SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0344/02

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(12. februar 2002)

Om: Transport af afdøde i EU

Et stigende antal af Den Europæiske Unions borgere lever i et andet EU-land end deres hjemland, idet mange EU-borgere arbejder i et andet EU-land, turismen øges konstant og stadig flere pensionister fra Nordeuropa flytter permanent til Sydeuropa. Som en direkte følge af en øgede indvandring og rejseaktivitet dør et stadigt stigende antal EU-borgere et andet sted end i deres hjemland.

Samtidig med at det indre marked i stadig højere grad fungerer fuldstændigt, forekommer der absurde vanskeligheder med at hjemsende afdøde fra et EU-land til et andet. Dette medfører unødvendige udgifter og pinefulde forsinkelser for den afdødes slægtninge.

Berliner-overenskomsten (1937) om hjemsendelse af menneskelig og Europarådets overenskomst om overførsel af lig af mennesker (Strasbourg 1973). Disse konventioner er ikke længere tidssvarende, da de bygger på en sådan grænsekontrol, som ikke længere findes. Det er f.eks. ikke nødvendigt at transportere en afdød person i en zinkkiste (ad landevej) fra Strasbourg til Lyon (460 km), men hvorfor er zinkkisten nødvendig, når den afdøde skal transporteres fra Strasbourg til Baden Baden (50 km)? Der findes ingen hygiejne- eller sikkerhedshensyn, der bevirker, at dette er rimeligt.

Forpligter EU-traktaten Den Europæiske Union til at sikre fri hjemsendelse af afdøde inden for EU, når der er tale om en EU-borger?

Er der planer om i EU eller internationalt at ajourføre dette pågældende regelsæt?

Er det muligt at indføre et regelsæt for hjemsendelse af afdøde i EU, der indebærer, at hjemsendelse fra et medlemsland til et andet vil være lige så enkelt som internt i medlemslandet?

Ud fra hvilken tidsplan er det muligt at gøre fremskridt i denne sag?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkesteinpå skriftlige forespørgsler E-0073/02, E-0087/02,E-0210/02, E-0344/02, E-0346/02, P-0407/02 og E-0679/02

(25. marts 2002)

Kommissionen er klar over, at grænseoverskridende hjemsendelse af døde er et følsomt og vanskeligt emne, der kan medføre betydelige lidelser for den afdødes familie.

Kommissionen er også bekendt med en række tilfælde, belyst af en række aktuelle skriftlige forespørgsler, hvor hjemsendelse af døde fra én medlemsstat til en anden har budt på vanskeligheder. Kommissionen råder imidlertid ikke over oplysninger eller statistikker, der kan give et overblik over dette problem og dets omfang.

I forbindelse med dette emne opstår der en række spørgsmål, nogle af disse i relation til forskellige fællesskabspolitikker som f.eks. transport, sundhed, fri bevægelse osv. der synes imidlertid ikke at være en klar fællesskabskompetence for alle disse aspekter. Hertil kommer, at bestemmelserne omkring grænseoverskridende transport af døde findes i den internationale aftale fra Berlin (1937, nr. 4391 i Folkeforbundets samling af traktater) samt ved Europarådets aftale om overførsel af døde fra september 1973. Under alle omstændigheder må man erindre sig, at medlemsstaterne i forbindelse med udarbejdelsen af bestemmelser vedrørende transport af døde i henhold til Domstolens retspraksis skal sørge for at håndhævelsen af disse sker på en ikke-diskriminerende basis. Undtagelser med begrundelse i hensynet til den offentlige sundhed skal også ske i overensstemmelse med Domstolens retspraksis.

Med baggrund i ovennævnte forhold agter Kommissionen fortsat at følge disse emner nøje, men den vil ikke umiddelbart indlede nogen specifik foranstaltning.