DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/225

(2004/C 70 E/243)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3158/03

af Antonio Mussa (UEN) til Kommissionen

(24. oktober 2003)

Om: Anerkendelse af kvalifikationsbeviser

Medlemsstaternes anerkendelse af kvalifikationsbeviser i EU er et meget vigtigt spørgsmål, som direkte berører borgerne og begrænser deres ret til fri bevægelighed og til frit at etablere sig i andre medlemsstater med arbejde for øje.

Eftersom fremme af øget europæisk integration netop indebærer fri bevægelighed for borgerne, og eftersom studenter- og arbejdstagermobilitet vil blive et stadig mere udbredt fænomen, har Fællesskabet tidligere vedtaget bestemmelser angående anerkendelse af kvalifikationsbeviser.

Der eksisterer i virkeligheden ikke en procedure for automatisk anerkendelse af eksamensbeviser, og de betingelser, som indehaveren skal opfylde for at få sit eksamensbevis anerkendt, hører udelukkende under medlemsstaternes kompetenceområde.

I praksis bliver anerkendelsen dog alt for ofte næsten umuliggjort, fordi medlemsstaterne pålægger alt for strenge betingelser, og fordi de bureaukratiske procedurer er ekstremt langsommelige og besværlige.

Agter Kommissionen at tage initiativer til at konsolidere og forenkle de nuværende ordninger for anerkendelse af kvalifikationsbeviser via en mere automatisk anerkendelsesprocedure, der bygger på en fælles platform, og ved under alle omstændigheder at fastsætte en »maksimal« tidsgrænse for anerken-delsesprocedurens forløb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(10. december 2003)

EU har klare retslige rammer på området anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer for regulerede erhverv. Det er vigtigt at sondre mellem denne anerkendelse på den ene side og anerkendelse af akademiske eksamensbeviser og de mekanismer, der skal sikre gennemskuelige beviser på arbejdsmarkedet, på den anden.

Det »almindelige system« for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, der er baseret på princippet om gensidig anerkendelse, gælder for alle lovregulerede erhverv, som ikke er omfattet af en særordninger for automatisk anerkendelse af visse håndværks-, industri- og handelsaktiviteter og erhverv som læge, sygeplejerske, tandlæge, dyrlæge, jordmoder, apoteker og arkitekt. Den gensidige anerkendelse er baseret på, at medlemsstaterne godkender erhvervsmæssige kvalifikationer, der er erhvervet i de øvrige medlemsstater, og giver adgang til samme erhverv. I påkommende tilfælde kan anerkendelsen af disse erhvervsmæssige kvalifikationer gøres betinget af, at den pågældende gennemfører udligningsforanstaltninger (en egnethedsprøve eller en prøvetid). Disse udligningsforanstaltninger skal opveje betydelige forskelle mellem migrantens uddannelse og den uddannelse, der kræves for at få adgang til samme erhverv i modtagermedlemsstaten.

I marts 2002 fremlagde Kommissionen et forslag til direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1), der konsoliderer, forenkler og klarlægger EU's lovgivning på området. Dette forslag indeholder nye elementer, bl.a. liberalisering af udvekslingen af tjenesteydelser over grænserne og udvikling af fælles platforme for erhverv, der er omfattet af en generel ordning for gensidig anerkendelse. Forslaget er til behandling i Parlamentet og Rådet.

I forslaget forstås ved fælles platform et sæt kriterier for erhvervsmæssige kvalifikationer, der attesterer et kompetenceniveau, som er tilstrækkeligt med henblik på udøvelse af et bestemt erhverv, og på grundlag af hvilket de pågældende sammenslutninger godskriver de i medlemsstaterne opnåede kvalifikationer. Når Kommissionen finder, at den fælles platform letter den gensidige anerkendelse af kvalifikationer på grundlag af det tekniske arbejde, som de pågældende faglige sammenslutninger har udført på europæisk plan, træffer den en beslutning i overensstemmelse med forskriftsproceduren (komitologi). Denne EU-retsakt betyder, at medlemsstaterne ikke indfører udligningsforanstaltninger, hvis migranterne opfylder tilsvarende betingelser vedrørende erhvervsmæssige kvalifikationer. De fælles platforme skal fremme den frie bevægelighed for faguddannede gennem en mere udbredt automatisk anerkendelse af kvalifikationer for migranter, der opfylder kriterierne for udøvelsen af det pågældende erhverv.

Det påvirker ikke medlemsstaternes ret til at lovgive om de forskellige erhverv og fastlægge betingelserne for, hvilken uddannelse der er nødvendig for at få adgang til udøve et bestemt erhverv. Medlemsstaterne kan for øvrigt altid undersøge ansøgerens uddannelses varighed og indhold og sammenligne med de krav, der stilles til deres egne uddannelser, og indføre udligningsforanstaltninger, når migranten ikke opfylder betingelserne i den pågældende platform.

Med hensyn til de tidsgrænser, som medlemsstaterne har til at træffe beslutning om anerkendelse af lovregulerede erhverv, findes der i de gældende direktiver klare bestemmelser på området. I henhold til gældende direktiv er tidsgrænsen tre-fire måneder. I foromtalte forslag til direktiv foreslår Kommissionen en enkelt frist på tre måneder. Betydelige forsinkelser i beslutningen om anerkendelse af kvalifikationer kan være berettigede, hvis migranten skal komme med yderligere oplysninger i sin ansøgning. Forslaget til direktiv indeholder et forslag om give den kompetente myndighed en frist på en måned til at anerkende modtagelsen og underrette migranten om eventuelle manglende dokumenter samt en forpligtelse til at sikre et tæt samarbejde mellem de kompetente myndigheder for at lette anerkendelsesproceduren.

(1) KOM(2002) 119, endelig udg.