SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1891/96 af Klaus-Heiner Lehne (PPE) til Kommissionen (11. juli 1996)

Om: De nationale butikstidsbestemmelser gaar imod en liberalisering i EU

Er de enkelte medlemsstaters nationale butikstidsbestemmelser (lukke- og aabningstider) efter Kommissionens opfattelse forenelige med de europaeiske traktaters konkurrenceregler og liberaliseringsbestemmelser?

Er ovennaevnte bestemmelser forenelige med reglerne om tjenesteydelsesfrihed, der er fastsat i traktaternes artikel 59 ff.?

Strider begraensningen i de lovlige aabningstider saaledes som fastsat i det tilsvarende lovtillaeg i Forbundsrepublikken Tyskland vedroerende loerdag eftermiddag fra kl. 18.00 til kl. 16.00 mod forbuddet mod begraensninger i tjenesteydelsesfriheden, jf. traktaternes artikel 62?

Finder Kommissionen det paa sin plads, at man overvejer at tilstraebe en harmonisering af butikstidsbestemmelserne paa EU-plan?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (9. oktober 1996)

EF-Domstolen har allerede flere gange paa foranledning af anmodninger om praejudicielle afgoerelser skullet tage stilling til nationale butiksbestemmelser (lukke- og aabningstider) og herunder ogsaa forbuddet mod, at forretninger holder aabent om soendagen ((Sagerne »B& Q«, C-169/91, dom af 16.12.1992; »Punto Casa og PVV«, dom af 24.11.1993, C-267/91 og C-268/91, samt »Semeraro Casa Uno Srl«, dom af 20.6.1996, C-418/93, C-419/93, C-420/93, C-421/93, C-460/93, C-461/93, C-462/93, C-464/93, C-9/94, C-10/94, C-11/94, C-14/94, C-15/94, C-23/94, C-24/94 og C-322/94. )). Domstolen har konkluderet, at saadanne nationale bestemmelser er forenelige med EOEF-traktatens regler om frie varebevaegelser og om etableringsret.

Kommissionen er af den opfattelse, at en undersoegelse af det samme spoergsmaal paa grundlag af andre traktatbestemmelser vil foere til det samme resultat. Fastsaettelsen af lukke- og aabningstider for forretninger, der er beliggende i en medlemsstat, kan ikke laegge hindringer i vejen for udvekslingen af graenseoverskridende tjenesteydelser, da EF-traktatens artikel 59 kun finder anvendelse, naar en erhvervsdrivende udoever sin virksomhed i en medlemsstat, hvor han ikke er etableret. Bestemmelser vedroerende lukke- og aabningstider gaelder for alle erhvervsdrivende, der udoever virksomhed i den paagaeldende medlemsstat. Formaalet med saadanne bestemmelser er i oevrigt ikke at fastsaette de naermere vilkaar for udvekslingen af graenseoverskridende tjenesteydelser, og de restriktive virkninger, som saadanne bestemmelser eventuelt kunne faa for den frie udveksling af graenseoverskridende tjenesteydelser, har i oevrigt for tilfaeldig og indirekte karakter, saaledes at de heri indeholdte forpligtelser ikke kan betragtes som udgoerende en hindring for den frie udveksling af graenseoverskridende tjenesteydelser. Da nationale regler af denne art principielt ikke er i strid med EF-traktatens artikel 59, er de heller ikke i strid med EF-traktatens artikel 62.

EF-traktatens artikel 85 og 86 finder anvendelse paa virksomhedernes adfaerd og ikke paa medlemsstaternes adfaerd (nationale lovgivninger). Men i henhold til EF-Domstolens faste retspraksis skal medlemsstaterne i henhold til EF-traktatens artikel 85 sammenholdt med artikel 5 afholde sig fra at traeffe eller opretholde foranstaltninger - det vaere sig endog af lovgivningsmaessig art - der kan bringe formaalet med konkurrencereglerne i fare. Men dette vil kunne vaere tilfaeldet, hvis en medlemsstat stiller krav om, at der indgaas en aftale i strid med artikel 85, eller tilskynder til noget saadant, eller hvis staten forstaerker virkningerne af saadanne aftaler ((Dom af 21. september 1988, sag 267/86 »Van Eycke«, dom af 17. november 1993, sag C-2/91 »Meng«. )). Det er lidet sandsynligt, at nationale regler, der fastsaetter lukke- og aabningstider, kan henfoeres til én af disse situationer, da eventuelle aftaler mellem butikker med udgangspunkt i saadanne bestemmelser ikke kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Og sagen er, at en aftale kun falder ind under EF-traktatens konkurrenceregler, dersom den maerkbart kan indvirke paa samhandelen mellem medlemsstaterne.

Selv om de nationale bestemmelser vedroerende lukke- og aabningstider er indbyrdes forskellige, finder Kommissionen ikke anledning til at skride ind paa nuvaerende tidspunkt. Selv om et EF-initiativ eventuelt kunne vaere hensigtsmaessigt, synes det rent juridisk ikke at vaere berettiget. En eventuel aendring af de nationale butiksregler vil ikke have den konsekvens, at hindringer for samhandel med varer og tjenesteydelser inden for Faellesskabet fjernes.