ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2934/02

af Jorge Moreira Da Silva (PPE-DE) til Kommissionen

(17. oktober 2002)

Om: Anvendelse af den europæiske konvention om akademisk anerkendelse af afgangsbeviser fra universiteter (Europarådets konvention, ETS032)

En af de stater, der har undertegnet Europarådets konvention, nægter at anerkende en universitetsuddannets akademiske ikke professionelle ligestilling på grund af manglende overensstemmelse med hensyn til visse dele af studieprogrammet, hvilket betyder, at enhver universitetsuddannet fra en anden signatarstat tvinges til helt eller delvist at gøre sit studie om. Kan denne situation betragtes som et brud på den europæiske konvention om akademisk anerkendelse af afgangsbeviser fra universiteter (ETS032)?

Er de myndigheder, der har ansvaret i anerkendelsesspørgsmål, altså signatarstaternes undervisningsministerier, ifølge artikel 4 forpligtet til at oplyse ansøgere om anerkendelse om, hvilke emner i programmet der ikke svarer til deres krav? Skal myndighederne ligeledes fremsende en liste over de eksaminer, der skal bestås, til indehaverne af en udenlandsk universitetsgrad?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(29. november 2002)

Kommissionen er opmærksom på de problemer, der forekommer i forbindelse med den europæiske konvention om akademisk anerkendelse af afgangsbeviser fra universiteter (ETS nr. 032), som det ærede parlamentsmedlem omtaler, samt i forbindelse med de andre konventioner, der er indgået i Europarådets regi på dette område. Kommissionen er imidlertid ikke den rette myndighed til at påse, at de pågældende konventioner følges, og følgelig heller ikke til at udtale sig om, hvorvidt foranstaltninger truffet af en ellere fler signatarstater er forenelige med konvention nr. ETS 032 eller ikke.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3024/02

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om: Etableringsfrihed for italienske konservatorieuddannede

Det forlyder, at unge mennesker, som har taget afgangseksamen fra italienske konservatorier, ikke kan få adgang til udvælgelsesprøver og til ansættelse som lærere på offentlige skoler i andre europæiske lande, uagtet at de har opnået de højeste eksamensudmærkelser, har suppleret med specialisering på skoler i Paris og har optrådt som solister.

Kan Kommissionen i denne forbindelse oplyse følgende:

1. Kender Kommissionen årsagerne (lovgivnings- eller proceduremæssige) til disse hindringer?

2. Hvem er ansvarlig for den ikke stedfundne gensidige anerkendelse af eksamensbeviser?

3. Skal årsagen til denne dybt beklagelige situation søges i eventuelle forsømmelser fra den italienske forvaltnings side?

4. Hvordan vil man kunne sikre disse kandidater muligheden for at kunne arbejde som lærere i de øvrige EU-lande?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkesteinpå skriftlige forespørgsler E-2935/02 og E-3024/02

(28. november 2002)

Anerkendelse af læreres kvalifikationer er omfattet af Rådets direktiver 89/48/EØF(1) og 92/51/EØF(2). Disse direktiver giver statsborgere i EU, som allerede har en erhvervskompetencegivende uddannelse fra deres oprindelsesmedlemsstat, ret til at udøve deres erhverv i en anden medlemsstat. For at nyde godt af den generelle ordning skal man være fuldt ud kvalificeret til at udøve et givet erhverv i sin oprindelsesmedlemsstat.

Så vidt Kommissionen er orienteret, giver de eksamensbeviser, der udstedes af de italienske konservatorier, ikke adgang til at virke som musiklærer i Italien. For at få adgang til dette erhverv er det nødvendigt også at være i besiddelse af undervisningskvalifikationer (abilitazione), som kan opnås ved hjælp af en

udvælgelsesprøve, eksamen eller kompetencegivende kursus. Uden denne yderligere kvalifikation kan musikere med afgangseksamen fra italienske konservatorier ikke omfattes af direktiverne og således ikke undervise i andre medlemsstater, hvor dette erhverv er reguleret. Hvad angår koncerter og orkestre, er de relevante erhverv, så vidt Kommissionen ved, ikke reguleret i andre medlemsstater. Derfor bør italienske konservatorieuddannede, der ønsker adgang til disse erhverv, ikke støde på juridiske forhindringer i forbindelse med deres eksamensbeviser.

(1) Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, EFT L 19 af 24.1.1989.

(2) Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF, EFT L 209 af 24.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2300/02

af Guido Bodrato (PPE-DE) til Kommissionen

(25. juli 2002)

Om: Fri bevægelighed og identitetskort

Som svar på forespørgsler af Speroni og Gobbo af 22. oktober 2001 (P-2996/01 og P-3010/01(1)) bekræfter Kommissionen, at gyldige id-kort og pas er de eneste dokumenter, medlemsstaterne anerkender, når en EU-borger forlader sit eget land og rejser til en anden medlemsstat end den, hvori den pågældende er statsborger. Så vidt, så godt. Problemet drejer sig ifølge EU-borgerne især om den situation, hvor en EU-borger, som har fast bopæl i en medlemsstat, som han ikke er statsborger i, af myndighederne i denne stat har fået udleveret et id-kort (opholdstilladelse) i overensstemmelse med direktiv 68/360/EØF(2) af 15. oktober 1968. Hvorfor kan dette id-kort ikke i forbindelse med ophold eller gennemrejse i en anden medlemsstat være tilstrækkeligt som bevis på, at den pågældende er statsborger inden for EU og dermed har ret til fri bevægelighed?

Af Domstolens dom af 21. september 1999 i sag C-378/97 (Wijsenbeek) fremgår det, at medlemsstaterne har ret til at gennemføre kontrol for at undersøge, om en person reelt er statsborger i en medlemsstat og dermed har ret til at bevæge sig frit på medlemsstaternes område.

Hvordan kan det i betragtning af fællesskabsrettens forrang for national ret være, at et officielt dokument udstedt i henhold til en fællesskabsretsakt ikke er tilstrækkeligt som identitetsbevis, når en person, der er forsynet med et id-kort udstedt af den stat, hvori han har fast bopæl, befinder sig for kortere tid i en anden medlemsstat f.eks. på ferie eller af familiemæssige årsager? Er der ikke et modsætningsforhold mellem retten til fri bevægelighed og afvisningen af at anerkende et dokument, som netop er udstedt i henhold til en retsakt, som stadfæster retten til fri bevægelighed?

(1) EFT C 115 E af 16.5.2002, s. 211.

(2) EFT L 257 af 19.10.1968, s. 13.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(23. september 2002)

Enhver borger, der er statsborger i en medlemsstat, har ret til at færdes og opholde sig frit på EU-medlemsstaternes område. Id-kortet eller passet, som er nødvendigt for at udøve denne ret, tjener først og fremmest til at bekræfte, at han er unionsborger.

Det er den enkelte medlemsstat, der fastsætter betingelserne for tildeling af statsborgerskab, og som til sine egne statsborgere udsteder et identitetsdokument, der enten kan være et identitetskort eller et gyldigt pas, og som beviser deres statsborgerskab.

Det opholdskort, som udstedes til unionsborgere, der bor i en anden medlemsstat på grundlag af fællesskabsrettens bestemmelser, er ikke et dokument, der sigter mod at bekræfte indehaverens statsborgerskab; dets formål er derimod at fastslå, at han har opholdsret i værtsmedlemsstaten. Opholdskortet udstedes ved forelæggelse af et id-kort eller et pas, som er de eneste dokumenter, der kan bekræfte indehaverens statsborgerskab og dermed bevise, at han har de rettigheder, som EF-traktaten og den afledte fællesskabsret giver ham.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2076/02

af Geoffrey Van Orden (PPE-DE) til Kommissionen

(12. juli 2002)

Om: Et europæisk grænsepoliti

I formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Sevilla henvises der til oprettelsen af et europæisk grænsepoliti.

Er det hensigten, at en sådan politistyrke skal have sin egen organisation, struktur og uniform, kommandovej og jurisdiktion? Hvem vil en sådan politistyrke være ansvarlig over for, og hvilke foranstaltninger herunder hvilken tidsplan påtænkes der gennemført for at gøre fremskridt på dette område?

Er det meningen, at politistyrken kun skal operere i medlemsstater, der deltager i Schengen-ordningen? Kan Kommissionen navnlig bekræfte, at ingen repræsentanter for denne politistyrke vil blive udstationeret på Det Forenede Kongeriges territorium, eftersom Det Forenede Kongerige står uden for Schengen-området?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(3. september 2002)

I henhold til pkt. 31 i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Sevilla (21.-22. juni 2002) vil der blive taget hensyn til, at Kommissionen har givet udtryk for, at den er villig til at fortsætte sine undersøgelser af rimeligheden og gennemførligheden af indførelsen af en sådan [europæisk grænse-]politik. Dette citat vedrører de fremskridt, som er blevet gjort i de seneste måneder.

Den 7. maj 2002 vedtog Kommissionen en meddelelse(1) om integreret forvaltning af ydre grænser. Denne meddelelse er et svar på pkt. 42 i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Laeken (14.-15. december 2001), hvori Det Europæiske Råd opfordrer Rådet og Kommissionen til at udarbejde samarbejdsordninger mellem de myndigheder, som har til opgave at kontrollere de ydre grænser og undersøge betingelserne for oprettelse af en mekanisme eller fælles myndigheder for kontrol af de ydre grænser . Som følge heraf har Kommissionen bl.a. formuleret nogle henstillinger og indledende betragtninger vedrørende en europæisk grænseovervågningsmyndighed. Det understreges imidlertid i meddelelsen, at oprettelsen af en sådan europæisk myndighed højst sandsynligt ville kræve visse ændringer af traktaten.

På dette stadium af overvejelserne om, hvilke beføjelser der kunne tildeles en europæisk grænseovervågningsmyndighed, henvises der i meddelelsen til artikel 62 i EF-traktaten, uden at dette påvirker politisamarbejdet i henhold til aftaler, som bygger på artikel 7 og 47 i Schengen-konventionen. Kommissionen erkender Det Forenede Kongeriges og Irlands særstilling, men understreger i sin meddelelse, at foranstaltninger til styrkelse af Unionens ydre grænser er vigtige for alle medlemsstater. I denne forbindelse må der lægges ekstra vægt på et øget operationelt samarbejde, som kan beriges af alle medlemsstaternes erfaringer og bidrag.

(1) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet KOM(2002) 233 endelig udg.: På vej mod en integreret forvaltning af de ydre grænser for medlemslandene af Den Europæiske Union.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2988/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om: Foranstaltninger til begrænsning af ulykker i fiskeriet

Europa-Parlamentet vedtog den 5. april 2001 en beslutning om sikkerhed og ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri(1), hvori det i punkt 9 opfordrede Kommissionen til utvetydigt at klarlægge og offentliggøre skipperens/ejerens ansvar for besætningens sikkerhed på baggrund af de eksisterende europæiske direktiver.

Har Kommissionen taget noget initiativ i forbindelse hermed?

Mener Kommissionen ikke, at en kampagne med information om og udveksling af den bedste praksis i fiskerisektoren vil bidrage til at begrænse antallet af ulykker i fiskeriet?

(1) EFT C 21 E af 24.1.2002, s. 359.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(5. december 2002)

De regler, der gælder for skibsredernes og skibsførernes ansvar, fremgår tydeligt af artikel 3 og 7 i Rådets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord på fiskerfartøjer (trettende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF)(1).

Endvidere findes der også i Rådets direktiv 92/29/EØF af 31. marts 1992 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed med henblik på at forbedre den lægelige bistand om bord på skibe(2) regler for skibsredernes og kaptajnens ansvar for skibene (se artikel 4), hvad angår lægelig bistand om bord på skibe.

Det påhviler medlemsstaterne at iværksætte de nødvendige foranstaltninger til at sikre en korrekt omsættelse til national lov og en effektiv gennemførelse af reglerne.

Kommissionen er af den opfattelse, at ethvert tiltag med det formål at bevidstgøre de berørte parter og orientere dem om risici ved fiskeriaktiviteter bidrager til at forbedre sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen og dermed til at nedbringe antallet af arbejdsulykker.

Kommissionen påpeger i øvrigt i sin meddelelse Tilpasning til ændringerne i arbejdslivet og i samfundet: en ny fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2002-2006(3), at Bevidstgørelsesindsatsen bør mobilisere forskelligartede redskaber, der er tilpasset de enkelte aktørers situation, specielt små og mellemstore virksomheder samt mikro- og håndværksvirksomheder. I den forbindelse er det værd at bemærke, at Rådet i sin resolution af 3. juni 2002(4) opfordrer medlemsstaterne til at fremme indførelsen af en egentlig forebyggelseskultur, bl.a. i form af bevidstgørelseskampagner.

Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur kunne ligeledes fungere som primus motor i disse bevidstgørelsestiltag og i forbindelse med udveksling af god praksis.

(1) EFT L 307 af 13.12.1993.

(2) EFT L 113 af 30.4.1992.

(3) KOM(2002) 118 endelig udg.

(4) EFT C 161 af 5.7.2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3245/02

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(11. november 2002)

Om: Naturkatastrofe (jordskælv) i regionen Molise

Den 31. oktober blev regionen Molise ramt af et voldsomt jordskælv med rystelser, der nåede op på ottende grad af Mercalli-skalaen. Centrum af jordskælvet var i området nordøst for Campobasso og navnlig i kommunerne Larino, Bonefro, Casacaldenda og San Giuliano di Puglia.

Desværre omkom 29 mennesker og flere hundrede blev såret som følge af jordskælvet. I utallige kommuner blev huse, offentlige og andre bygninger svært beskadiget, og antallet af husvilde beløber sig til ca. 8 500.

I dagene efter jordskælvet var der flere efterrystelser, hvilket har forlænget undtagelsestilstanden i de hårdest ramte landsbyer, hvor redningsmandskabet har sørget for at opføre teltbyer for at huse de familier, der pludselig er blevet hjemløse.

Kan Kommissionen i lyset af den store hyppighed af jordskælv i området og den forestående vinter, der er særlig hård i bjerglandsbyerne i Molise, hvor det allerede er meget koldt, oplyse, om den har til hensigt at træffe konkrete foranstaltninger, som kan fører til tydelige resultater for regionens økonomiske og produktionsmæssige situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(3. december 2002)

Kommissionen kan herved meddele det ærede parlamentsmedlem, at regionen Molise er blevet klassificeret som en mål 1-region (der kan modtage overgangsstøtte) for perioden 2000-2006.

Den er derfor omfattet af et operationelt program til fremme af bæredygtig økonomisk udvikling med en samlet beløbsramme på 605 mio. EUR, heraf 115 mio. i EU-støtte.

Den italienske stat har inden for rammerne af den decentrale forvaltning i fællesskab med Kommissionen udvalgt de foranstaltninger, der skal iværksættes med henblik på at nå de opstillede mål. Hvis der bliver tale om at revidere målene under hensyntagen til katastrofen, er Kommissionen parat til sammen med de nationale og regionale myndigheder at undersøge eventuelle forslag, der skal sikre, at de nævnte mål nås.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1504/02

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(29. maj 2002)

Om: Undersøgelsesmetoder hos Det Europæiske Kontor til Bekæmpelse af Svig, OLAF

Kan Kommissionen sende mig en statistik, hvoraf det fremgår, i hvor mange tilfælde OLAF siden dets oprettelse i 1999 i forbindelse med interne og eksterne undersøgelser

a) har ladet telefonsamtaler afhøre

b) har ladet evaluere elektronisk post fra og til EU-institutionernes medlemmer, tjenestemænd og ansatte?

Kan Kommissionen oplyse, om aflytning af telefonsamtaler eller evaluering af elektronisk post er knyttet til den betingelse, at der foreligger en konkret mistanke mod en bestemt person?

Kan Kommissionen oplyse, hvilke retsbestemmelser sådanne foranstaltninger er baseret på, og hvem der træffer afgørelse om deres anvendelse?

Kan Kommissionen oplyse, i hvilke tilfælde de ansvarlige nationale myndigheders tilladelse er blevet indhentet?

Kan Kommissionen oplyse, hvornår og i hvilken form de pågældende er blevet underrettet om sådanne foranstaltninger?

Kan Kommissionen oplyse, om sådanne foranstaltninger også er blevet truffet i forbindelse med den ved udgangen af marts 2002 indledte interne undersøgelse af, hvilke tjenestemænd der har videregivet fortrolige dokumenter til journalister?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(19. juli 2002)

OLAF har givet Kommissionen følgende oplysninger om det ærede medlems spørgsmål vedrørende OLAF's undersøgelsesmetoder:

LAF sørger altid for, at dets undersøgelsesmetoder opfylder lovens krav, uanset om det drejer sig om EU-lovgivningen eller loven i en hvilken som helst medlemsstat, på hvis område en bestemt operation finder sted, og glæder sig over at få lejlighed til at forsikre det ærede medlem om, at det tillægger disse spørgsmål den største betydning. OLAF overholder fuldt ud lovgivningen og enkeltpersoners rettigheder og

bestræber sig mest muligt på ikke at overskride sine beføjelser, men kommenterer ikke specifikke operationelle spørgsmål, for så vidt som dette kan være til skade for effektiviteten af nuværende og fremtidige undersøgelser. Kun medlemsstaterne, ikke OLAF, er i stand til at besvare spørgsmål om, hvordan medlemsstaternes myndigheder anvender deres beføjelser i forbindelse med undersøgelser, som OLAF er involveret i.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2151/02

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juli 2002)

Om: Malawi

Kan Kommissionen udarbejde en opgørelse over de projekter i Malawi, der godkendtes til finansiering over Den Europæiske Unions budget i 2001, og oplyse om størrelsen af den samlede investering det pågældende år?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-1867/02, E-1868/02, E-1869/02, E-1870/02,E-1871/02, E-1872/02, E-1873/02, E-1874/02, E-1875/02, E-1876/02, E-1877/02, E-1878/02,E-1879/02, E-1880/02, E-1881/02, E-1882/02, E-1883/02, E-1884/02, E-1908/02, E-1909/02,E-1996/02, E-1997/02, E-1998/02, E-1999/02, E-2000/02, E-2001/02, E-2002/02, E-2003/02,E-2004/02, E-2005/02, E-2006/02, E-2007/02, E-2008/02, E-2009/02, E-2134/02, E-2135/02,E-2136/02, E-2137/02, E-2138/02, E-2139/02, E-2140/02, E-2141/02, E-2142/02, E-2143/02,E-2144/02, E-2145/02, E-2146/02, E-2147/02, E-2148/02, E-2149/02, E-2150/02, E-2151/02,E-2152/02, E-2153/02, E-2154/02 og E-2155/02

(23. september 2002)

På grund af svarets længde vil Kommissionen sende en tabel med de ønskede oplysninger direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat.

Tallene i tabellen for hvert enkelt land findes også i de finansielle tabeller i årsberetningen om gennemførelsen af EF's bistand til tredjelande.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0880/02

af Anna Karamanou (PSE) til Kommissionen

(2. april 2002)

Om: Mishandling af mindreårige i albanske fængsler

Ifølge Amnesty International er mishandling af børn, som er fængslet i Albanien, en udbredt og meget almindelig praksis. Den elleveårige Ergest Shele, som mens han var fængslet blev tortureret for at få ham til at tilstå tyveriet af en håndtaske, er kun ét af de mange børn, som er blevet udsat for tortur og mishandling, mens de var tilbageholdt af det albanske politi. Den ikke-statslige organisation Centret for børns rettigheder i Albanien oplyser i sin rapport, at politiet hyppigt har brugt tortur for at tvinge tilståelser ud af mindreårige. Endvidere tør børnene ikke indgive anmeldelse, da de er bange for at blive udsat for ny mishandling. Jeg minder om, at Albanien har ratificeret alle de internationale konventioner, som forbyder tortur, herunder konventionen om barnets rettigheder.

Vil Kommissionen lægge pres på den albanske regering for at få den til at træffe hasteforanstaltninger med henblik på at sikre og beskytte fængslede børns rettigheder og at retsforfølge de skyldige, og agter den endvidere at opfordre Albaniens justitsminister til at fremme indførelse af lovgivning, som indfører en særlig retspraksis for mindreårige?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(25. april 2002)

Kommissionen tager formodningerne om mishandling og tortur meget alvorligt. EU har i Retningslinjer for EU-politikken over for tredjelande vedrørende tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, der blev vedtaget af Rådet (almindelige anliggender) i april 2001(1), understreget, at den er fast besluttet på at løse problemet. Disse retningslinjer henviser bl. a. til behovet for særlig beskyttelse af børn i denne sammenhæng.

Kommissionen har gentagne gange påpeget, at de albanske fængsler og interneringssystemer skal forbedres, hvilket navnlig gælder for fanger i varetægtsfængsel, og at de ordenshåndhævende myndigheder i Albanien bør være bedre informeret om deres forpligtelser vedrørende menneskerettigheder. Den har også understreget svaghederne i det albanske retsvæsen, og at de albanske dommere skal behandle sager om menneskerettigheder korrekt. Alle disse institutionelle svagheder påvirker også mindreårige, som fængsles.

Kommissionen udnytter enhver mulighed for at understrege, hvor vigtigt det er, at Albanien beskæftiger sig med disse spørgsmål. Kommissionen vil fortsat gøre opmærksom på, at der bør lægges vægt på behandlingen af mindreårige, der kommer i berøring med retsvæsenet, med henblik på, at denne behandling opfylder de internationale normer under hele proceduren (arrestation, proces, fængsling).

Kommissionen yder særskilt økonomisk støtte til foranstaltninger, som berører vilkårene for fængslede og respekten for deres rettigheder, herunder informationsaktioner og træningsprogrammer for politi, retsvæsen og andre målgrupper, hvilket gradvis burde bidrage til at forbedre de normer, som anvendes i fængslerne, herunder også for mindreårige.

(1) http://ue.eu.int/newsroom/newman.asp?lang=1.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2521/02

af Jens-Peter Bonde (EDD) til Rådet

(11. september 2002)

Om: Politiets aflytning af Jyllands-Posten

Er det i overensstemmelse med EU-reglerne, at politiet aflytter Jyllands-Posten og vil tvinge en journalist til at afsløre sine kilder?

Svar

(19. december 2002)

Spørgsmålet om hvorvidt en medlemsstat opfylder de forpligtelser, der påhviler den i henhold til fællesskabsretten, henhører under Kommissionens kompetence.

I den foreliggende sag er det medlemsstaterne, der har ansvaret for anvendelsen af retshåndhævende foranstaltninger og afsløringen af lovovertrædelser.