SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2095/98

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. juni 1998)

Om: Udenlandske universiteter i Graekenland

I Graekenland findes der paa den ene side frie universitetscentre, der samarbejder med universiteter i EU-landene. De studerende paa disse centre foelger kurser i Graekenland i de foerste aar og fortsaetter som regel det sidste aar paa det udenlandske universitet, hvorfra de faar deres endelige eksamensbevis. Paa den anden side anerkendes disse eksamensbeviser ikke, fordi der er forfatningsbestemmelser, der forbyder grundlaeggelsen af private universiteter. Dette har Statsraadet bekraeftet ved en afgoerelse for nylig.

Paa grund af den almindelige forvirring, der er opstaaet, bedes Kommissionen besvare foelgende:

1. Hoerer spoergsmaalene om uddannelse, herunder isaer hvad angaar den hoejere uddannelses offentlige eller private karakter, ikke under medlemslandenes jurisdiktion?

2. Griber det ansvarlige organ DIKATSA's afgoerelse, der bygger paa den graeske forfatning, og Statsraadets afgoerelse ikke ind i Faellesskabets lovgivning om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser?

3. Gaelder disse eksamensbeviser, der ikke anerkendes i Graekenland, i andre lande i Den Europaeiske Union, idet universiteterne er omfattet af listen indeholdt i direktivet om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser?

Supplerende svar

afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(26. oktober 1998)

1. og 2. Spoergsmaalene om undervisningens indhold og undervisningssystemets tilrettelaeggelse henhoerer under medlemsstaternes befoejelser (EF-traktatens artikel 126). Kommissionen har derfor ikke befoejelser til at gribe ind i procedurerne vedroerende akademisk ligevaerdi mellem eksamensbeviser, der henhoerer under de nationale myndigheder. For saa vidt angaar erhvervsmaessig anerkendelse af eksamensbeviser, er der derimod vedtaget flere direktiver(1), som medlemsstaterne skal overholde. Denne anerkendelsesordning, der er indfoert ved EF-direktiverne, udgoer ikke en ordning for ligevaerdi mellem eksamensbeviser, men en tilladelse til at udoeve et bestemt erhverv. Den erhvervsmaessige anerkendelse, EF-direktiverne omhandler, bygger paa princippet om gensidig tillid og svarer til en tankegang, der er vidt forskellig fra den, der ligger til grund for Dikatsas procedurer vedroerende ligevaerdi mellem eksamensbeviser.

De enkelte medlemsstater har maattet traeffe de nationalretlige foranstaltninger, som var noedvendige for gennemfoerelsen af disse direktiver, og de har ogsaa maattet udpege tjenester til behandling af de ansoegninger om erhvervsmaessig anerkendelse, der indgives af EF-borgere i overensstemmelse med de paagaeldende direktiver. For saa vidt angaar Graekenland, skal Kommissionen henvise til svaret paa skriftlig forespoergsel E-2499/97 fra Fernandez-Albor(2).

3. For oejeblikket findes der ingen ordning for automatisk anerkendelse af eksamensbeviser eller nogen oversigt over eksamensbeviser, der paa forhaand er anerkendt paa europaeisk plan, bortset fra visse erhverv, der er omfattet af sektordirektiver. Et eksamensbevis anerkendes nemlig ikke ud fra sin egenvaerdi, men ud fra det erhverv, det giver adgang til i den medlemsstat, der har udstedt det, og ud fra det erhverv, ansoegeren agter at udoeve i vaertslandet. I henhold til EF-direktiverne forstaas ved eksamensbevis ethvert eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis eller samtlige eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser under ét, som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, og hvoraf det fremgaar, at indehaveren besidder de erhvervsmaessige kvalifikationer, der er paakraevet for at faa adgang til at udoeve et bestemt erhverv i denne stat. Er de i direktiverne fastsatte bestemmelser opfyldt, har den paagaeldende ret til at opnaa anerkendelse med henblik paa at udoeve det paagaeldende erhverv i en anden medlemsstat.

(1) Direktiv 89/48/EOEF om indfoerelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskomptencegivende videregaaende uddannelser af mindst tre aars varighed (EFT L 19 af 24.1.1989) og direktiv 92/51/EOEF om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EOEF (EFT L 209 af 24.7.1992).

(2) EFT C 82 af 17.3.1998.