SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2275/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(31. juli 2001)

Om: Begrænsning af de vilkår der fører til, at EU-støttemidler overføres til de mere velhavende medlemsstater

1. Er Kommissionens krav til Nederlandene om tilbagebetaling af betydelige ESF-midler en anledning til for denneat tage EU-midlernes omfang og den måde, hvorpå de tildeles medlemslandene, op til kritisk revision, også i betragtning af, at den nuværende fremgangsmåde for tildeling af midler vil blive vanskeligere, når EU udvides med et stort antal nye medlemsstater med en lavere levestandard end i gennemsnittet i de nuværende EU-lande?

2. Deler Kommissionen min opfattelse, at overførsel af midler mellem de rigeste medlemsstater kræver relativt stor bureaukratisk forberedelse og kontrol fra Bruxelles og til afbræk i den demokratiske beslutningsproces og i valgfriheden på lokalt og regionalt niveau, og at denne fremgangsmåde på længere sigt kun indebærer begrænsede fordele i forhold til en situation, hvor disse projekter udelukkende blev finansieret med nationale midler eller af medlemsstaterne, hvor midlerne bevilges til decentrale myndigheder?

3. Hvordan agter Kommissionen i fremtiden at hindre uberettiget udbetaling af midler? Overvejer den at indsætte endnu mere kontrol og anvende bureaukratiske procedurer, som vil kræve megen tid og arbejdskraft og føre til gensidig irritation, eller vil den gennemføre en forenkling og en indskrænkning af bestemmelserne?

4. Mener Kommissionen, at det er muligt på sigt at afskaffe eller indskrænke udbetalingerne betydeligt til de medlemsstater, hvis gennemsnitlige pr. capita indkomst ligger over EU-gennemsnittet og at sænke deres tilskud fra EU-fondene, så de disponible midler udelukkende koncentreres om de fattigste områder og kriseregioner, og dernæst eventuelt om grænseoverskridende udviklingsprojekter, omfattende miljøproblemer og etablering af større infrastrukturer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(10. oktober 2001)

1. Et af hovedmålene med at omformulere forordningerne om strukturfondene er at forbedre fondenes gennemførelse i perioden 2000-2006. Der er lagt vægt på at få etableret gode forvaltnings- og kontrolsystemer, som skal gøre det muligt at sikre en mere effektiv og korrekt udnyttelse af fondene. I denne forbindelse har Kommissionen lært af sine erfaringer fra de sager om uregelmæssigheder, der, som i tilfældet med interventionen fra Den Europæiske Socialfond (ESF) i Nederlandene, vil give anledning til tilbagekrævning af de EF-midler, der blev udbetalt for meget i programperioden 1994-1999. Kommissionen har i forbindelse med forhandlingerne om programmerne for 2000-2006 været særlig opmærksom på, at forvaltnings- og kontrolsystemerne bliver styrket for at begrænse risikoen for, at der igen forekommer uregelmæssigheder.

Under disse omstændigheder burde de problemer, der opstod i visse medlemsstater og regioner i perioden 1994-1999, ikke få nogen direkte indflydelse på principperne for fordeling af fondenes midler i perioden efter 2006.

2. I forbindelse med fastlæggelsen af programmerne for 2000-2006 varierede Kommissionens arbejdsbyrde under gennemgangen af og forhandlingerne om planerne med medlemsstaterne først og fremmest i forhold til kvaliteten af de forslag, der indkom fra de nationale eller regionale myndigheder, uanset hvor velhavende den medlemsstat måtte være, som ønskede at modtage støtte fra Fællesskabet. I øvrigt er der i Rådets forordning lagt vægt på såvel en decentralisering af gennemførelsen af fondene som en styrkelse af partnerskaberne, hvilket skulle skabe mulighed for, at offentlige eller private aktører eller foreninger på regionalt og lokalt plan kan deltage mere aktivt i udarbejdelsen, forhandlingerne, gennemførelsen og opfølgningen af de interventioner, som strukturfondene medfinansierer i perioden 2000-2006, samtidig med at der sker en udvidelse af det sociale grundlag for fondenes interventioner.

3. Bestemmelserne i artikel 38 og 39 i Rådets forordning nr. 1260/1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) og i forordningerne om dens anvendelse bør medføre en begrænsning af antallet af ubegrundede betalinger i programperioden 2000-2006. Endvidere er medlemsstaternes rolle i forvaltningen og finanskontrollen af interventioner, der medfinansieres af fondene, blevet kraftigt styrket i forhold til den foregående periode. Som følge af nærhedsprincippets voksende betydning er det i første række medlemsstaten, der skal sikre, at arbejdet udføres effektivt og i overensstemmelse med reglerne, og som har ansvaret for at forebygge, afsløre og korrigere eventuelle uregelmæssigheder. Kommissionen vil på sin side sørge for, at de forvaltnings- og kontrolsystemer, der iværksættes i medlemsstaterne, er forskriftsmæssigt forsvarlige. Desuden har Kommissionen stadig mulighed for at afbryde udbetalingen af godtgørelser til medlemsstaterne, hvis den mener, at der er en risiko for, at de pågældende udgifter er uregelmæssige, og i givet fald at skride til individuelle eller systematiske finansielle korrektioner.

4. Ved offentliggørelsen i januar 2001 af den anden rapport om økonomisk og social samhørighed(2) indledte Kommissionen debatten om strukturfondenes fremtid i et udvidet EU. På det efterfølgende forum om samhørighed, der blev holdt den 21.-22. maj, fik over 1 700 aktører lejlighed til at reflektere over og udveksle ideer om målene for den fremtidige politik for økonomisk og social samhørighedspolitik. På mødet mellem EU-kommissæren med ansvar for regionalpolitik og den nederlandske økonomiminister i Namur den 13. juli 2001 drøftede man i øvrigt for første gang dette spørgsmål. Debatten fortsætter i endnu nogle måneder og skal munde ud i en række forslag, der vil blive forelagt Rådet og Parlamentet, om den politik for økonomisk og social samhørighed, der vil blive ført fra 2007 i det udvidede EU.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.

(2) KOM(2001) 24 endelig udg.