SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0402/02

af Monica Frassoni (Verts/ALE) til Kommissionen

(21. februar 2002)

Om: Udgravningsaffald og udboringer

Ifølge italiensk lov nr. 443 af 21. december 2001 (ny start for produktionsvirksomheder) kan udgravningsjord ikke defineres som affald, heller ikke hvis det er forurenet. Artikel 7, stk. 1 skal stk. 3, litra b), og

artikel 8, stk. 1, litra fa), i lovgivningsdekret nr. 22. af 1997 fortolkes således, at udgravningsjord og sten, også fra tunneller, ikke skal betragtes som affald og derfor ikke henhører under anvendelsen af lovgivningsdekretet, også selv om det har været forurenet under produktionsfasen af forurenede stoffer fra udgravning, boring eller bygningsarbejde, forudsat at gennemsnitssammensætningen af den totale masse ikke har en forureningsprocent, der er højere end de grænseværdier, der er fastsat i gældende lovgivning (stk. 17)(1). Med hensyn til tidligere lovgivning om affald (lovdekret 22/1997) betragtes al udgravningsjord, også selv om det er forurenet, som i stedet anvendes til udfyldning af huller eller udboringer osv. eller i industriel produktionskredsløb, ikke længere som affald (og er ikke længere underkastet kontrol og bestemmelser i affaldslovgivningen).

Den 29. september 1997 (notat nr. 6465) indledte Kommissionen overtrædelsesprocedure mod Italien for ikke at have omsat affaldslovgivning i lovdekret 22/1997.

Det skal noteres, at liberaliseringen af loven rent faktisk medførte øjeblikkelig afbrydelse af alle strafferetssager, der var påbegyndt i hele Italien, for udbredt uautoriseret deponering i de seneste år i forbindelse med arbejder med lægning af spor til højhastighedstog af udboringsmateriale, som ofte var forurenet som følge af disse operationerne(2).

Kan Kommissionen forsikre, at fællesskabslovgivning om affald overholdes, og at udgravningsjord igen betragtes som affald?

(1) I artikel 1 tilføjes, at det skal undersøges, om de grænseværdier, der er fastsat i stk. 17, er overholdt på de steder, hvor udgravningsmaterialet oplagres. De maksimale acceptable grænser er fastsat i bilag 1, tabel 1, spalte B, i miljøministeriets dekret nr 471 af 25. oktober 1999 med efterfølgende ændringer, undtagen hvor beliggenhed i byområder betyder en lavere grænse (stk. 18); det anføres ligeledes, at det under stk. 17 omhandlede materiale er materiale, som skal genanvendes, bruges som opfyldningsmateriale, til forhøjninger, knuses og anvendes, også i andre produktionskredsløb, herunder opfyldning af tunneludgravninger, samt placeres andre steder, som er godkendt af de relevante administrative myndigheder, forudsat de i stk. 18 omhandlede grænser opfyldes og genanvendelse sker i overensstemmelse med regler om bevarelse af miljøet i det pågældende område (stk. 19).

(2) Denne påstand bekræftes af, at lov 443/01 udtrykkeligt indeholdt ordene også fra tunneller, som skulle tilføjes til den tidligere udgave af lovgivningen om udgravningsjord og sten, og samtidig fastsatte parametre for at sikre, at også forurenet materiel fra bygning i forbindelse med højhastighedstog principielt var dækket af undtagelserne.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(2. april 2002)

Sigtet med Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(1), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991(2), er at beskytte menneskets sundhed og miljøet mod de skadelige virkninger ved indsamling, transport, behandling, oplagring samt deponering af affald. Affald defineres i artikel 1, litra a), i direktiv 75/442/EØF som ethvert stof eller enhver genstand, der henhører under en af kategorierne i bilag I, og som indehaveren skiller sig af med eller agter eller er forpligtet til at skille sig af med.

Udgravet jord er affald som defineret i artikel 1, litra a), i affaldsrammedirektivet (direktiv 75/442/EØF). Det falder ind under kategorien et stof eller en genstand, indehaveren skiller sig af med. Dette er også tilfældet, selv om den udgravede jord er inert og/eller (som det må håbes og forventes) skal genbruges senere. Det er vigtigt at bemærke, at udgravet jord uden ordentlig forvaltning rent faktisk frembyder risiko for miljømæssigt negative virkninger i form af ødelæggelse af jordbunden, jordskred m.v.

Kommissionen har efter proceduren i artikel 18 i direktiv 91/156/EØF opstillet en liste over affald, der hører under kategorierne i bilag I (den europæiske affaldskatalog. Kapitel 17 i Kommissionens beslutning 2001/118/EF af 16. januar 2001 om ændring af beslutning 2000/532/EF for så vidt angår listen over affald(3) har titlen: Bygnings- og nedrivningsaffald (herunder opgravet jord fra forurenede grunde). Jord og sten indeholdende farlige stoffer samt jord og sten, der ikke indeholder sådanne, er medtaget i dette kapitel (kodenr. 17 05 03 og 17 05 04).

I 1997 rejste Kommissionen allerede tvivl om den italienske lovgivning, hvor artikel 8, stk. 2, litra c), i Decreto Legislativo af 5. Februar 1997 nr. 22 (første udgave), der omsatte Fællesskabets affaldsdirektiver til national lovgivning, udelukkede ikke-farlige materialer fremkommet ved udgravning fra den italienske affaldslovgivnings anvendelsesområde. Denne udelukkelse er siden blevet ophævet med den følgende udgave af det italienske lovdekret.

I lyset af ovenstående kunne den italienske lov nr. 443 af 21. december 2001, i henhold til hvilken udgravet jord og sten ikke kan defineres som affald, også selv om der er tale om forurenet materiale, udgøre et brud på fællesskabslovgivningen.

Kommissionen vil tage de nødvendige skridt til at verificere overensstemmelsen med fællesskabslovgivningen i det foreliggende tilfælde. Skulle den konstatere, at der er tale om et brud på fællesskabsretten, vil den som EF-traktatens vogter ikke tøve med at træffe alle nødvendige foranstaltninger, den har beføjelse til i medfør af EF-traktaten, herunder indlede overtrædelsesprocedurer efter traktatens artikel 226, med henblik på at sikre overholdelsen af den relevante fællesskabslovgivning.

(1) EFT L 194 af 25.7.1975.

(2) EFT L 78 af 26.3.1991.

(3) EFT L 47 af 16.2.2001.