DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/238

(2004/C 88 E/0241)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0868/04

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(22. marts 2004)

Om: Børnerige familier

Kommissionen påpeger i sin nyligt offentliggjorte beretning til Det Europæiske Råds forårsmøde om gennemførelse af Lissabon-strategien — Reformer for den udvidede Europæiske Union (1) følgende i punkt 2.4.1. vedrørende styrkelse af den sociale samhørighed: »Fænomenet [fattigdom] er tæt knyttet til arbejdsløshed, idet det berører 38 % af de arbejdsløse. Den rammer også de børnerige familier, ældre kvinder, der bor alene, samt eneforsørgere (hvoraf 71 % er kvinder)«.

Opmærksomheden henledes på, at Det Europæiske Råd har sat sig som mål at bidrage aktivt til at nedbringe fattigdommen inden 2010, og at Kommissionen i den forbindelse ved flere lejligheder har gjort sig til talsmand for vedtagelsen af nationale strategier for social integration (jf. den fælles rapport om social integration med resumé af resultaterne af gennemgangen af de nationale handlingsplaner for social integration (2003-2005) (2), samt at det heraf fremgår, at også »store husstande med tre eller flere mindreårige børn er særligt udsat for indkomstfattigdom. Risikoen er størst i Irland, Italien, Spanien og Portugal (mellem 34 % og 49 % i forhold til et EU-gennemsnit på 27 %)«.

Kommissionens bedes på den baggrund besvare følgende spørgsmål:

— I betragtning af at børnerige familier er særligt udsat for at blive ramt af fattigdom, hvilke konkrete foranstaltninger har Kommissionen da foreslået medlemsstaterne for at mindske denne sårbarhed og gøre en indsats for, at Lissabon-strategien gennemføres i fuldt omfang til gavn for alle i samfundet? Skyldes denne særlige sårbarhed efter Kommissionens opfattelse delvis det forhold, at mange sociale politikker samt flere skatte- og afgiftspolitiske aspekter ofte er udformet med sigte på enkeltpersoner eller husstande bestående af kun to personer og derfor objektivt set diskriminerer familien, og stiller denne endnu dårligere, jo flere medlemmer den består af?

— Har Kommissionen til hensigt at pålægge sine tjenestegrene at foretage en undersøgelse og forelægge forslag med henblik på at finde frem til mere effektive løsninger, og agter den især i den forbindelse at tilstræbe en tværgående udveksling af bedste praksis? Vil det efter Kommissionens opfattelse være relevant at træffe foranstaltninger på EU-plan ved hjælp af den åbne koordineringsmetode?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Stavros Dimas

(30. april 2004)

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at børnerige familier er særlig sårbare og udsatte for risikoen for fattigdom. Hertil kommer, at der i disse familier — ligesom i eneforsørgerfamilier — er størst risiko for at overføre fattigdom og social udstødelse til børnene. De forskellige skattebegunstigelsesordninger spiller i denne henseende en væsentlig rolle, og deres betydning for de børnerige familier varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat afhængig af, i hvilket omfang disse familier kan drage fordel af kontante ydelser, tilskud og skattelempelser. Inden for rammerne af den fælles målsætning, der blev fastlagt i Nice, og som pålægger medlemsstaterne at iværksætte foranstaltninger med henblik på at beskytte familiesammenholdet i alle dets former og eliminere situationer, hvor social udstødelse rammer børn, har Kommissionen og Rådet for nylig i deres fælles rapport om social integration anbefalet, at medlemsstaterne som en prioriteret opgave over de næste to år sætter særlig fokus på at afskaffe fattigdom og social udstødelse blandt børn.

For at nå denne målsætning vil det kræve en lang række forskellige politikker, der bl.a. går ud på at skabe beskæftigelsesmuligheder af høj kvalitet; at forbedre nettoindkomsten for lavtlønnede familieforsørgere, enten gennem mere gunstige skatteregler, socialsikringssystemer eller mindstelønsregler; at øge indkomststøtten til børnefamilier; at sikre, at alle får tilbudt og har råd til børnepasningsordninger af høj kvalitet; og at give alle adgang til sunde og anstændige boliger samt de nødvendige basisydelser (f.eks. elektricitet, vand og varme).

Kommissionen finder det dog ikke relevant at vedtage fællesskabsforanstaltninger i henhold til den åbne koordinationsmetode, da den ikke har retlig kompetence til dette. Det er de enkelte medlemsstater, der er ansvarlige for de relevante centrale politikområder.

Kommissionen har allerede og vil fortsat indtage en aktiv rolle med hensyn til at fremme udvekslingen på tværs af grænserne af medlemsstaternes erfaringer og eksempler på bedst praksis på dette område, idet den bl.a.:

— opfordrer til udveksling af eksempler på bedst praksis vedrørende børnefattigdom gennem det tværnationale udvekslingsprogram inden for rammerne af EF-handlingsprogrammet om bekæmpelse af social udstødelse og gennem sin støtte til et europæisk netværk af organisationer på dette område

— har givet Dortmunds universitet i opdrag at foretage en komparativ undersøgelse af politikkerne til bekæmpelse af børnefattigdom; idet den endelige rapport vil ligge klar om kort tid

— giver finansiel støtte til Det Europæiske Observationscenter for den Sociale Situation, Demografi og Familiepolitik, der overvåger de demokratiske, socioøkonomiske og politiske tendenser i EU med særlig fokus på de familierelaterede anliggender og politikkerne på området

— udvikler et undersøgelsesprogram og foretager analyser af sociale tendenser og demografi, herunder af de familie- og fattigdomsrelaterede aspekter, inden for rammerne af den årlige rapport om »den sociale situation i Den Europæiske Union«.

(1) KOM(2004) 29 endelig udg./2.

(2) KOM(2003) 773.