SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2195/01

af Giorgio Celli (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. juli 2001)

Om: Højhastighedstog

På baggrund af talrige protester fra mange borgere og miljøforkæmpere om manglende anvendelse af miljølovgivningen og nylige tvister, som har ført til, at forskellige anlægsarbejder på strækningen Bologna-Firenze i forbindelse med gennemførelsen af det italienske højhastighedsprojekt er blevet indstillet af sikkerhedshensyn, vil Kommissionen da undersøge, om alle lovgivningsbestemmelser om vurdering af indvirkningen på miljøet af dette jernbaneprojekt er blevet opfyldt, jf. Rådets direktiv 85/337/EØF(1)?

Hvilke oplysninger kan Kommissionen give om den mangelfulde hydrogeologiske balance, som dette offentlige arbejde, der er finansieret af europæiske midler, har forårsaget?

(1) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(5. september 2001)

Kommissionen bliver normalt opmærksom på situationer, som med sandsynlighed kan betragtes som medlemsstaternes dårlige anvendelse af Fællesskabets miljølovgivning, gennem klagebreve, spørgsmål fra Parlamentet og andragender til Parlamentets udvalg for andragender. Situationer, der påstås at være i uoverensstemmelse med relevant fællesskabsret må dog beskrives præcist, så Kommissionen kan vurdere dem i forhold til gældende EF-miljølov.

I henhold til direktiv 85/337/EØF(1) om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet og direktiv 97/11/EF(2), som ændrer direktiv 85/337/EØF, har medlemsstaterne forpligtelse til at sikre, at projekter, der sandsynligvis påvirker miljøet betydeligt, bl.a. på grund af art, størrelse eller beliggenhed, før godkendelsen skal opfylde krav om udviklingstilladelse og en vurdering, hvad angår virkningerne. De projekter, der omfattes af direktivet, identificeres i bilagene.

I henhold til direktiv 85/337/EØF både før og efter ændring ved direktiv 97/11/EF, skal projekter i bilag I underkastes en miljøpåvirkningsvurdering.

På grundlag af det ærede medlems oplysninger mener Kommissionen, at det arbejde, spørgsmålet vedrører, falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 85/337/EØF og 97/11/EF, mere specifikt kategori 7 (anlæg til jernbanefjerntrafik) i bilag I i de to direktiver. Der angives dog ingen elementer, hvoraf man kan uddrage, at direktivet overtrædes i dette særlige tilfælde. Hvis der ikke forelægges bevis for, at EF-ret er blevet overtrådt (eller bliver overtrådt i fremtiden) mener Kommissionen ikke, at der er grund til at skride ind. Når Kommissionen handler for at kontrollere korrekt anvendelse af fællesskabsretten i medlemsstaterne må dette bygge på påstande, som viser elementer (kendsgerninger og handlinger) på grundlag af hvilke man kan forestille sig overtrædelse af fællesskabsret.

Da der ikke foreligger specifikke klagegrunde i dette specifikke tilfælde kan man ikke på nuværende tidspunkt konstatere overtrædelse af direktivet.

Den kendsgerning, at en national ret påbegyndte en procedure for manglende gennemførelse af miljøbeskyttelseslove, og at den har suspenderet forskellige konstruktionsprojekter som en forsigtighedsforanstaltning på Bologna-Florens-afsnittet af højhastighedsjernbanenettet, udgør ikke i sig selv et element, som viser overtrædelse af direktivet.

Endvidere forholder det sig sådan, at når de nationale domstole kontrollerer overholdelse af interne administrative procedurer med de nationale love, der er afledt af fællesskabsret, sikrer de blot, at fællesskabsretten anvendes korrekt. Når de nationale domstole udfører de samme opgaver som Kommissionen i henhold til artikel 211 i EF-traktaten, er dette fuldstændig på linje med Kommissionens fremgangsmåde, dvs. at det er de nationale domstole og administrative organer, som primært har ansvaret for at sikre, at medlemsstaternes myndigheder overholder fællesskabsretten.

Det må understreges, at de nationale domstoles indsats er langt mere effektiv, når det drejer sig om dårlig anvendelse af fællesskabsret, end en intervenering fra Kommissionen. Kommissionens beføjelser er begrænsede til de i EF-traktaten angivne. Når Kommissionen skal sikre, at fællesskabsret anvendes korrekt i medlemsstaterne, kan den påbegynde en overtrædelsesprocedure, og den kan bringe sagen for Domstolen. Afgørelser foretaget af Domstolen fastslår dog blot, om der er tale om en overtrædelse. Domstolen kan hverken annullere en national bestemmelse, som er uforenelig med fællesskabsret eller tvinge en national myndighed til at reagere på en enkeltpersons anmodning, eller pålægge en medlemsstat at betale erstatning til en enkeltperson, som har lidt under en overtrædelse af fællesskabsret. Kun nationale domstole kan pålægge administrative organer noget og annullere en national beslutning. Det er også kun nationale domstole, som har beføjelse til, alt efter tilfældet, at pålægge en medlemsstat at godtgøre tab, en enkeltperson har lidt, på grund af medlemsstatens overtrædelse af fællesskabsret.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.

(2) EFT L 73 af 14.3.1997.