SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3004/02

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om: Offerets retssikkerhed, borgernes mobilitet og voldtægtsofre i EU

En finsk statsborger skrev om de erfaringer, som hun gjorde på en turistrejse i Grækenland i 1999. Voldtægtsofferet havde været i stand til at notere registreringsnummeret på gerningsmandens bil, som hun

gav til politiet allerede samme nat. Den græske læges undersøgelse bekræftede, at voldtægten havde fundet sted. Næste dag blev sagsforløbet på ny gennemgået for en undersøgelsesdommer, og der blev ved hjælp af en tolk udarbejdet en forhørsprotokol på græsk. Offeret fik ikke en kopi af anklageskriftet eller forhørsprotokollen. I februar i år blev offeret indkaldt til en retssag, men den anklagede for falsk anmeldelse var imidlertid offeret selv. Voldtægtsmanden var blevet frikendt for voldtægt i oktober 2000, uden at offeret var blevet orienteret, som bevirkede, at det ikke var muligt at anke afgørelsen. I april blev offeret kendt skyldig i falsk anmeldelse og idømt 20 måneders ubetinget fængsel. Det drejer sig om et enkelttilfælde, men som formodentlig afspejler den fremherskende praksis.

Udgør forskelligartetheden af medlemsstaters retspraksis en sådan hindring for de borgerrettigheder, der er etableret i EU, at disse friheder ikke i praksis kan anses for reelle? Hvordan kan voldtægtsofrenes situation ved fælles indsats forbedres i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(9. januar 2003)

1. På grundlag af de oplysninger, som det ærede medlem giver, ser det ud til, at den pågældende kvindes ret til forsvar, som er fastsat i artikel 6, stk. 3, i den europæiske menneskerettighedskonvention (EMRK) og i artikel 48, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, er blevet krænket, og at hun vil kunne anlægge sag ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol på grundlag af de beskrevne forhold. Ifølge artikel 6, stk. 3, i den europæiske menneskerettighedskonvention (EMRK) er enhver berettiget til at modtage underretning om arten af og årsagen til den anklage, der er rejst mod ham, at få tilstrækkelig tid til at forberede sit forsvar, at forsvare sig personligt eller ved bistand af en sagfører, at afhøre anklagerens vidner og endelig at få vederlagsfri bistand af en tolk. Kommissionen er i gang med at udarbejde et initiativ, som vil resultere i, at der fastsættes fælles minimumsstandarder for proceduregarantier for tiltalte i straffesager i hele EU. I januar 2003 vil der blive offentliggjort en grønbog om emnet, og det er planen at fremlægge et forslag til en rammeafgørelse i december 2003.

2. Krænkelser af grundlæggende rettigheder som den, der er beskrevet ovenfor, kan i visse tilfælde have en negativ indvirkning på unionsborgernes udøvelse af deres ret til fri bevægelighed i hele EU. Spørgsmålet om, hvordan man bedst kan sikre, at medlemsstaterne respekterer de grundlæggende rettigheder, må tages op.

3. Hvad angår ofres rettigheder vil Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA af 15. marts 2001 om ofres stilling i forbindelse med straffesager(1) forbedre situationen for ofre for forbrydelser, herunder voldtægtsofre, betydeligt i hele EU. Formålet med rammeafgørelsen er at fastsætte krav om, at medlemsstaterne skal forbedre de tjenester, der tilbydes ofre for forbrydelser. De foreslåede forbedringer går bl.a. ud på at sikre ofrene for forbrydelser bedre oplysninger, anerkende deres rolle i straffesager, give ofrene og deres familier en række garantier og generelt give dem flere valgmuligheder. Det indebærer bl.a., at ofrene skal have større mulighed for at deltage i den straffesag, der vedrører dem (de skal sikres en reel og passende rolle i straffesager), så en situation som denne, hvor offeret hverken fik mulighed for at vidne eller blev underrettet om udfaldet, ikke længere skulle kunne opstå. Andre bestemmelser drejer sig om at give ofrene mulighed for mægling mellem offer og gerningsmand, hvis de ønsker det, og om at sikre, at deres privatliv beskyttes, og der indføres særlige bestemmelser om ofre, der hører til i de mest sårbare grupper, og ofre, der bor i en anden medlemsstat. Der fastsættes også garantier til sikring af en effektiv kommunikation, der skal være sammenlignelige med de garantier, som gælder for tiltalte, og bestemmelser om advokatbistand og andre former for rådgivning, der i begrundede tilfælde skal ydes gratis, og om godtgørelse af ofrenes udgifter i forbindelse med deltagelse i straffesagerne. Rammeafgørelsen giver også ret til beskyttelse, der om nødvendigt skal omfatte offerets familie, og ret til en afgørelse om erstatning i forbindelse med straffesager. I artikel 11 fastsættes det specifikt, at medlemsstaterne skal begrænse de vanskeligheder, som opstår, når

offeret har bopæl i en anden medlemsstat end den, hvor lovovertrædelsen har fundet sted, og i artikel 12 fastsættes det, at medlemsstaterne skal samarbejde indbyrdes. De fleste af bestemmelserne skal være gennemført inden den 22. marts 2002. Artikel 5 og 6 om garantier for kommunikation og særlig bistand til ofre skal gennemføres inden den 22. marts 2004. Artikel 10 om mægling i straffesager skal gennemføres inden den 22. marts 2006.

(1) EFT L 82 af 22.3.2001.