SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0869/00

af Brian Simpson (PSE) til Kommissionen

(22. marts 2000)

Om: Minimumsniveau for uddannelse af søfarende

Kan Kommissionen oplyse, hvilke medlemsstater der håndhæver artikel 9, stk. 3 og 4, i Rådets direktiv 98/35/EF(1) om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv?

Kan Kommissionen desuden bekræfte, at det på et møde, der den 10. november 1999 blev afholdt i henhold til artikel 13 i direktiv 94/58/EF(2), blev fastslået, at der på Filippinerne mangler et kvalitetsstandardsystem, at de fleste af de udvalgte institutioner ikke synes at leve op til de internationale standarder, og at faktisk kun ét institut ud af 130 opfylder standarderne?

Kan Kommissionen oplyse, hvad den påtænker at gøre ved denne uheldige situation?

(1) EFT L 172 af 17.6.1998, s. 1.

(2) EFT L 110 af 28.4.1999, s. 35.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. maj 2000)

Kommissionen er for øjeblikket i færd med at undersøge de nationale gennemførelsesforanstaltninger, som er meddelt af de fleste medlemsstater med henblik på at vurdere overensstemmelsen med bestemmelserne i Rådets direktiv 98/35/EF af 25. maj 1998 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartshverv(1).

Kommissionen forelagde i november 1999 på det andet møde i det udvalg, der blev oprettet i henhold til artikel 13 i Rådets direktiv 94/58/EF af 22. november 1994(2) ganske kort de vigtigste resultater af en undersøgelse, der var foretaget af World Maritime University (WMU) i Sverige i juli 1998, som sigtede på at vurdere, i hvilken grad uddannelsessystemerne for søfarerne i de lande i Asien, der leverer mest arbejdskraft (Kina, Indien, Indonesien og Filippinerne) er i overensstemmelse med kravene i den internationale konvention om uddannelse af søfarerne, om sønæring og om vagthold af 1978 som ændret i 1995. Undersøgelsen omfattede, hvad angår Filippinerne, seks sådanne institutioner, som i henhold til de nationale myndigheder i største grad var i overensstemmelse med de nationale standarder.

I henhold til undersøgelsens resultater er uddannelse af søfarende i Filippinerne en aktivitet, der stort set foregår i den private sektor, da meget få sådanne uddannelsesinstitutioner ejes af staten. Undersøgelsen understregede de største problemer, som vedrørte manglende kvalificeret undervisningskraft, utilstrækkeligt uddannelsesudstyr, samt manglende kvalitetsstandarder. De fleste af de undervisningsetablissementer, der indgik i undersøgelsen opfylder ikke de internationale standarder, og meget få af de over 100, der beskæftiger sig med uddannelse i hele landet overholder de internationale krav.

De filippinske myndigheder har ikke desto mindre over for Kommissionen bekræftet, at regeringen har truffet foranstaltninger til at forbedre situationen og at der er foretaget betydelige forbedringer siden WMU-undersøgelsen

Kommissionen bistår i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 98/35/EF medlemsstaterne med at vurdere tredjelandes uddannelsesbeviser ved at identificere uddannelsesinstitutioner der tilfredsstiller STCW-standarder og krav. Kommissionen har i denne forbindelse iværksat endnu en undersøgelse for at analysere uddannelse af søfarende i Rusland, Polen, Ukraine, Kroatien og De Baltiske Lande. Kommissionen vil endvidere, som man blev enige om på det sidste udvalgsmøde, etablere en ad hoc-gruppe bestående af

nationale eksperter og repræsentanter for Kommissionen for at evaluere uddannelse af søfarende og udstedelse af eksamensbeviser for søfarende i de tredjelande der hovedsagelig leverer arbejdskraft, ved at udføre besøg på stedet. Filippinerne er et af de lande, der prioriteres af gruppen.

(1) EFT L 172 af 17.6.1998 om ændring af Rådets direktiv 94/58/EF.

(2) EFT L 319 af 12.12.1994.