SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3328/00

af Ursula Schleicher (PPE-DE) til Kommissionen

(25. oktober 2000)

Om: Erstatning efter flyulykker

I Den Europæiske Unions medlemsstater er der stor forskel på forbrugerbeskyttelsen i forbindelse med flyulykker. Skadeserstatning hører fortsat under national lovgivning.

Hvordan stiller Kommissionen sig til kravet om ensartede europæiske bestemmelser for behandling af erstatningskrav, herunder rimelig erstatning til sårede og efterladte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(8. december 2000)

Warszawa-konventionen af 1929, der er den gældende internationale lovgivning om luftfartsselskabers erstatningsansvar, når passagerer bliver dræbt eller kommer til skade ved en ulykke, sætter lave erstatningsgrænser og yder passagerne en helt utilstrækkelig beskyttelse. Derfor vedtog Fællesskabet forordning (EF) nr. 2027/97 af 9. oktober 1997(1) om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker. Denne forordning har desuden til formål at skabe ensartede regler for luftfartsselskaberne i Fællesskabet på et enhedsmarked for luftfart. Den gælder for alle EF-luftfartsselskaber og både for udenrigs- og indenrigsflyvninger.

Forordningen ophæver alle grænser for luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, og pålægger et klart erstatningsansvar for skader på op til 100 000 SDR (særlige trækningsrettigheder som fastsat af Den Internationale Valutafond). Et luftfartsselskab kan ikke fralægge sig eller begrænse sit erstatningsansvar ved at bevise, at det har gjort alt, hvad der var muligt for at forhindre skaden, eller at det ikke var muligt at forhindre skaden. Forordningen sætter ingen grænser for, hvilken type skader der kan komme i betragtning. Forordningen indeholder også bestemmelser om betaling af forskudsbeløb til dækning af de erstatningsberettigedes øjeblikkelige økonomiske behov.

Det initiativ, som Fællesskabet tog med vedtagelsen af forordningen, medvirkede i høj grad til at fremme forhandlingen af en ny international aftale i 1999, Montreal-konventionen, om internationale flyvninger. Denne aftale følge nøje bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2027/97, for så vidt angår erstatningsansvar i tilfælde af, at passagerer bliver dræbt eller kommer til skade.

Forordning (EF) nr. 2027/97 giver domstolene ansvaret for at fastsætte erstatningsbeløbet i hvert konkret tilfælde. Domstolene kan tage hensyn til arten og graden af den skade, den enkelte passager har lidt, herunder svie og smerte, samt til ulykkens økonomiske følger for offeret og for dem, som offeret har forsørgerpligt over for, til de særlige omstændigheder i hvert enkelt tilfælde og til de forskellige nationale måder at fastsætte erstatningsbeløb på (generelt ikke kun for flyulykker). Hvis der fastsattes bestemte erstatningsbeløb ved lov, ville de ikke kunne afspejle alle disse variable og ville derfor forekomme uretfærdige i lyset af den skade, som den enkelte person har lidt i det konkrete tilfælde.

En erstatningsberettiget er i forordning (EF) nr. 2027/97 defineret som en passager eller enhver person, som efter gældende ret dvs. den ret, der gælder for den domstol, som sagen indbringes for har ret til at fremsætte krav i forbindelse med en passager.

(1) EFT L 285 af 17.10.1997.