DA Den Europæiske Unions Tidende CE 33/28

(2004/C 33 E/026)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3904/02

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(14. januar 2003)

Om: Finansiel støtte til Rwanda og Uganda

Tirsdag den 3 december 2002 afholdtes der i Europa-Parlamentets Udvalg om Udvikling og Samarbejde en drøftelse med eksperter om FN's rapport »Illegal Exploitation of Natural Resources and Other Forms of Wealth of the Democratic Republic of the Congo«.

På trods af den såkaldte tilbagetrækning af udenlandske troppestyrker fortsætter plyndringen af de congolesiske rigdomme uformindsket. FN's panel gjorde bl.a. opmærksom på et netværk af højtstående politikere, ledere af oprørsstyrker og militærpersoner fra Rwanda og Uganda, der sammen med Zimbabwe har opbygget strukturer for ikke at miste adgangen til diamanter, kobolt, kobber, germanium, guld, coltan og træ.

Mener Kommissionen ikke, at oplysningerne om disse plyndringer er en tilstrækkelig grund til at lægge pres på disse lande ved at gøre en del af støtten til dem, som direkte eller indirekte kommer regeringen til gode, afhængig af opfyldelsen af kriterier, som f.eks. fuldstændig tilbagetrækning af deres troppestyrker fra Congo, fuldstændig standsning af støtte til oprørsgrupper i Congo og konkrete foranstaltninger fra disse landes side med henblik på at bringe den ulovlige udnyttelse af naturrigdomme til ophør, som borgere og militærpersoner fra dette land foretager i det østlige Congo? Bør Kommissionen ikke også henstille til Rådet at overveje »målrettede sanktioner« mod disse personer og virksomheder, som fremmer denne handel?

Hvilken form for støtte yder Kommissionen til Rwanda og Uganda?

Ydes der også direkte støtte over budgettet?

I bekræftende fald er dette da ikke grund til straks at standse denne støtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(3. marts 2003)

Kommissionen har omhyggelig noteret sig indholdet af ekspertpanelets rapport om den illegale udvinding af naturressourcer og andre rigdomme i Den Demokratiske Republik Congo, som FN's generalsekretær forelagde for Sikkerhedsrådet den 15. oktober 2002.

Det hedder bl.a. i rapportens afsnit 171, 172 og 173, at FN's Sikkerhedsråd i givet fald kan foreslå visse nedskæringer i den offentlige udviklingshjælp med henblik på at fremme fred og god regeringsførelse i området. Rapporten foreslår også en generel ordning for gennemførelsen af disse nedskæringer, som bl.a. ville forudsætte tilbagetrækningen af de fremmede tropper fra Den Demokratiske Republik Congo, hvilket i øvrigt netop har fundet sted. Rapporten giver ikke nærmere oplysninger om, hvilke andre korrigerende foranstaltninger der kan komme på tale, hvis der indføres en ordning om gradvis nedskæring af bistanden.

Sikkerhedsrådet har i resolution 1457 af 24. januar 2003 udtalt sig om rapporten og forlænget ekspertpanelets mandat med yderligere 6 måneder for at give eksperterne tid til at gennemgå de relevante data og analysere de seneste oplysninger med henblik på at efterprøve, bekræfte og i givet fald ajourføre deres konklusioner.

Da det drejer sig om et yderst kompliceret spørgsmål, ser Kommissionen positivt på denne forlængelse, som vil gøre det muligt at få et bedre overblik over situation. Hvis denne form for sanktioner effektivt skal opfylde det tilsigtede mål, mener Kommissionen i øvrigt, at Sikkerhedsrådet i givet fald bør vedtage en resolution, der definerer rammerne for, hvordan det internationale samfunds fælles holdning til de pågældende sanktioner skal føres ud i livet.

Inden for rammerne af den politiske dialog, som EU fører med AVS-landene i medfør af artikel 8 i Cotonou-aftalen, opfordrer Kommissionen på det kraftigste de lande, der er nævnt i rapporten, til at iværksætte indgående undersøgelser og træffe passende forholdsregler over for de pågældende statsborgere, hvis der foreligger uomgængelige beviser, eller de objektive omstændigheder berettiger hertil. Kommissionen gør i øvrigt opmærksom på, at ekspertgruppens rapport blandt de ansvarlige for plyndringen af Den Demokratiske Republik Congo's ressourcer også nævner personer og virksomheder fra EU-medlemsstater eller andre lande uden for det afrikanske kontinent.

Kommissionen har ikke specifikke beføjelser til at træffe sanktioner over for personer eller virksomheder. Da de i rapporten nævnte sanktioner over for personer og virksomheder ville have strafferetlig karakter eller høre under det pågældende lands indre anliggender, kan Kommissionen ikke formelt foreslå Rådet at vedtage sådanne sanktioner.

For så vidt angår Uganda og Rwanda yder EU bistand i form af projektstøtte på sociale områder som sundhed og uddannelse, i transportsektoren og til udviklingen af lokalsamfund samt i form af budgetstøtte til gennemførelsen af landenes nationale fattigdomsstrategier, som er udarbejdet i samråd med Bretton Woods-institutionerne, civilsamfundet og donorsamfundet.