DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/743

(2004/C 78 E/0791)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2485/03

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juli 2003)

Om: Aftaler om dobbeltbeskatning og forordning (EØF) nr. 1408/71

Det forekommer i praksis regelmæssigt, at arbejdstagere, som arbejder i forskellige medlemsstater, f.eks. inden for den internationale varetransport, udsættes for overordentligt ugunstige kombinationer af udgifter til social sikring i et af landene (arbejdsgiverens hjemsted) og indkomstbeskatning i bopælslandet i den periode, hvor den pågældende arbejder i et andet land end det, hvor arbejdsgiveren har sit hjemsted. Forordningen om anvendelse af de sociale sikringsordninger (EØF) nr. 1408/71 (1) og de tosidede aftaler om dobbeltbelastning passer ikke helt sammen.

1. Kan Kommissionen oplyse, om bestemmelserne om henvisning i de tosidede aftale om dobbeltbeskatning går forud for de tilsvarende bestemmelser i den flersidede forordning (EØF) nr. 1408/71 eller omvendt?

2. Kan Kommissionen oplyse. om det er i strid med de gældende fællesskabsbestemmelser, når medlemsstaterne i en aftale om dobbeltbelastning aftaler andre bestemmelser om henvisning end de principper, der er fastlagt i forordning (EØF) nr. 1408/71?

3. Kan Kommissionen oplyse, hvad der menes med præmis nr. 32 i den nylige dom i Gottardo-sagen C-55/00. (Præmis 32 har følgende ordlyd: »Med hensyn til en bilateral overenskomst, der er indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland med henblik på at undgå dobbeltbeskatning, har Domstolen henvist til, at selv om direkte beskatning henhører under medlemsstaternes enekompetence, kan medlemsstaterne dog ikke undlade at overholde fællesskabsreglerne. De skal overholde fællesskabsretten under udøvelsen af deres kompetence (…)«)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(11. september 2003)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at der ved Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 (2) er indført en ordning til koordinering af medlemsstaternes nationale sociale sikringsordninger, og at nævnte forordning indeholder en række bestemmelser, der i hvert enkelt tilfælde afgør, hvilken national lovgivning der finder anvendelse. Bestemmelserne skal sikre, at en person, der har udøvet sin ret til fri bevægelighed inden for Fællesskabet, alene er underlagt lovgivningen i én medlemsstat, nemlig beskæftigelseslandet, og at vedkommende derfor kun skal betale sociale sikringsbidrag i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse.

For så vidt angår fordelingsreglerne i dobbeltbeskatningsaftaler, henhører det — da der ikke på fællesskabsplan er truffet foranstaltninger med henblik på tilnærmelse eller harmonisering på området — under medlemsstaternes kompetence at fastsætte kriterier for indkomst- og formuebeskatning med det formål at undgå dobbeltbeskatning, evt. i form af aftaler. Det står i denne forbindelse medlemsstaterne frit for i bilaterale aftaler at fastsætte tilknytningskriterier for fordelingen af den skattemæssige kompetence.

Der er ingen sammenhæng — og slet ikke hierarkisk — mellem bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 og bestemmelserne i bilaterale aftaler, der tager sigte på at undgå dobbeltbeskatning. Heraf følger, at de lovvalgsregler, der er fastsat i de to typer instrumenter, alene finder anvendelse på det sagsområde, de hver især vedrører.

For så vidt angår lønindkomst (lønarbejde), særlig inden for godstransport, konstaterer Kommissionen, at de kriterier, der ifølge medlemsstaternes dobbeltbeskatningsaftaler gælder for fordelingen af beskatnings-kompetencen (f.eks. arbejdstagerens bopæl, arbejdsgiverens bopæl eller det sted, hvor aktiviteten udøves), ikke i alle henseender svarer til fordelingskriterierne i forordning (EØF) nr. 1408/71. Efter Kommissionens opfattelse udgør denne forskel i fordelingsreglerne ikke i sig selv nogen overtrædelse af fællesskabslovgivningen.

Kommissionen mener, at præmis 32 i EF-Domstolens dom i sag C-55/00, Gottardo, bekræfter Domstolens retspraksis i Gilly-sagen (C-336/96). Ifølge denne retspraksis står det, når der ikke er foretaget en harmonisering på området, medlemsstaterne frit for i indbyrdes bilaterale aftaler, der tager sigte på at undgå dobbeltbeskatning, at fastsætte, efter hvilke kriterier beskatningsretten fordeles. Medlemsstaterne skal dog i denne forbindelse overholde EF-traktatens grundlæggende principper.

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

(2) Seneste konsoliderede version: Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1997 om ændring og ajourføring af forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og af forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71, EFT L 28 af 30.1.1997.