ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3844/00

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(7. december 2000)

Om: Filmproduktion i EU

Er Kommissionen af den opfattelse, at man på nogen måde kan tage ved lære af dansk filmproduktions seneste succeser, i forbindelse med Media-programmet eller inden for europæisk filmproduktion generelt, og at EU-støtte i højere grad bør rettes mod film, som er bestemt for et bredt publikum, såsom Babettes Gæstebud og I Rosens Navn, snarere end mod vanskeligt tilgængelige eliteprodukter med meget begrænset appel? Kan Kommissionen endvidere oplyse, om den mener, at det inden for EU er almindelig praksis, at filmdistributørerne kræver, at biografejerne viser en vis mænge studioproducerede film, hvis de ønsker at få mulighed for at vise store Hollywood-succeser, og om denne fremgangsmåde i bekræftende fald er forenelig med den nuværende konkurrencepolitik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(7. februar 2001)

Kommissionen henleder det ærede medlems opmærksomhed på Media- og Media II-programmernes mangeårige og fornemme resultater samt på Media Plus-programmet, der indledtes den 1. januar 2001. Disse programmer, under hvilke der ydes en blanding af tilskud og lån, er helt klart rettet mod selskaber og filmproducenter samt film, der produceres for det bredest mulige europæiske og internationale marked. Programmet har navnlig til formål at sikre europæiske film den størst mulige udbredelse uden for oprindelseslandet.

Media II-programmet ydede for nylig støtte til ca. 287 af de 457 europæiske film, der blev vist i biograferne i 1999. Programmets succes, hvad angår udvælgelse og målretning, afspejles i det forhold, at disse 287 film, som udgjorde 62 % af det samlede antal europæiske film, der blev vist i Europa i 1999, tegnede sig for over 90 % af det samlede billetsalg i perioden.

Erfaringerne med Media- og Media II-programmerne viser, at de meget forskellige nationale særpræg afspejles i europæisk filmproduktion. Både Babettes gæstebud (1987) og Belle Epoque (1992) høstede stor international anerkendelse efter at have fået tildelt Oscar-prisen. Alligevel blev begge film kun beskedne publikumssucceser, medens en Oscar-vinder af nyere dato, Livet er smukt, på den internationale Box Office-liste har overskygget alle de fire film, det ærede medlem nævner. Andre nylige succeser, såsom Alt om min mor, Asterix og Obelix, Festen, Breaking the Waves, Hemmeligheder og løgne og Det femte element har alle modtaget en betragtelig støtte via Media-programmet.

Aftaler mellem distributører og biografejere kan i princippet være omfattet af konkurrencereglerne, for så vidt som de har en konkurrencebegrænsende virkning. Den praksis, der beskrives af det ærede medlem, kunne tænkes at tilhøre denne kategori, men Kommissionen er ikke i besiddelse af tilstrækkelige faktuelle oplysninger til at kunne drage nogen konklusioner om, hvorvidt den faktisk gør. Kommissionen er navnlig ikke klar over, hvor udbredt denne praksis er, og har ikke modtaget nogen klager.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3581/00

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(17. november 2000)

Om: Skrivelse fra kommissionsmedlem Leon Brittan til Thabo Mbeki af 23. marts 1998 om Trips-aftalen

Der er tale om en langvarig konflikt mellem mange udviklingslande og den farmaceutiske industri om udviklingslandenes produktion og/eller indkøb af billig medicin. Ifølge aftalerne i Trips-aftalen, som vedtoges i 1994 inden for rammerne af WTO-aftalen, og som er bindende for alle WTO's medlemslande, kan disse lande under visse omstændigheder gå over til produktion og/eller indkøb af billig medicin.

1. Er det korrekt, at kommissionsmedlem Leon Brittan den 23. marts 1998 i en skrivelse til den sydafrikanske vicepræsident Thabo Mbeki har anmodet denne om at afholde Sydafrika fra at anvende Trips-aftalens muligheder, for selv at producere billig medicin eller erhverve sådan medicin i udlandet?

I bekræftende fald, hvad er det nøjagtige indhold af denne skrivelse, og hvilke argumenter anføres for denne fremgangsmåde?

2. Har Kommissionen taget andre lignende skridt?

I bekræftende fald, hvilke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(15. december 2000)

1. Kommissionen modsætter sig ikke, at medlemmerne af Verdenshandelsorganisationen (WTO) udnytter de legitime muligheder, som aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPs) åbner. Hvad angår det særlige spørgsmål om tvangslicens, anerkender Kommissionens WTO's medlemmers ret til at benytte sig af dette instrument, forudsat at de i TRIPs-aftalen fastsatte betingelser er overholdt. En genpart af den af det ærede medlem nævnte skrivelse er oversendt til Europa-Parlamentet.

2. Nej.

Desuden ønsker Kommissionen at henvise det ærede medlem til sit svar på skriftlig forespørgsel E-2316/00 fra Erik Meijer(1) og P-2672/00 fra Hanja Maij-Weggen(2).

(1) EFT C 136 E af 8.5.2001.

(2) EFT C 136 E af 8.5.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2997/00

af John Cushnahan (PPE-DE) til Rådet

(25. september 2000)

Om: Columbia-planen

Hvad har Rådet til hensigt at foretage sig for at sikre, at den columbianske regering opfylder sine løfter om at opfylde menneskerettighedsbetingelserne, som er indeholdt i Columbia-planen? Er Rådet bekendt med de mere eller mindre skjulte forbindelser mellem hæren, som bistandspakken hovedsageligt er beregnet til, og de paramilitære grupper, som har gennemført de seneste massakrer?

Svar

(12. februar 2001)

Den europæiske Union støtter, som den flere gange har bekræftet det, den colombianske regerings bestræbelser på at fremme fredsprocessen, men har insisteret og vil fortsat insistere på, at det er nødvendigt med et engagement fra regeringens side, hvis menneskerettighedssituationen i Colombia skal forbedres.

Den Europæiske Union har endvidere opfordret samtlige parter til at forpligte sig til at respektere menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder og at søge at forhandle sig frem til en løsning på konflikten, da der ellers ikke vil kunne opnås varig fred.

Rådet har allerede flere gange haft lejlighed til at informere Europa-Parlamentet om Colombia-planen, blandt andet under mødeperioden i oktober som svar på spørgsmål H-715 og H-776.

Den såkaldte Colombia-plan er et nationalt genetableringsprogram, som præsident Pastrana lancerede, da han blev valgt i juli 1998. Planen har et budget på 7 600 mio. USD over tre år og indeholder bestemmelser om fredsprocessen i Colombia, stimulering af Colombias økonomi, bekæmpelse af narkotika, reform af retsvæsenet, beskyttelse af menneskerettighederne, demokrati og samfundsudvikling. Unionen har i forbindelse med de tekniske missioner gjort rede for sine betænkeligheder og er fremkommet med yderligere bemærkninger og henstillinger, som de colombianske repræsentanter har besvaret på det internationale møde den 19. juni 2000 i London.

Unionen følger opmærksomt udviklingen af situationen i Colombia og bestræber sig på at finde konkrete samarbejdsmuligheder, der kan fremme fredsprocessen. Siden det internationale Colombia-møde, der fandt sted den 6.-7. juli 2000 i Madrid med deltagelse af repræsentanter for de 15 medlemsstater og Kommissionen samt generalsekretæren/den højtstående FUSP-repræsentant, Javier Solana, har mødet den 24. oktober 2000 i Bogota gjort det muligt at komme videre. Unionen er ved at forberede en lang række støtteforanstaltninger, udelukkende med henblik på civile, sociale og økologiske projekter, som skal forelægges på det planlagte møde i marts 2001 i Bruxelles. Dette møde indgår i rækken af de allerede nævnte møder. De pågældende foranstaltninger skal ses som et uafhængigt tiltag fra EU's og medlemsstaternes side for at støtte fredsprocessen i Colombia.

Ved fastlæggelsen af de midler, der skal tages i brug med henblik herpå, vil Unionen sørge for, at dens hjælp bidrager til respekt for og fremme af menneskerettighederne, hvilket er et væsentligt element i samarbejdet med tredjelandene.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3810/00

af Neil MacCormick (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. december 2000)

Om: Bropenge og fri bevægelighed

I forbindelse med spørgsmålet om fri bevægelighed for varer og arbejdskraft over hele Unionen, hvad mener Kommissionen om opkrævelse af bropenge ved broer, der forbinder en ø som for eksempel Skye (i de skotske Hebrider) med det europæiske transportnet? Hvilke betingelser med hensyn til proportionalitet har indflydelse på lovligheden af de opkrævede bropenge?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af af Loyola de Palacio

(23. januar 2001)

Opkrævningen af broafgifter (især for lastbiler) er omfattet af bestemmelserne i Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer(1). Ifølge direktivets artikel 7, stk. 9, skal afgiftsniveauet stå i forhold til den pågældende infrastrukturs anlægs-, drifts- og udviklingsomkostninger og må ikke overskride dem.

Der findes ingen fællesskabsregler, som bestemmer forholdet mellem afgifter og regional- eller socialpolitiske mål. Medlemsstaterne kan frit afgøre deres behov for offentlige tjenester og eventuelt kompensere for urentable passagertransporttjenester på grundlag af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje(2), senest ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1893/91 af 20. juni 1991(3).

Endelig gælder fællesskabsbegrebet fri bevægelighed for varer og personer, fri bevægelighed mellem medlemsstaterne og afskaffelse af forskelsbehandling på grundlag af nationalitet. Bro- og motorvejsafgifter strider ikke imod dette princip.

(1) EFT L 187 af 20.7.1999.

(2) EFT L 156 af 28.6.1969.

(3) EFT L 169 af 29.6.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-4161/00

af Jeffrey Titford (EDD) til Kommissionen

(16. januar 2001)

Om: Kommissionens forslag til et program for afprøvning af kemikalier

Jeg modtager dagligt breve fra vælgere, der er foruroligede over Kommissionens forslag om afprøvning af 70 000 eksisterende kemikalier, som efter, hvad jeg har fået oplyst, vil medføre døden for ca. 10 millioner dyr.

1. Hvor kan jeg finde en liste over de 70 000 kemikalier, som foreslås afprøvet?

2. Hvilket udvalg eller persongruppe i Kommissionen har foreslået dette gennemført?

3. Hvilke muligheder har EP-medlemmerne for at drøfte, ændre eller forkaste disse forslag?

4. Mener Kommissionen også, at over 10 millioner dyr vil blive nedslagtet som følge af dette forslag?

5. Hvilke organisationer og enkeltpersoner har hidtil rettet henvendelse til Kommissionen om dette?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(14. marts 2001)

Den 13. februar 2001 vedtog Kommissionen en hvidbog om en strategi for en ny kemikaliepolitik. Hvidbogen vil blive forelagt for Parlamentet, som vil få lejlighed til at udtale sig herom.

Det er på basis af hvidbogen ikke muligt at anslå, hvor mange dyr der er brug for til afprøvning. Det kan dog siges, at for to tredjedel af stoffernes vedkommende vil afprøvningen generelt ikke involvere afprøvning på dyr.

Kommissionen har modtaget omkring seks tusind henvendelser fra privatpersoner og organisationer om dette emne, og mange giver udtryk for bekymring hvad angår afprøvning på dyr. I andre henvendelser bliver det fremhævet, at det er vigtigt at sikre, at kemikalierne bliver behørigt afprøvet. Kommissionen har ikke udarbejdet en præcis oversigt over de forskellige synspunkter, der gives udtryk for, og kan derfor ikke give nærmere detaljer om dette. Men Kommissionen kan forsikre det ærede medlem om, at den er opmærksom på, at afprøvning på levende dyr bør begrænses mest muligt, blandt andet ved at anvende eksisterende alternative metoder, som ikke kræver anvendelse af levende dyr. Den vil desuden fremme udviklingen af nye alternative prøvemetoder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3049/00

af Jean-Claude Martinez (TDI) til Rådet

(29. september 2000)

Om: Elefantjagt i Afrika

Den absurde og grusomme jagt på elefanter fortsætter i desværre næsten fuldstændig ligegyldighed.

Eftersom disse pattedyr, som er et af vor planets symboler, nedslagtes på grund af de interesser, der er forbundet med handelen med elfenben, har Rådet da til hensigt at træffe foranstaltninger for totalt at forbyde denne modbydelige handel inden for Den Europæiske Union?

Har Rådet til hensigt at indføre økonomiske sanktioner mod de stater, der fortsat tolererer denne arkaiske og barbariske form for jagt på deres territorium?

Har Rådet til hensigt at træffe foranstaltninger mod selskaber, rejsebureauer m.m., som arrangerer disse nedslagtninger på samlebånd under dække af safarier eller storvildtjagt?

Svar

(12. februar 2001)

Rådet deler det ærede medlems bekymring i forbindelse med handelen med elfenben og beskyttelsen af den afrikanske elefant. Det har vedtaget Rådets forordning (EØF) nr. 3626/82 (erstattet af forordning (EF) nr. 338/97)(1) om gennemførelse i Fællesskabet af konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter (i det følgende benævnt CITES-konventionen). Import af afrikansk elfenben i kommercielt øjemed har været forbudt efter EF-lovgivningen siden 1989.

Det er imidlertid tilladt at importere jagttrofæer fra en række afrikanske lande, hvor det er godtgjort, at denne begrænsede form for jagt ikke skader den pågældende bestand, og hvor udbyttet af storvildtjagt delvis føres tilbage til lokalbefolkningen og fredningsmyndighederne. I disse tilfælde gælder der eksportkontingenter, og jagttrofæerne, som kun må være bestemt til personligt og ikke-kommercielt brug, skal ledsages af behørige eksport- og importcertifikater.

Parterne i CITES-konventionen kan træffe strengere foranstaltninger for at forbyde handelen, hvis denne er til skade for arternes bevarelse. De eksportkontingenter for elefanttrofæer, som konventionens sekretariat har vedtaget, anses ikke for at skade arten og må derfor betegnes som tilfredsstillende.

I øjeblikket påtænker Rådet hverken at træffe foranstaltninger mod de lande, der tillader jagten, når denne er underlagt passende lovgivning, eller mod de rejsebureauer, der tilskynder til den.

(1) EFT L 61 af 3.3.1997, s. 1.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3977/00

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(20. december 2000)

Om: Arbejdsstyrkens minimumsaldersgrænse

I forordning (EF) nr. 1897/2000(1) om en arbejdsdefinition af arbejdsløshed afgrænses arbejdsstyrken som personer i alderen 15-74 år.

I de fleste af Den Europæiske Unions medlemsstater er der undervisningspligt for unge til og med det fyldte 16. år.

Kan Kommissionen på den baggrund besvare følgende:

1. Hvad er baggrunden for, at unge allerede fra det fyldte 15. år regnes med til arbejdsstyrken, mens de i de fleste EU-stater stadig er omfattet af undervisningspligten?

2. I hvilke medlemsstater er der kun undervisningspligt for unge til og med det fyldte 15. år?

(1) EFT L 228 af 8.9.2000, s. 18.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(13. marts 2001)

1. Henvisningen til de 15 år som nedre aldersgrænse for definitionen af arbejdsstyrken er en anerkendt standard, der bruges i overensstemmelse med internationale henstillinger fra ILO (Den Internationale Arbejdsorganisation).

Det er nødvendigt, at man sørger for overensstemmelse ved opgørelsen af arbejdsløshed og beskæftigelse, også for lettere at kunne drage sammenligninger internationalt. I den forbindelse indebærer en tilpasning af den definerede nedre aldersgrænse for arbejdsstyrken til den alder, hvor skolepligten ophører, en række problemer. F.eks. kan det i nogle medlemsstater, især hvor man har et veludviklet uddannelsessystem for lærlinge i en arbejdssituation (det tostrengede system), være vanskeligt at definere forskellen mellem den obligatoriske skolepligt og arbejde.

Kommissionen har kendskab til forholdene vedrørende udannelsessystemerne og den skolepligtige alder og tendensen til længere uddannelse og faglig uddannelse. Med henblik på en videnbaseret økonomi og et videnbaseret samfund, som fastsat på Det Europæiske Råd i Lissabon, er det vigtigt, at målsætningen om en bedre beskæftigelse i EU ikke er i strid med behovet for sikre, at unge får et mindstemål af uddannelseskvalifikationer ud over den obligatoriske skoleuddannelse.

2. I Sverige og Østrig defineres undervisningspligten ikke som en aldersgrænse, men som et mindste antal år under uddannelse. I disse tilfælde giver oplysninger om alderen for skolestart mulighed for at beregne gennemsnitsalderen for, hvornår undervisningspligten ophører.

I henhold til de seneste oplysninger (1999-2000) fra Eurydice (informationsnet for uddannelse inden for Det Europæiske Fællesskab) ophører undervisningspligten stadig, når man er 15, i Grækenland, Irland, Italien (efter en ændring for nylig), Luxembourg, Østrig og Portugal.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3628/00

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(22. november 2000)

Om: Swaziland

Kan Kommissionen gøre rede for, hvilke planer der foreligger om håndtering af krisen i Swaziland?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(20. december 2000)

Kommission ser med bekymring på den seneste udvikling i Swaziland og på de sociale uroligheder, der kulminerede midt i november i en todages arbejdsnedlæggelse, som sammenslutningen af fagforeninger i Swaziland havde organiseret. Kommissionen må dog gøre opmærksom på, at det ikke er den første sociale krise i Swaziland. Tværtimod har der, siden forfatningen blev sat ud af kraft i 1973, gentagne gange været protestaktioner, arbejdsnedlæggelser og blokader, og kravene om politiske reformer blev intensiveret i midten af 1990'erne, hvor andre lande i området overgik til flerpartidemokrati.

De alvorligste problemer i den nuværende krise er hovedsageligt af politisk art og har at gøre med landets forfatning, politiske friheder, arbejdsmarkedsrelationer og sikring af ejendomsretten til jorden. Hvis EU skal gøre noget på nuværende tidspunkt, må det foregå i et samarbejde mellem Kommissionen og EU's medlemsstater efter reglerne i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP). Kommissionen har hidtil fulgt en konstruktiv fremgangsmåde, som har været baseret på en konstruktiv og indgående dialog med regeringen i Swaziland og de statslige myndigheder, støtte til de forskellige demokratiske kræfter og civilsamfundet samt hjælp til den forfatningsmæssige reformproces.

Kommissionen følger under alle omstændigheder nøje situationen i landet. Det er klart, at hvis den nuværende krise på det politiske og sociale område varer ved eller forværres, vil det få indvirkning på dialogen med regeringen i Swaziland, og det vil berøre implementeringen af udviklingssamarbejdet med Swaziland i negativ retning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3780/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(4. december 2000)

Om: Mål 2-støtte til Hainaut

Tildelingen af mål 2-støtte til den vallonske provins Hainaut medfører flytning af virksomheder, der i årevis har haft hjemsted i den tilgrænsende provins West-Vlaanderen.

De berørte virksomhedsledere erkender, at flytningen af deres aktiviteter til Hainaut udelukkende afhænger af, om de får mål 2-støtte eller ej. Får de ikke EF-støtte, forbliver de i West-Vlaanderen. For at være støtteberettigede skal de være etableret i Hainaut.

Nedenstående spørgsmål bedes besvaret. For fuldstændighedens skyld kan det oplyses, at denne spørgsmålsliste allerede blev forelagt for Kommissionen i midten af marts 2000. Siden da har Kommissionen blot oplyst, at de ønskede oplysninger først skal indsamles.

1. Hvor mange og hvilke ansøgninger er der siden 1. januar 2000 indgået om mål 2-støtte til nye økonomiske aktiviteter i Hainaut?

2. Hvornår og hvor registreres disse virksomheders etablering?

3. a) Hvor mange af disse virksomheder havde tidligere aktiviteter i provinsen West-Vlaanderen?

b) Hvor mange af disse virksomheder har stadig aktiviteter i provinsen West-Vlaanderen?

4. Bliver de pågældende virksomheder udtrykkeligt spurgt, om deres flytning fra West-Vlaanderen til Hainaut afhænger af, om de får mål 2-støtte eller ej?

a) Hvor mange virksomhedsledere fra West-Vlaanderen vælger i bekræftende fald at etablere sig i Hainaut uden at modtage mål 2-støtte?

b) Vil Kommissionen i benægtende fald fremover spørge virksomhedslederne, i hvilken udstrækning deres flytning er afhængig af mål 2-støtte?

5. Er Kommissionen rede til at træffe foranstaltninger til at imødegå flytning af virksomheder fra West-Vlaanderen til Hainaut?

a) I bekræftende fald: Hvilke?

b) I benægtende fald: Hvorfor ikke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(29. januar 2001)

Det ærede medlem henvises til det supplerende svar, Kommissionen har givet på hans skriftlige forespørgsel E-0951/00(1).

(1) Se side 3.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3708/00

af John Cushnahan (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 2000)

Om: Ahmadiyya-trossamfundets belastende situation i Pakistan

Er Kommissionen bekendt med, at Ahmadiyya-trossamfundet i Pakistan udsættes for menneskerettighedskrænkelser? I 1974 blev der vedtaget flere love, som gør det strafbart for Ahmadier at bekende, udøve og videreformidle deres tro. Flere medlemmer af trossamfundet er blevet tiltalt for blasfemi efter lovens artikel 295C, der medfører dødsstraf. For nylig har ortodokse muslimer begået religiøst begrundede drab på Ahmadier, uden at der er sket en efterforskning af disse overgreb. Hvad agter Rådet at gøre for at beskytte Ahmadiyya-trossamfundets grundlæggende rettigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(5. januar 2001)

Kommissionen er bekendt med, at Ahmadiyya-trossamfundet i Pakistan gentagne gange har været mål for ekstreme overgreb. Kommissionen er ligeledes bekendt med, at religiøse mindretal i Pakistan (kristne, hinduer, Ahmadieres og Shiaer) er ofre for diskriminerende lovgivning.

Situationen for de religiøse mindretal i Pakistan blev drøftet under de seneste politiske ad hoc trojka møder i Islamabad (den 20.-21. november 2000). Hvad angår anklagerne for blasfemi, erkendte de pakistanske myndigheder, at disse tilfælde havde givet anledning til stor bekymring og lovede at forstærke reformbestræbelserne. Kommissionen har fortsat til hensigt at rejse spørgsmålet om de religiøse mindretal over for de pakistanske myndigheder ved enhver fremtidig lejlighed.