muligt efter at have modtaget den videnskabelige komités udtalelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0301/02

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Forvaltning af miljøet i byområder i Grækenland

Ifølge en undersøgelse foretaget af det nationale center for miljø og bæredygtig udvikling er niveauet for emissioner pr. BNP-enhed i Grækenland højere end EU-gennemsnittet, mens kuldioxidemissionerne, som det anføres i rapporten, er tredoblet.

1. Råder Kommissionen over oplysninger om emissionsniveauet i de enkelte EU-medlemsstater?

2. Er Kommissionen tilfreds med den måde, bymiljøet forvaltes på i Grækenland, og hvis ikke, hvori består problemerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(21. marts 2002)

Kommissionen råder over en række metoder til at få adgang til emissionsdata fra medlemsstaterne, både om konventionelle luftforurenende stoffer såsom svovl og nitrogenoxider samt om flygtige organiske forbindelser og drivhusgasser. Såvel EU som medlemsstaterne har tiltrådt internationale konventioner som f.eks. De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas konvention om grænseoverskridende luftforurening over store afstande og De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer, der forpligter landene til at indberette deres emissionsdata. Det Europæiske Miljøagentur spiller en vigtig rolle i indsamlingen og behandlingen af Fællesskabets data.

På EU-plan er der for nylig blevet vedtaget instrumenter som Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/81/EF af 23. oktober 2001 om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer(1) og oversigten over forurenende emissioner i henhold til Rådets Direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening(2), som vil give yderligere muligheder for fremskaffelse af emissionsdata.

Hvad bymiljøet angår, har Kommissionen truffet en række forholdsregler vedrørende bymiljøets kvalitet. Foranstaltninerne omfatter programmer og lovgivning på områder som luft, vand, affald, transport og fysisk udvikling. I den forbindelse vurderes forbedringen af bymiljøet ofte i samtlige medlemsstater, og når lovgivningen ikke følges på tilfredsstillende vis, skrides der ind. Desuden vil Kommissionen som krævet i det sjette handlingsprogram på miljøområdet fremlægge en tematisk strategi om bymiljøet. Dette vil endvidere tjene til at støtte initiativer til overvågning, forvaltning og forbedring af bymiljøet i samtlige medlemsstater, herunder Grækenland.

Grækenland står over for særlige problemer vedrørende bymiljøets kvalitet på områder som spildevandsrensning, luftforurening, trafikregulering og affaldshåndtering. Kommissionen går stærkt ind for, at disse spørgsmål tages op, og vil sikre at de aktuelle forpligtelser opfyldes og, hvor det er relevant, at fremtidige foranstaltninger behandler specifikke problemer og forhold.

(1) EFT L 309 af 27.11.2001.

(2) EFT L 257 af 10.10.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0933/02

af Pat Gallagher (UEN) til Kommissionen

(26. marts 2002)

Om: Medlemsstaternes lovgivning om sundhed og sikkerhed for selvstændige erhvervsdrivende

I cirka halvdelen af medlemsstaterne er selvstændige erhvervsdrivende, der ganske vist er dækket af rammedirektivet om sundhed og sikkerhed, ikke dækket i de enkelte medlemsstater, idet den nationale lovgivning om sundhed og sikkerhed ikke omfatter selvstændige erhvervsdrivende. Agter Kommissionen at prioritere et løsningsforslag inden for EU, som kan sikre, at alle arbejdstagere på det indre marked får garanti for lige behandling i forbindelse med sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, hvorved betingelserne for arbejdskraftens mobilitet forbedres og der skabes et mere effektivt indre marked og en dynamisk EU-økonomi?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. april 2002)

Kommissionen er enig med det ærede medlem, for så vidt angår betydningen af at anerkende behovet for beskyttelse af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen for selvstændige erhvervsdrivende.

Imidlertid dækker Rådets rammedirektiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet(1) ikke selvstændige. Faktisk defineres begrebet arbejdstager, som det er anvendt i artikel 3 i direktivet, som enhver person, som en arbejdsgiver har i sin tjeneste. Resultatet er, at denne bestemmelse klart ekskluderer selvstændige fra at være omfattet af direktivet.

Kommissionen har imidlertid for nylig vedtaget et forslag til Rådets henstilling om anvendelse af lovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen på selvstændige(2). Henstillingen er et ikke-bindende instrument, der har til formål at opnå et minimumsniveau for beskyttelse af selvstændige arbejdstagere i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Hovedemnerne i henstillingen er anerkendelsen af selvstændige arbejdstageres rettigheder, oplysning, uddannelse og tilsyn med sundheden.

(1) EFT L 183 af 29.6.1989.

(2) KOM(2002) 166 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0091/02

af Astrid Thors (ELDR) til Kommissionen

(25. januar 2002)

Om: Afprøvning af medicin i Europa

I december 2001 blev professor Urpo Rinne fra universitetet i Åbo idømt en ubetinget fængselsstraf på 4 år for uredelighed og bedrageri i forbindelse med et forskningsprojekt, som Rinne var ansvarlig for. Ifølge oplysninger i dagspressen drejede forskningsprojektet sig bl.a. om afprøvning af medicin, f.eks. mod Parkinsons syge. Desuden blev patienters sikkerhed sat på spil. I betragtning af at antallet af bevilgede licenser er faldet i USA (53 i 1996, 27 i 2000 og 16 i 2001), kan man spørge sig selv, om reglerne for afprøvning af medicin er mere lemfældige i Europa, og om der er forskelle i licensreglerne, der har fået medicinalvareforetagender til at forlægge afprøvningen til Europa og Finland? Findes der væsentlige, men for patienterne farlige, forskelle, som har lokket disse forskningsprojekter til Finland?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(5. marts 2002)

Reglerne for afprøvning af lægemidler i Europa er ikke mindre skrappe end dem, der gælder i USA.

I henhold til direktiv 2001/83/EF skal alle faser af den kliniske udvikling af et lægemiddel planlægges, gennemføres og rapporteres i overensstemmelse med Good Clinical Practice og gennemføres i overensstemmelse med de etiske principper, der er fastlagt i Helsinki-erklæringen. Den internationalt harmoniserede vejledning om god klinisk praksis finder anvendelse i Europa, USA og Japan.

I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/20/EF af 4. april 2001 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om anvendelse af god klinisk praksis ved gennemførelse af kliniske forsøg med lægemidler til human brug fastsættes der endvidere regler for udformning, gennemførelse, registrering og anmeldelse af kliniske forsøg i EU. I dette direktiv er der fastlagt strenge regler for gennemførelsen af kliniske forsøg og kontrol hermed samt inspektion heraf, som også er fastlagt i den harmoniserede vejledning om god klinisk praksis.

Andre EU-dokumenter indeholder vejledning om kliniske forsøg generelt og om udvikling af særlige lægemidler inden for forskellige terapeutiske områder, herunder Parkinsons syge.

Antallet af bevilgede licenser i et land står uanset om det er faldende eller stigende ikke i forhold til det antal kliniske forsøg, der er foretaget i det pågældende land, og der er intet, der tyder på, at virksomhederne forlægger afprøvningen fra USA til EU på grund af en mere lemfældig holdning til kliniske forsøg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0102/02

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(29. januar 2002)

Om: Svar på skriftlig forespørgsel E-1393/01

Kan Kommissionen i forlængelse af sit svar på skriftlig forespørgsel E-1393/01(1) opstille en tabel indeholdende følgende oplysninger for hver enkelt medlemsstat:

1. den normalt benyttede diskontosats i cost-benefit-analyser,

2. den timesats eventuelt de timesatser der benyttes for tidsbesparelser,

3. de besparelser der tillægges begrænsninger i antallet af dræbte?

(1) EFT C 364 E af 20.12.2001, s. 99.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. marts 2002)

Diskontosatser, den timesats, der benyttes for tidsbesparelser samt de besparelser, der tillægges begrænsning i antallet af dræbte i forbindelse med vurdering af infrastrukturprojekter, fastsættes af medlemsstaterne hver for sig. Projektet socio-økonomiske og pladsmæssige indvirkninger af transportsektoren som led i det fjerde rammeprogram for transportforskning førte til en revision af disse værdier i 1997. En oversigt fra rapporten med alt om bruttoværdierne for de vigtigste kategoriers vedkommende tilgår direkte det ærede medlem og Europa-Parlamentets sekretariat.

Kommissionen henleder det ærede medlems opmærksomhed på, at de nærmere definitioner og udmålingsmetoder varierer betydeligt medlemsstaterne imellem. Der kan derfor ikke foretages nogen direkte sammenligning mellem dem. Det ovennævnte projekt rummer forslag til harmoniserede definitioner og målinger, og resultaterne heraf kan ses i den afsluttende rapport, som findes på Kommissionens netsted(1).

(1) http://europa.eu.int/comm/transport/extra/reports.html EUNET/SASI endelig rapport om den socio-økonomiske og pladsmæssige indvirkning fra transportsektoren, kontrakt nr. ST-96-SC037 (findes under overskriften Strategic).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0345/02

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(12. februar 2002)

Om: EU-normer for angivere i den private sektor

The Economist (12-18.1.2002) tager fat på et vigtigt emne, når den behandler de angivere (whistleblowers), der findes i den private sektor.

Kommissionens interne bestemmelser for angivere er ved at blive udviklet, og i nogle direktiver findes særlige bestemmelser om dette, men tværgående bestemmelser findes ikke i EU, navnlig når der ikke er tale om en tjenestemand, der fungerer som angiver. Det kan imidlertid af hensyn til konkurrencesituationen for de virksomheder, som driver virksomhed i det indre marked, være særdeles vigtigt, at der findes fælles mindstenormer.

Har Kommissionen overvejet virkningerne for det indre markeds funktion af, at de fælles arbejdsmarkedsregler ikke indeholder bestemmelser om angivere?

Mener Kommissionen, at det er nødvendigt at indføre et fælles regelsæt for at beskytte ansatte i de virksomheder, der driver virksomhed i EU, når disse fungerer som angivere i forbindelse med misbrug eller overtrædelser, som deres egen arbejdsgiver gør sig skyldig i?

I hvilket lovgivningsprojekt kan sådanne bestemmelser hurtigst indarbejdes i, eller mener Kommissionen, at det er bedre at begynde at udarbejde et særskilt forslag om disse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(18. marts 2002)

Der findes ingen EU-lovgivning på det arbejdsretlige område om angivere, og dette spørgsmål er ikke omhandlet i den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, som blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Nice (7. og 9. december 2000).

Dette spørgsmål er heller ikke på dagsordenen for arbejdsmarkedsparterne på EU-niveau.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0256/02

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(7. februar 2002)

Om: Støtte til handicapprojekter

Ved Kommissionen, hvor stor en procentdel af EU's udviklingsprojektstøtte der går til handicapprojekter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(18. marts 2002)

Der findes ikke EU-programmer, som udelukkende finansierer projekter for handicappede. Det er Kommissionens generelle princip at sørge for, at alle relevante EU-aktioner står åbne for denne type projekter. Derfor gives der finansiering til hjælp til handicappede inden for rammerne af strukturfondene, programmerne inden for området beskæftigelse og social integration eller inden for områder såsom forskning og udvikling, uddannelse, faglig uddannelse og EU's udenrigspolitik.

Der findes imidlertid ikke data, der giver mulighed for at udregne den procentuelle andel af udgifterne til disse aktioner, som kun er helliget hjælp til handicappede. Ikke desto mindre har Kommissionen sat en undersøgelse i gang, der skal fremlægge resultaterne i 2002, for at man kan få yderligere oplysninger om de forskellige målgrupper, der får støtte gennem Den Europæiske Socialfond (ESF).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0725/02 af Ralf Walter (PSE) til Kommissionen. EU-støtte til Rheinland-Pfalz i 2001.



EF-Tidende nr. 160 E af 04/07/2002 s. 0225 - 0225



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0725/02 af Ralf Walter (PSE) til Kommissionen (15. marts 2002) Om: EU-støtte til Rheinland-Pfalz i 2001 I hvilken størrelsesorden og til hvilke foranstaltninger blev der ydet EU's støtte til Rheinland-Pfalz i 2001 over: 1. Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 2. Den Europæiske Udviklings-og Garantifond for Landbruget (EUGFL) Udviklingssektionen 3. Den Europæiske Udviklings-og Garantifond for Landbruget (EUGFL) Garantisektionen, 4. Den Europæiske Socialfond (ESF) 5. EU's forskningsprogrammer 6. EU's miljøprogrammer 7. andre EU-programmer? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi (22. marts 2002) Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0226/02

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Belize

Kan Kommissionen oplyse, hvilke projekter i Belize der i 2000 blev finansieret over EU-budgettet?

Kan Kommissionen oplyse det samlede omfang af den støtte til de forskellige projekter, Belize modtog i 2000?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-0215/02, E-0216/02, E-0217/02,E-0218/02, E-0219/02, E-0220/02, E-0221/02, E-0222/02, E-0223/02,E-0224/02, E-0225/02, E-0226/02, E-0227/02 og E-0228/02

(25. marts 2002)

Som følge af omfanget af svaret, der indeholder mange tabeller, sender Kommissionen det direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0032/02

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(23. januar 2002)

Om: Beregning af prisforskelle

Vil Kommissionen oplyse, hvorfor den har brugt privat forbrug iberegnet indirekte skatter i modsætning til privat forbrug fraregnet indirekte skatter som grundlag for beregningerne af prisforskelle i sin beretning Økonomisk reform: Rapport om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder(1)?

(1) KOM(2001) 736.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. marts 2002)

Priskonvergensen for det private konsum iberegnet skatter er en af de strukturindikatorer, som Rådet har besluttet, at Kommissionen skal anvende i den sammenfattende rapport til Det Europæiske Råds forårsmøder. Kommissionen har også i nogen tid i sin årsberetning om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder (Cardiff-rapporten), anvendt denne indikator som en indikator for priskonvergensen i det indre marked.

Formålet med denne indikator er at måle konvergensen mellem de priser, som forbrugerne faktisk betaler, og derfor anvendes priserne iberegnet skatter. I sidste års Cardiff-rapport(1) angav Kommissionen imidlertid denne indikator både iberegnet og ikke-iberegnet moms for at vise virkningen af forskellene i momssatserne på priskonvergensen(2).

Resultaterne (tabel 1), som viser det gennemsnitlige EU-prisniveau for det private konsum iberegnet og ikke-iberegnet moms for samtlige medlemsstater i 1998, vil blive sendt direkte til det ærede parlamentsmedlem og til Parlamentets Generalsekretariat. Prisforskellene uden moms målt ved hjælp af variationskoefficienten var 12 %, hvilket ikke er meget mindre, end hvis momsen indregnes (14 %)(3).

For de enkelte lande kan forskelle i momssatsen imidlertid ændre den relative position i forhold til EU-gennemsnittet.

Forskelle i momssatsen har også betydning for prisforskellene mellem de enkelte sektorer. Tabel 2, som også vil blive sendt direkte til det ærede parlamentsmedlem og til Parlamentets Generalsekretariat, viser variationskoefficienten for varer og tjenesteydelser beregnet med og uden moms. Moms udgør den største forskel for ikke-varige forbrugsgoder som f.eks. fødevarer. Momsforskellene mellem medlemsstaterne er ret store inden for fødevarer. Momssatsen varierer fra 0 for nogle typer fødevarer i Irland og Det Forenede Kongerige til 25 % i Danmark. For varige forbrugsgoder som f.eks. tv og anden forbrugerelektronik er momsforskellene mellem medlemsstaterne mindre.

(1) KOM(2000) 881 endelig udg.

(2) Disse beregninger tager kun hensyn til momsen.

(3) Variationskoefficienten måler gennemsnitsprisvariationen i forhold til gennemsnitsprisen og er et mål for prisspredningen mellem medlemsstaterne. F.eks. betyder en variationskoefficient på 0,15, at priserne gennemsnitlig svinger ± 15 % omkring gennemsnittet.