SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2047/98

af Jean-Claude Pasty (UPE) til Kommissionen

(7. juli 1998)

Om: Harmonisering af skatter og afgifter i EU's medlemsstater

En fransk statsborger, som lovligt er bosiddende og udoever et erhverv i en af Den europaeiske Unions medlemsstater (f.eks. Storhertugdoemmet Luxembourg) anerkendes ifoelge dette lands skattemyndigheder som vaerende skattemaessigt hjemmehoerende i landet og beskattes i overensstemmelse hermed.

Imidlertid haevder de franske skattemyndigheder, at den paagaeldende ogsaa har skattemaessigt hjemsted i dette land, og kraever derfor, at der erlaegges fransk indkomstskat.

Kan Kommissionen oplyse:

1. I henhold til hvilken administrativ procedure kan den paagaeldende skatteborger undgaa dobbeltbeskatning?

2. Hvilke juridiske muligheder har den paagaeldende for at goere sine rettigheder gaeldende, dersom en eller begge beroerte stater anfaegter dobbeltbeskatningen, for at anvende formuleringen i artikel 24 i den fransk-luxembourgske beskatningsaftale af 1. april 1958, og naegter at goere brug af den omhandlede gensidige overenskomst, som er naevnt i denne artikel?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. oktober 1998)

For oejeblikket finder stoersteparten af de dobbeltbeskatningssager, som skatteyderne i Faellesskabet kommer ud for, deres loesning inden for rammerne af de aftaler om undgaaelse af dobbeltbeskatning, der er indgaaet mellem de forskellige medlemsstater. Med det maal for oeje tilstraebes det i aftalen mellem Frankrig og Storhertugdoemmet Luxembourg - i lighed med naesten alle andre lignende aftaler - at undgaa dobbeltbeskatning, og aftalen aabner mulighed for, at den skattepligtige borger, der kommer ud for et krav om dobbeltbeskatning, indgiver klage herover, enten til myndighederne i det land, paa hvis omraade han har skatteadresse eller til det andet lands myndigheder, saa de to landes myndigheder kan finde frem til en rimelig loesning, hvorved man undgaar dobbeltbeskatning i henhold til ovennaevnte aftales artikel 24. Denne bestemmelse om en sagsafgoerelse uden for tvistemaal indebaerer dog ingen forpligtelse for skatteforvaltningerne til at bringe en situation med dobbeltbeskatning til ophoer.

I det af det aerede medlem naevnte tilfaelde har den skattepligtige borger, der er kommet ud for et krav om dobbeltbeskatning, i henhold til naevnte beskatningsaftale ikke nogen ret til at forlange, at der indledes en administrativ procedure i almindelighed, og at de beroerte skatteforvaltninger rent faktisk faar fundet en loesning paa situationen. Den paagaeldende skattepligtige borger vil dog altid have mulighed for inden for en given tidsfrist at indbringe sagen for de kompetente domstole i de to lande, hvor han er blevet afkraevet skat, for at opnaa en afklaring af en skattemaessig situation, som rummer vanskeligheder med hensyn til anvendelse eller fortolkning af den tosidede skatteaftale. Der er ingen tvivl om, at denne retlige klageadgang kan forekomme tung og bekostelig for skatteyderen og den vil ikke kunne sikre ham en afgoerelse af sagen inden for en rimelig tidsfrist. I forbindelse med saadanne tvistemaalssager boer de nationale dommere dog drage omsorg for en effektiv sikring af de rettigheder, der tilkommer Faellesskabets borgere i medfoer af EF-traktaten. Derfor staar det altid disse dommere frit for, i henhold til traktatens artikel 177, at raadspoerge EF-Domstolen om, hvordan man kan sikre en effektiv beskyttelse og overholdelse af de grundlaeggende rettigheder for de personer, der har gjort brug af deres ret til fri etablering i medfoer af EF-traktaten, herunder i forbindelse med anvendelsen og fortolkningen af en mellem to medlemsstater indgaaet aftale om undgaaelse af dobbeltbeskatning.