ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2142/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(30. juni 2000)

Om: GMO-grænse på 1 %

Vil Kommissionen oplyse, hvilke tests der vil blive anvendt for at kontrollere, at ovennævnte grænseværdi overholdes?

Er Kommissionen enig i, at det vil være vanskeligt for EU at forsvare sig over for WTO, hvis en sådan test ikke forefindes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(28. september 2000)

Udviklingen og valideringen af detektionsmetoder for genetisk modificerede organismer (GMO) og produkter afledt af genmodificerede organismer betragtes af Kommissionen som et vigtigt element for gennemførelsen i medlemsstaterne af en fællesskabslovgivning, som sikrer en sikker anvendelse og hensigtsmæssig mærkning af disse produkter.

Det Fælles Forskningscenter (FFC) under Kommissionen har tidligere koordineret udviklingen og valideringen af dna- og proteinbaserede detektionsmetoder for genetisk modificerede organismer og vil fortsat forestå dette arbejde. I den forbindelse har FFC påbegyndt etableringen af et net af myndigheder og laboratorier fra medlemsstaterne. Hovedformålet er at forsyne kontrollaboratorierne med hensigtsmæssige referenceprøver og validerede testprotokoller med henblik på at forbedre de eksisterende protokoller og fremme harmonisering i udviklingen af testmetoder og i fortolkningen af de data, som fremkommer ved anvendelsen heraf. Man holder også kontakt med tredjelande.

Kommissionen arrangerede i november 1999 en workshop med de myndigheder i medlemsstaterne, som beskæftiger sig med nye levnedsmidler og detektionsmetoder for produkter afledt af genmodificerede organismer, og referatet herfra er offentliggjort(1).

Derudover finansieres forskning vedrørende udvikling og validering af hensigtsmæssige detektionsmetoder for genetisk modificerede organismer og produkter afledt af genmodificerede organismer under det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling.

I forordning (EF) nr. 49/2000 af 10. januar 2000 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1139/98 om obligatorisk anførelse af andre end de i direktiv 79/112/EØF foreskrevne oplysninger på mærkningen af visse levnedsmidler, der er fremstillet på grundlag af genetisk modificerede organismer(2), som indfører en minimumstærskel på 1 %, accepterer man, at en tilfældig tilstedeværelse af dna eller protein i fødevarer som resultat af genetisk modificering ikke kan udelukkes. Forordningen indeholder bestemmelser om undtagelse fra kravet i forordning (EF) nr. 1139/98 om mærkning af alle produkter, som er afledt af to forskellige genetisk modificerede organismer (majs og soja). Det er svært at se, hvordan en lempelse af kravene vedrørende mærkning kan udgøre en handelshindring, eller hvorfor dette skulle blive anfægtet af WTO.

Der er blevet givet meddelelse om Fællesskabets forordninger om mærkning af nye levnedsmidler i henhold til aftalen om tekniske handelshindringer (ATH). Både udenlandske og indenlandske operatører på markedet skal leve op til Fællesskabets krav vedrørende mærkning. Derfor er Fællesskabets praksis vedrørende mærkning ikke et middel til forskelsbehandling.

(1) EUR 19049 EN.

(2) EFT L 6 af 11.1.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3193/00

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(12. oktober 2000)

Om: Ulovligt fiskeri i farvandene ud for Vestafrika

Hvad agter Kommissionen at foretage sig på baggrund af EU-fartøjers udbredte ulovlige fiskeri i farvandene ud for Vestafrika, som kræver hundredvis af dødsfald og truer med at bringe de lokale fiskeres tilværelse i fare?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(23. november 2000)

Kommissionen vil gerne understrege, at EU's fiskeriaftaler med vestafrikanske lande er aftaler mellem EU og tredjelande under hensyntagen til artikel 62 i De Forenede Nationers havretskonvention. Disse aftaler omfatter fiskerimuligheder, som ikke eller kun i en begrænset udstrækning udnyttes af de lokale fiskere. Generelt indeholder fiskeriaftalerne bestemmelser om fiskerizoner, redskaber, landinger, påmønstring af sømænd og bifangster. Alle disse bestemmelser tager sigte på at undgå sammenstød mellem EU-fiskerfartøjer og de lokale fiskerflåder. Under forhandlinger med et tredjeland tilskynder Kommissionen desuden til finansiering af målrettede aktioner til udvikling af det lokale kystfiskeri.

Disse målrettede aktioner burde gøre det muligt for de pågældende kyststater at forbedre deres kontrol- og overvågningsmuligheder for at bekæmpe det illegale fiskeri. Det tilkommer dem faktisk at sikre tilsynet med de farvande, der hører under deres overherredømme eller jurisdiktion. Selv om EU ikke har juridiske beføjelser til at inspicere i farvande under tredjelandes jurisdiktion eller overherredømme, samarbejder Kommissionen så tæt som muligt med de pågældende kyststater for at sikre en opfølgning af de fiskeriaktiviteter, der er omfattet af fiskeriaftalerne. Ifølge EU-lovgivningen fører medlemsstaterne tilsyn med, om de fiskerfartøjer, der fører deres flag, overholder bestemmelserne i fiskeriaftalerne, særlig hvad angår meddelelse om fangstmængder og kontrol i EU-havne, samt bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik(1), herunder navnlig satellitbaseret overvågning.

Endvidere deltager EU aktivt i det igangværende arbejde i FAO med at udarbejde en international handlingsplan til at forebygge, hindre og udrydde illegal, urapporteret og ureguleret fiskeri. Planen indeholder et kapitel om udviklingslandenes særlige behov.

(1) EFT L 261 af 20.10.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2475/00

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Rådet

(11. juli 2000)

Om: Anerkendelse af sportens særlige kendetegn i traktaterne

På det nylige topmøde i Feira, som var det sidste, der blev afholdt under det portugisiske formandskab, anførte formandskabet i sine konklusioner: Det Europæiske Råd anmoder Kommissionen og Rådet om i forvaltningen af de fælles politikker at tage hensyn til de særlige forhold, der kendetegner sporten i Europa, og dens sociale funktion.

Jacques Delors udtalte i et interview for nyligt(1) følgende om dette spørgsmål: mldr at træffe beslutninger om fodboldspilleres frie bevægelighed analogt med arbejdstagernes frie bevægelighed har alvorlige konsekvenser for sportens fremtid ud fra et uddannelsesmæssigt og folkeligt synspunkt (mldr) Jeg har gjort Jacques Chirac og Lionel Jospin opmærksom på nødvendigheden af at udarbejde en protokol om en undtagelse for sport på samme måde som der findes en undtagelse for kulturelle spørgsmål for at bakke sporten moralsk op og understrege det uddannelsesmæssige aspekt (mldr) Det ville på den anden side være normalt at forlange af de enkelte professionelle klubber, som deltager i turneringer i Den Europæiske Unions medlemsstater, at de anvender mindst seks spillere af det respektive lands nationalitet (mldr) Det er deres [det franske formandskabs] ansvar at indføre den protokol, jeg kæmper for, i den kommende Nice-traktat i december 2000.

Jacques Chirac fremsatte under præsentationen af de vigtigste punkter på det franske formandskabs program over for Europa-Parlamentet (Strasbourg, den 4. juli 2000) følgende garanti: Vi bør sørge for, at Den Europæiske Union tager større hensyn til sporten og dens sociale funktion. Her er virkeligt et problem, som bør undersøges og løses. Det vil det franske formandskab bestræbe sig på.

Hvilke praktiske bestræbelser er Rådet i gang med at udfolde i forbindelse med den holdning, som det portugisiske formandskab allerede havde givet udtryk for, og som det franske formandskab lagde så stor vægt på over for Europa-Parlamentet, med henblik på den kommende vedtagelse af en protokol til vedføjelse af traktaterne, hvori sportens særlige kendetegn anerkendes på behørig vis, og hvori der gives et passende og afbalanceret svar på de forskellige problemer, der er blevet drøftet længe og intenst, og som tager hensyn til sportens sociale, folkelige og uddannelsesmæssige værdi, også når der er tale om professionel sportsudøvelse?

(1) Le Figaro den 4. juli 2000, sektion 1, side 13.

Svar

(16. november 2000)

Rådet er opmærksomt på debatten om, hvorvidt anerkendelse af sportens særlige kendetegn eventuelt skal omtales i traktaterne, men kan ikke foregribe resultaterne af den igangværende regeringskonference, der drøfter revisionen af traktaterne. Der erindres i øvrigt om, at enhver traktatsændring vedtages af medlemsstaterne i fællesskab.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2370/00

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(13. juli 2000)

Om: Tvangsarbejde

Kommissionen bedes på baggrund af sit svar på min skriftlige forespørgsel (P-0359/00(1) af 8. marts 2000) besvare følgende spørgsmål for hvert enkelt år siden vedtagelsen af loven af 1992 om afskaffelse af tvangsarbejde:

1. Hvor mange undersøgelser har den pakistanske regering foretaget for at fastslå omfanget af tvangsarbejde?

2. Hvor mange domfældelser har den pakistanske regering med held foretaget af personer, som er retsforfulgt efter ovennævnte lov af 1992 for at have benyttet sig af tvangsarbejdere?

3. Hvor mange tvangsarbejdere er blevet rehabiliteret siden vedtagelsen af ovennævnte lov af 1992?

(1) EFT C 374 E af 28.12.2000, s. 58.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(12. september 2000)

Kommissionen har gennem sin delegation i Islamabad på det ærede medlems vegne taget disse spørgsmål op over for de pakistanske myndigheder, som svar på et brev fra dette medlem af 1. februar 2000.

De pakistanske myndigheder har siden erklæret, at år 2000 i deres land vil blive fejret som året for menneskerettigheder og menneskelig værdighed. På et møde i april 2000 om menneskerettighederne, hvor dette initiativ blev iværksat, gav landets præsident, general Musharraf, meddelelse om en pakke af foranstaltninger, der ville blive gennemført, herunder afskaffelse af tvangsarbejde. Under disse omstændigheder vil Kommissionen anmode delegationen i Islamabad om at tage disse spørgsmål op endnu en gang med det relevante ministerium, og den vil give det ærede medlem meddelelse om svaret.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3433/00

af Cristiana Muscardini (UEN) og Gianfranco Fini (UEN) til Kommissionen

(7. november 2000)

Om: Oversvømmelse i Norditalien

Det uvejr, der hærger Norditalien, har kostet en lang række mennesker livet og har medført, at mange hundrede er sårede og mange tusinde er evakueret, at vej- og jernbanetrafikken er blokeret og mange hundrede kommuner er isoleret, og der er risiko for oversvømmelser af floder og sammenstyrtning af broer, veje og bygninger.

Kan Kommissionen ud over en øjeblikkelig igangsættelse af en katastrofeplan og en ydelse af støtte udarbejde et direktiv, som kræver af regionerne, at de fremsender et kort over hydrogeologiske risici med henblik på at få et detaljeret kendskab til jordbundsforholdene i alle kommuner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(15. december 2000)

Kommissionen beklager dybt tabene af menneskeliv og det store antal sårede og hjemløse samt skader på infrastrukturen og miljøet, der forårsagedes af det uvejr, der ramte Norditalien i oktober 2000.

For så vidt angår katastrofehjælp, henvises det ærede medlem til Kommissionens svar på mundtlig forespørgsel H-857/00 fra hr. Ebner under spørgetiden i Europa-Parlamentets mødeperiode i november 2000(1) samt til dens indlæg under debatten vedrørende klimaændringerne i mødeperioden i oktober (25. oktober 2000)(2), og under debatten vedrørende oversvømmelserne i Europa i mødeperioden i november (16. november 2000)(4).

Af hensyn til subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet er det ikke op til Kommissionen at udarbejde bestemmelser, der pålægger regionerne at indsende detaljerede kort med angivelse af de hydrogeologiske risici for hver enkelt kommune.

Desuden har Kommissionen på nært hold fulgt udviklingen i denne katastrofe og har tilbudt sin støtte i form af ekspertise og koordinering af de enkelte landes indsatsgrupper. I den forbindelse vil Kommissionen gerne minde det ærede medlem om, at den i september 2000 vedtog et forslag til Rådets beslutning om fastlæggelse af en fællesskabsordning for koordinering af civilbeskyttelsesindsatsen i katastrofetilfælde(3), hvorved det vil blive muligt at mobilisere ressourcer til en hurtig indsats i en medlemsstat der befinder sig i en katastrofesituation.

(1) Europa-Parlamentets forhandlinger (november 2000).

(2) Europa-Parlamentets forhandlinger (oktober 2000).

(3) KOM(2000) 593 endelig udg.

(4) Europa-Parlamentets forhandlinger (november 2000).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3330/00

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(25. oktober 2000)

Om: Beskyttelse af dyr under transport

I henhold til artikel 8 i Rådets direktiv 91/628/EØF(1) om beskyttelse af dyr under transport (som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF(2)) skal den kompetente myndighed i hver medlemsstat forelægge Kommissionen en årlig rapport med angivelse af det antal inspektioner, der er foretaget i det forudgående kalenderår for a) transportmidler og dyr under vejtransporten og på visse nærmere angivne steder og b) oplysninger i ledsagedokumenterne. Det fastsættes i artikel 8, at de årlige rapporter fra medlemsstaterne også skal indeholde oplysninger om alle konstaterede overtrædelser og de foranstaltinger, den kompetente myndighed har truffet som følge heraf.

Kan Kommissionen oplyse, om alle medlemsstater har opfyldt de ovennævnte krav i a) 1998 og b) 1999, og såfremt det ikke er tilfældet hvilke medlemsstater, der i et af disse år ikke har forelagt en årlig rapport med de i artikel 8 omhandlede oplysninger, og hvilke foranstaltninger Kommissionen vil træffe over for disse medlemsstater?

(1) EFT L 340 af 11.12.1991, s. 17.

(2) EFT L 148 af 30.6.1995, s. 52.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(11. december 2000)

Kommissionen har modtaget føromtalte rapport for 1998 fra 12 medlemsstater. Tre medlemsstater har forsømt at imødekomme dette krav i direktivet (Belgien, Grækenland og Portugal).

Kommissionen har modtaget seks rapporter for 1999 (Belgien, Tyskland, Spanien, Luxembourg, Finland og Sverige). Det skal imidlertid bemærkes, at der i artikel 8 i direktivet ikke er fastsat en særlig tidsfrist for fremsendelsen af denne rapport til Kommissionen.

Siden maj 2000 har Kommissionen regelmæssigt gennem Den Stående Veterinærkomité mindet medlemsstaterne om kravet.

Medmindre Kommissionen modtager de manglende rapporter for 1998, vil den overveje at indlede en overtrædelsesprocedure mod de pågældende medlemsstater. Kommissionen vil også formelt anmode de medlemsstater, som ikke har indsendt en rapport for 1999, om at gøre dette så hurtigt som muligt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3302/00

af Eryl McNally (PSE) til Kommissionen

(25. oktober 2000)

Om: Tyrkiet og menneskerettighederne

I marts måned døde den tyrkiske fagforeningsleder, Suleyman Yeter, i politiets varetægt efter at være blevet tortureret. Hvilke konsekvenser bør denne åbenlyse krænkelse af menneskerettighederne efter kommissionsmedlem Verheugens opfattelse få for Tyrkiets ansøgning om medlemskab?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(21. november 2000)

Ifølge de oplysninger, som Kommissionen ligger inde med, døde Suleyman Yeter, der var medlem af og uddannelsesekspert for Limter-Is Union, den 7. marts 1999 under en varetægtsfængsling. Tre politifolk står i øjeblikket under anklage for at have forvoldt hans død. Den 23. oktober 2000 fandt der et kort forhør sted i Istanbuls strafferet nr. 6 for svære forbrydelser, og retten er stadig i færd med at forhøre vidner. Der kræves fængselsstraffe på op til 13 år til politifolkene.

Kommissionen holder nøje øje med menneskerettighedssituationen i Tyrkiet og gav i sin årlige periodiske rapport af 8. november 2000 om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse en samlet vurdering af denne situation.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2994/00

af John Cushnahan (PPE-DE) til Rådet

(25. september 2000)

Om: Østtimor

Er Rådet klar over, at listen over mistænkte deltagere i massakrerne sidste år, som den indonesiske statsanklager har udsendt, er ufuldstændig?

Hvordan har Rådet til hensigt at sikre, at disse mænd bringes for retten, og at de ikke unddrager sig retsforfølgelse gennem den ændring af forfatningen, som blev foretaget for nylig, og som sandsynligvis vil forhindre anklagere i at anklage mistænkte for internationale forbrydelser, som f.eks. krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden?

Svar

(22. december 2000)

Den Europæiske Union har gentagne gange erklæret, at de ansvarlige for krænkelser af menneskerettighederne i Østtimor bør retsforfølges, og at dette vil være det bedste grundlag for demokratisk stabilitet i Indonesien og varig forsoning i Østtimor.

Rådet er blevet underrettet om, at Republikken Indonesiens statsadvokatur har tilføjet nye navne på den liste over personer, der er mistænkt for at være involveret i grusomhederne i Østtimor i 1999. Ved en henvendelse i midten af oktober mindede trojkaen på Rådets vegne de indonesiske myndigheder om nødvendigheden af at arrestere de ansvarlige for volden og retsforfølge dem.

Rådet skal minde det ærede medlem om sin erklæring af 4. februar 2000, hvori det fremhæver, at det internationale samfund via FN-systemet har pligt til at sørge for, at de åbenlyse overtrædelser i Østtimor af de grundlæggende menneskerettigheder og den humanitære folkeret undersøges, og at ophavsmændene retsforfølges. Rådet minder desuden om, at UNTAET har påbegyndt en selvstændig proces til identificering og retsforfølgelse af de ansvarlige efter at have fastlagt retningslinjer for, hvordan det institutionelle samarbejde med Republikken Indonesiens statsadvokatur skal forløbe.

Rådet vil fortsat med opmærksomhed følge situationens udvikling.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3292/00

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(25. oktober 2000)

Om: Ødelæggelse af vådområdet ved Mesolongi

Kommissionen har ofte modtaget meldinger om de ødelæggelser og indgreb, som vådområdet Mesolongi-indsøen er blevet udsat for. Dette vådområde er beskyttet i henhold til Ramsar-konventionen. En nylig undersøgelse foretaget på stedet, herunder fotografering af indsøen, viser, at der i området er opstået et ulovligt sommerhusområde, som endvidere er blevet forsynet med elektricitet, vand og telefon, hvilket nærmest har gjort situationen umulig at ændre, og man er også begyndt at anlægge et kloaksystem. Det bør endvidere påpeges, at der til skade for vådområdet dagligt foretages jordpåfyldning, endda inden for vådområdets A-zone, hvilket truer økosystemets flora og fauna. Eftersom der klart er tale om overtrædelse af såvel den internationale Ramsar-konvention som fællesskabsdirektiverne 74/409/EØF, 92/43/EØF og 85/337/EØF, og eftersom Grækenland på grundlag af artikel 4 i direktiv 79/409/EØF havde udnævnt Amvrakikos Kolpos og Mesolongi-indsøen til beskyttede områder, bedes Kommissionen oplyse følgende: Har Grækenland givet Kommissionen meddelelse om de særlige foranstaltninger, som det har truffet med henblik på at beskytte disse områder, og hvilke foranstaltninger agter man at gennemføre for at redde vådområdet ved Mesolongi, som er af allerstørste miljømæssige betydning? Agter Kommissionen at skride ind for at standse de ovenfor beskrevne overgreb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(14. december 2000)

Messolunghi-lagunen er af Grækenland klassificeret som et beskyttet område i henhold til Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om bevaring af vilde fugle.(1) Det samme område er også foreslået som et område af fællesskabsbetydning i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og fugle.(2)

De græske myndigheder skal træffe skridt til at beskytte og bevare dette vådområde på grund af dets naturværdi og dets betydning på fællesskabsplan og internationalt set (Ramsar-konventionen).

De nationale myndigheder skal overvåge de ulovlige aktiviteter, som Det Ærede Medlem angiver. Aktiviteterne kunne imidlertid tyde på en forringelse af området og på det grundlag vil Kommissionen kontakte de græske myndigheder for at få oplyst, hvilke skridt der tages for at beskytte Messolunghi-lagunen og især for at bevare dens miljømæssige interesser.

(1) EFT L 103 af 25.4.1979.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3003/00

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. september 2000)

Om: Jernbaneoverskæring med forskudt sporniveau ved Oion

I forbindelse med OSE's (det græske jernbaneselskab) EU-støttede projekter overvejes muligheden af at etablere en jernbaneoverskæring med forskudt sporniveau ved Oion i Ajios Stefanos-området. ERGOSE's (agenturet for jernbanebyggeprojekter) forslag om at bygge en bro over jernbanelinjerne er blevet mødt med protester fra de lokale myndigheder og indbyggerne i området, eftersom den løsning, der for øjeblikket tilstræbes (en højbro) vil gøre det umuligt nogensinde at få løst problemet med den manglende sammenhæng i Ajios Stefanos' bystruktur som følge af, at området er skåret over af jernbanelinjerne, og endvidere mærkbart vil forringe såvel det naturlige miljø som bymiljøet.

Ved en afgørelse i amtsrådet for Attikas amt (nr. 6/2000) blev miljøvirkningsundersøgelsen forkastet, og det blev foreslået at undersøge muligheden med en sporsænkning. En tilsvarende afgørelse blev truffet i Ajios Stefanos' byråd samt af andre organisationer i området, som ønskede at overveje den løsningsmulighed.

Stillet over for disse krav indvender ERGOSE først og fremmest, at det vil være umuligt at fremskaffe den midler, der skal til for at foretage en sådan ændring (sænkning) af sporniveauet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. november 2000)

De interventionsformer, der kan samfinansieres over strukturfondene, og de projekter, der kan komme i betragtning, er genstand for drøftelser mellem Kommissionen og den pågældende medlemsstat. Det påhviler dernæst medlemsstaten at foretage de nødvendige undersøgelser og gennemføre projekterne under hensyntagen til fællesskabsretten. Kommissionen griber kun ind, hvis fællesskabslovgivningen formodes at være overtrådt. Ifølge de oplysninger, medlemsstaten har indgivet, lader dette ikke til at være tilfældet i forbindelse med det foreliggende projekt.

Følgelig og i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet kan Kommissionen ikke anmode den pågældende medlemsstat om at ændre projektet fra en højbro til en sporsænkning, som foreslået af det ærede medlem.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3061/00

af Jillian Evans (Verts/ALE) til Kommissionen

(28. september 2000)

Om: Rene strande

Hvilke skridt har Kommissionen taget for at sikre, at alle medlemsstater i fuldt omfang overholder EU-lovgivningen om rene kyststrækninger og rent badevand i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(25. oktober 2000)

En række fællesskabsdirektiver kan meget vel få positiv virkning på rensningen af kyster og badevand, herunder især Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 om kvaliteten af badevand(1) og Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand(2), men også mange andre, f.eks. Rådets direktiv 76/464/EØF af 4. maj 1976 om forurening, der er forårsaget af udledning af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø(3), eller Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(4), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991(5).

Såfremt fællesskabsdirektiverne ikke efterkommes, vil Kommissionen ufortøvet træffe alle egnede foranstaltninger, herunder juridiske skridt i henhold til EF-Traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169) og artikel 228 (tidl. artikel 171), hvilket kan medføre, at Domstolen idømmer de medlemsstater bøder, som ikke har overholdt bestemmelserne.

(1) EFT L 31 af 5.2.1976.

(2) EFT L 135 af 30.5.1991.

(3) EFT L 129 af 18.5.1976.

(4) EFT L 194 af 25.7.1975.

(5) EFT L 78 af 26.3.1991.