SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3035/01

af José Pomés Ruiz (PPE-DE) til Kommissionen

(23. oktober 2001)

Om: En europæisk diplomgrad i psykomotorik

Den 17. april 1986 undertegnede universitetet i Pau og Pays de L'Adour (Universidad de Pau y de Pays de l'Adour UPPA) en aftale med Institut for Psykomotorik i Pau (Instituto de la Psicomotricidad de Pau IPP) om, at studerende, der bestod eksamen ved IPP, ville modtage den franske stats diplom i psykomotorik gennem UPPA.

Skolen Colegio Carlos III i Pamplona, Spanien, undertegnede den 3. oktober 1990 en aftale med IPP og derefter med UPPA om, at skolens studerende kunne opnå en diplomgrad i psykomotorik i form af europæisk diplomgrad, der tildeltes og garanteredes af UPPA og IPP.

Efter studierne modtog de studerende et eksamensbevis i form af en attest og ikke en diplomgrad, hvorfor de anlagde sag mod Colegio Carlos III ved domstolene, som gik imod skolen. UPPA og IPP vil ikke have noget med sagen at gøre.

Hvorledes bedømmer Kommissionen UPPI's adfærd på baggrund af den eksisterende undertegnede aftale mellem de to institutioner samt direktiv 89/48/EØF(1) af 21. december og 92/51/EØF(2) af 18. juni om en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser i medlemsstaterne?

(1) EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.

(2) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 25.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(21. november 2001)

Der er to slags procedurer ved anerkendelse af kvalifikationer med forskellige mål: proceduren for anerkendelse af akademiske kvalifikationer og proceduren for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer. Den førstnævnte drejer sig om en medlemsstats anerkendelse af de akademiske kvalifikationer, der er opnået i en anden medlemsstat, for at give den studerende mulighed for at fortsætte sine studier. Denne anerkendelse er hovedsagelig underlagt national lovgivning eller aftaler mellem medlemsstater.

Anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer skal gøre det lettere for arbejdstagere og selvstændige at bevæge sig frit inden for EU. Det drejer sig om anerkendelse af de kvalifikationer, som kræves for at få adgang til nogle erhverv i forskellige medlemsstater, og spørgsmålet er underlagt fællesskabslovgivningen(1). Formålet med denne procedure er at give personer, som er fuldt ud kvalificerede til at udøve et givet erhverv i en medlemsstat, adgang til samme erhverv i en anden medlemsstat. Det er en forudsætning for anvendelsen af direktiverne, at den vandrende arbejdstager er fuldt ud kvalificeret til at udøve dette erhverv i oprindelsesmedlemsstaten (den medlemsstat, hvor kvalifikationerne er erhvervet).

De direktiver, der er omtalt i det skriftlige spørgsmål, finder derfor ikke anvendelse i dette tilfælde.

I det skriftlige spørgsmål henvises der ikke til en statslig foranstaltning, men til en aftale mellem universiteter. Emnet for spørgsmålet falder uden for EU's kompetence og bør behandles gennem de eksisterende klagemuligheder på nationalt plan på grundlag af national lovgivning.

(1) Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en general ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed og Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF.