DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/529

(2004/C 88 E/0543)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0772/04

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(11. marts 2004)

Om: Krænkelse af religionsfriheden i Østrig

Der henvises til:

— EU-traktatens artikel 6;

— artikel 10, 22 og 52 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder;

— konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder fra 1950 (navnlig artikel 9 og 14);

— den internationale rapport fra 2003 om religionsfrihed fra det amerikanske udenrigsministerium;

Ud fra følgende betragtninger:

— at Østrigsk Evangelisk Alliance, der samler de kristne organisationer, som ikke anerkendes i landet, har oplyst, at religiøse medarbejdere oplever forsinkelser med hensyn til udstedelse af visa;

— at medlemmer af Jehovas Vidner ikke kunne opnå visum til en tagalogtolk med henblik på at forrette gudstjenester for det filippinske samfund;

— at 12 allerede anerkendte religiøse samfund i henhold til lov om konfessionelle religiøse samfunds status fra 1998 fik tilladelse til at bibeholde deres status, men der blev indført nye kriterier for religiøse grupper, som ønsker at opnå den status; at adskillige grupper, som regeringen ikke anerkender, og nogle eksperter i religiøse rettigheder klagede over, at de yderligere kriterier for anerkendelse som religiøst samfund bremser anmodningerne om anerkendelse og formaliserer en andenrang sstatus for ikke-anerkendte grupper; at nogle eksperter har rejst tvivl om lovens forfatningsmæssighed;

— at flere østrigske provinser desuden støttede kontorer, der leverede oplysninger om sekter og kulter; at Niederösterreichs familiekontors hjemmeside indeholdt en præsentation med negativ omtale af adskillige religiøse grupper, herunder Jehovas Vidner, til trods for dens status som konfessionelt samfund:

Kan Kommissionen bekræfte, at den har kendskab til de beskrevne situationer?

Mener Kommissionen, at de beskrevne handlinger er en krænkelse af de grundlæggende rettigheder, der er garanteret i artikel 10 og 22 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, og at de derfor angriber det væsentligste indhold i disse, som beskyttes udtrykkeligt i chartrets artikel 52?

Mener Kommissionen ligeledes, at disse situationer er i modstrid med EU-traktatens artikel 6 og dermed de principper, som alle medlemsstaterne har til fælles, om respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder?

Kan Kommissionen oplyse, hvordan den agter at få Østrig til ikke at udvise denne adfærd, der er i strid med retten til religionsfrihed?

Såfremt Kommissionen ikke udtrykkeligt fordømmer de af denne institution beskrevne handlinger, hvilke retlige principper vil den da lægge til grund?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(28. april 2004)

Med hensyn til spørgsmålet om at udstede indrejsevisum, som de østrigske myndigheder kræver for visse religiøse overhoveder, vil Kommissionen minde om, at på grundlag af bestemmelserne om udstedelse af ensartede visa, der gælder for landene i Schengen-området, behandler den enkelte medlemsstat ansøgningerne om visum på grundlag af en række kriterier, der er anført i De Fælles Konsulære Instrukser. Det er hver enkelt medlemsstat, der på grundlag af en evaluering træffer beslutning om at udstede eller nægte at udstede visum. I medfør af De Fælles Konsulære Instrukser er medlemsstaterne ikke forpligtet til at begrunde et eventuelt afslag.

Med hensyn til udstedelsen af en særlig arbejdstilladelse til religiøse overhoveder, der er tredjelandsstatsborgere, minder Kommissionen om, at der på nuværende tidspunkt ikke findes fællesskabsregler vedrørende tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på at arbejde, og at alle beslutninger desangående henhører under medlemsstaternes kompetence.

Kommissionen har i øvrigt kun kompetence til at gribe ind over for eventuelle overtrædelser af grundlæggende rettigheder, bl.a. religionsfriheden, når disse sker inden for rammerne af fællesskabsretten og gennemførelsen heraf.

Det skal desuden påpeges, at hvis en person finder, at den pågældendes grundlæggende rettigheder er blevet overtrådt, har han eller hun, efter at alle indenlandske klagemuligheder er opbrugt, mulighed for at klage ved Menneskerettighedsdomstolen.