SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2353/00

af Adriana Poli Bortone (UEN) og Sergio Berlato (UEN) til Kommissionen

(13. juli 2000)

Om: Begrænsning af forvaltningsomkostningerne for landbrugsbedrifter

Kan Kommissionen oplyse, om den agter at fremme udstedelsen af en forordning, som muliggør forhåndsudbetaling af indkomststøtte og udligningsbeløb i overensstemmelse med forordning (EØF) 1765/92(1) og forordning (EØF) 2078/92(2) (som nu er overtaget i forordning (EU) 1775/99(3) som blev udstedt i forbindelse med reformen inden for Agenda 2000), således som det allerede er tilfældet i forbindelse med forordning (EØF) 2080/92(4), forordning (EØF) 565/80(5) og forordning (EØF) 3665/87(6)?

På denne måde ville man undgå at skabe den spænding, som skyldes den traditionelle manglende evne i udbetalingsorganet AIMA, nu AGEA til at overholde de fastsatte tidsfrister, og man ville medvirke til at spare de udgifter, landbrugsbedrifterne afholder, når de er tvunget til at indfri disse beløb gennem banklån.

(1) EFT L 181 af 1.7.1992, s. 12.

(2) EFT L 215 af 30.7.1992, s. 85.

(3) EFT L 212 af 12.8.1999, s. 9.

(4) EFT L 215 af 30.7.1992, s. 96.

(5) EFT L 62 af 7.3.1980, s. 5.

(6) EFT L 351 af 14.12.1987, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. september 2000)

Kommissionen er klar over, at hvis landbrugspolitikken skal gennemføres effektivt, kræver det bl.a., at støtte og præmier udbetales rettidigt til modtagerne.

Ifølge Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om gennemførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder skulle medlemsstaternes udbetalingsorganer udbetale støtte til markafgrøder inden for de frister, der var fastsat i denne forordning. Den nye rådsforordning (EF) nr. 1251/1999 af 17. maj 1999 om en støtteordning for producenter af visse markafgrøder(1), der trådte i kraft med regnskabsåret 2000, fastsætter igen tidsfrister for udbetaling af støtten. Fremskyndet udbetaling af denne støtte til modtagerne ville medføre, at Kommissionen skulle fremskynde sine refusioner til

medlemsstaterne. Dette ville betyde, at man i overgangsregnskabsåret skulle afholde to års udgifter, og det vil sige et meget stort beløb, hvilket ville være ensbetydende med, at de lofter, der er fastsat i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren, ville være overskredet. Det er derfor ikke muligt at fremskynde udbetaling af denne støtte.

Hvad angår det italienske betalingsorgans udbetaling af støtten til markafgrøder, gøres de ærede medlemmer opmærksomme på, at Kommissionen har anmodet Italien om at styrke kontrollen inden for denne sektor. Da denne kontrol har måttet foretages forud for udbetalingen, har Kommissionen givet Italien tilladelse til at udsætte de pågældende udbetalinger og til også at foretage dem inden for de seks måneder umiddelbart efter den fastsatte frist for udbetalingen.

Hvad derudover angår udbetalingen af støtten i forbindelse med de gamle ledsageforanstaltninger, er der ikke fastsat udbetalingsfrister hverken i Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 af 30. juni 1992 om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget, samt om naturpleje, eller i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget. Ifølge disse forordninger var det op til de enkelte medlemsstater selv at fastlægge de administrative bestemmelser, de anså for at være bedst egnede til de specifikke programmer.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.