SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1522/99

af Monica Frassoni (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Udvidelse af Gardaland-forlystelsesparken, Castelnuovo del Garda, Verona

I svaret på forespørgsel om samme emne af 14.7.1998 (E-2513/98)(1) er Kommissionen tilsyneladende ikke klar over den utilfredshed og den kritik, som i årevis er blevet rettet mod Gardaland som startede med opførelse af bygninger, der for størstedelen var ulovlige som følge af deres miljømæssige og socio-økonomiske indvirkning. Den nuværende placering af parken er først og fremmest i modstrid med retningslinjerne i områdeplanen for Gardasøen, der er indeholdt i den regionale samordningsplan, som er et vigtigt planlægningsinstrument i Veneto(2). Denne plan foreskriver bl.a. beskyttelse af de naturlige og landskabelige ressourcer og den deraf følgende indskrænkning af byggeriet i det område, der ligger mellem vejen Gardesana og søen, som er det område, hvor parken befinder sig, og udvidelsen er planlagt. To alvorlige miljøspørgsmål er stadig ikke blevet løst, nemlig støjforureningen og trafikken. Hvad angår førstnævnte fremgår det af de seneste prøver foretaget af det regionale miljøorgan, at grænseværdierne for støjforureningen næppe kan overholdes af parken(3). Hvad angår sidstnævnte har virksomheden Leoncini,

som har større betydning for den stabile beskæftigelse end Gardaland, truet med at gå rettens vej, hvis de enorme projekter vedrørende omlægningen af det lokale vejnet, der er foreslået Gardaland, skulle blive gennemført. Hvad angår spørgsmålet om miljøkonsekvensvurderingen, så udløb fristen for gennemførelse af direktiv 97/0011/EØF om miljøkonsekvensvurderingen(4) den 14. marts (i artikel 4, stk. 2 kræves en miljøkonsekvensvurdering for temaparker). Endvidere må udvidelsen anses for at kræve en miljøkonsekvensvurdering i henhold til den seneste regionallov(5). Endvidere forstår forespørgeren ikke, hvorfor der skal ydes et europæisk lån, når selskabet har gode muligheder for finansiering. I mellemtiden har den manglende gennemførelse af den planlagte notering af selskabet på børsen foranlediget en række aktionærer (bl.a. Sammenslutningen af Schweiziske Banker, som ejer 25 % af aktiekapitalen) til at anlægge sag mod ledelsen(6).

Hvad mener Kommissionen, når den udtaler: hovedformålet med Gardaland-temaparken er at diversificere udbuddet af naturaktiviteter...(7), når parken har ændret den orografiske struktur ved at opføre bygninger, som er fuldstændig fremmede for det oprindelige naturlige miljø? Hvordan kan den retfærdiggøre et projekt, som er i modstrid med bestemmelserne i de gældende planlægningsbestemmelser? Hvordan agter den at sørge for, at der foretages en miljøkonsekvensvurdering i forbindelse med udvidelsen af parken? Hvordan er det muligt, at EIB kan yde støtte til et projekt, der er i strid med målet om en bæredygtig udvikling i Unionen, og som er forelagt af et finansielt stærkt selskab? Mener Kommissionen ikke, at de indre uoverensstemmelser i selskabet kunne få indvirkning på den gennemskuelige og effektive anvendelse af det europæiske lån?

(1) EFT C 297 af 15.10.1999, s. 18.

(2) Jf. forordning fra Venetos regionalråd nr. 250/1991.

(3) Jf. den italienske rammelov om støjforurening nr. 447 af 26. oktober 1995.

(4) EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5.

(5) Jf. Venetos regionallov nr. 10 af 26. marts 1999, bilag B2, punkt qq.

(6) Søgsmål registreret ved landsretten i Verona under nr. RG 239298 og 239398.

(7) Jf. svar fra Kommissionen på forespørgsel E-2513/98 af Gianni Tamino.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. oktober 1999)

Gardaland-temaparken ligger ganske vist i området ved Gardasøen, men ikke direkte på søbredden. Den er placeret i et sletteområde, hvilket betyder, at dens botaniske og topografiske indvirkning er ubetydelig.

For så vidt angår anvendelsen af proceduren for vurdering af indvirkningen på miljøet (VVM) i forbindelse med planerne om en udvidelse af Gardaland, er Kommissionen altid parat til at undersøge enhver specifik og detaljeret klage over en eventuel overtrædelse af fællesskabslovgivningen vedrørende VVM. Skulle Kommissionen være af den opfattelse, at en sådan klage afslører et brud på fællesskabslovgivningen, kan den indlede en overtrædelsesprocedure i medfør af EF-traktatens artikel 226 (fhv. artikel 169).

Kommissionen vil gerne understrege, at Rådets direktiv 97/0011/EF af 3. marts 1997 om ændring af Rådets direktiv 85/0337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1) i bilag II angiver følgende kategorier af projekter: forlystelsesparker (12 e) samt ændringer eller udvidelser af projekter opført i bilag I eller bilag II, som allerede er godkendt, udført eller ved at blive udført, når de kan være til skade for miljøet (13). For så vidt angår projekter opført i bilag II, er medlemsstaterne forpligtet til ved en undersøgelse fra sag til sag eller på grundlag af tærskler eller kriterier, der er fastsat af medlemsstaten, at bestemme, hvorvidt projektet skal gøres til genstand for en miljøkonsekvensvurdering i henhold til artikel 5-10. Imidlertid er projekter, der er forelagt til godkendelse inden 14. marts 1999, omfattet af bestemmelserne i Rådets direktiv 85/0337/EØF før ændringerne heraf. Forlystelsesparker var ikke medtaget i bilagene til direktiv 85/0337/EØF.

Den Europæiske Investeringsbank (EIB) har ydet et lån på 31 mio. (60 000 mio. lire) til Gardaland i marts 1998. Den vigtigste begrundelse herfor var at støtte det stedlige erhvervsliv i et område, som er stærkt afhængigt af turismen. Gardaland blev oprettet i 1975 og spiller en meget vigtig rolle med hensyn til at tiltrække turister til regionen. Dog medførte i begyndelsen af 1990'erne mangelen på investeringer samt den økonomiske afmatning en nedgang i antallet af besøgende i parken. Moderniserede faciliteter ansås for livsvigtige for at kunne opretholde parkens attraktive karakter og øge beskæftigelsen på længere sigt. Beslutningen om finansiering blev ligeledes truffet som led i EIB's politik med at støtte investeringer i små og mellemstore virksomheder (SMV). Projektet kom endvidere i betragtning på grund af dets positive afsmittende virkninger for regionens turisme og de tilknyttede servicefag. På det tidspunkt, hvor EIB traf sin beslutning, havde projektet

fået planlægningsmæssig godkendelse af de italienske myndigheder. Det faldt uden for anvendelsesområdet for direktiv 85/337, og direktiv 97/11 fandt heller ikke anvendelse. Dog tog de italienske myndigheder stilling til projektets økologiske følgevirkninger. I betragtning af projektets karakter samt de udvælgelseskriterier, der er anført i bilag III til Rådets direktiv 97/11, indtog de det standpunkt, at projektet ikke krævede en komplet VVM.

(1) EFT L 73 af 14.3.1997.