ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1903/02

af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) til Kommissionen

(25. juni 2002)

Om: Ungdomsarbejdsløshed og politik til fordel for de unge; situationen i Grækenland

Kommissionen nævner i Hvidbogen Et nyt afsæt for europæisk ungdom, at de unges selvforsørgelse bygger på de materielle midler, man giver dem i hænde, og påpeger, at der i forbindelse med sådanne politikker som beskæftigelsespolitikken bør tages hensyn til de unges interesser(1). For nylig offentliggjorde Det Europæiske Fællesskabs Statistiske Kontor nogle oplysninger, der viser, at arbejdsløsheden blandt unge fortsat ligger på et meget højt niveau(2): 15,5 % i Den Europæiske Union som helhed, og 16,6 % i Euroområdet (april 2002), idet Grækenland har den højeste procentandel.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at bekæmpe fænomenet? Mener Kommissionen, at de nye retningslinjer for beskæftigelsen gennemføres effektivt, hvad angår ungdomsarbejdsløsheden? Hvordan forklarer Kommissionen de store forskelle, der er mellem de enkelte medlemsstaters ungdomspolitik i og uden for euroområdet? Agter Kommissionen at imødegå disse forskelle gennem den åbne koordinationsmetode?

(1) KOM(2001) 681, s. 16.

(2) Euro-zone unemployment up to 8,3 %, Eurostat news release, 4. juni 2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(26. juli 2002)

Man kan konstatere en betragtelig forbedring med hensyn til ungdomsarbejdsløsheden siden 1997, hvor den europæiske beskæftigelsesstrategi trådte i kraft. Andelen af arbejdsløse unge er faldet fra 20,0 % i 1997 til 14,7 % i 2001(1).

Bekæmpelsen af ungdomsarbejdsløshed er et af de prioriterede områder i den europæiske beskæftigelsesstrategi. I strategiens første retningslinje fastslås det, at man for at undgå langtidsarbejdsløshed skal tilbyde alle unge en ny start, inden de har været arbejdsløse i seks måneder, i form af individuel erhvervsvejledning eller andre nødvendige foranstaltninger (erhvervsuddannelse, arbejde, omskoling eller praktik). Disse foranstaltninger kan kombineres med andre, f.eks. foranstaltninger til fordel for kvinder eller andre grupper, som er svagt repræsenteret på arbejdsmarkedet. Andre retningslinjer til fordel for unge vedrører aktivering af unge arbejdsløse, almen og erhvervsrettet uddannelse, lige muligheder og mere generelt forbedring af arbejdets kvalitet.

Kommissionen vedtog den 17. juli 2002 en meddelelse om evaluering af den europæiske beskæftigelsesstrategi omfattende en analyse af effektiviteten af sådanne foranstaltninger(2).

Hvad angår ungdomspolitikken, er denne udelukkende medlemsstaternes ansvarsområde. Som opfølgning af offentliggørelsen af Kommissionen hvidbog Et nyt afsæt for europæisk ungdom vedtog Rådet dog den 30. maj 2002 en resolution om rammerne for europæisk samarbejde på ungdomsområdet. I disse rammer indgår blandt andet gennemførelsen af en åben koordineringsmetode for de fire specifikke temaer på ungdomsområdet: deltagelse i samfundslivet, information, volontørtjeneste og forskning.

(1) Årligt gennemsnit af den anslåede månedlige arbejdsløshed.

(2) KOM(2002) 416 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1237/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(30. april 2002)

Om: Europæisk alarmnummer

I Den Europæiske Unions medlemsstater eksisterer der forskellige telefonnumre, der kan kaldes i nødsituationer. Dette medfører, at man under ophold i udlandet ofte ikke kender det alarmnummer, der gælder i det pågældende land.

Den 22. marts 2002 blev 16 østrigske kvinder og mænd overrasket af en snestorm i Ortlerområdet i Sydtyrol (Italien). Gruppeføreren antog, at alarmnummeret 112 også var gældende i Sydtyrol, hvilket imidlertid ikke var tilfældet. Ved at ringe 112 fik gruppeføreren kontakt med det italienske politi (carabinieri) i Sondrio, som dog udelukkende talte italiensk og derfor ikke var i stand til at hjælpe den nødstedte gruppe.

Dette eksempel viser, at det som følge af forskellige alarmnumre i de enkelte medlemsstater er vanskeligt at komme i kontakt med alarmcentralerne i de pågældende lande, og at dette kan medføre tab af menneskeliv.

Derfor bedes Kommissionen svare på følgende spørgsmål:

1. Hvad er Kommissionens holdning til, at der ganske vist allerede er truffet beslutning om at indføre 112 som fælleseuropæisk alarmnummer (Rådets beslutning nr. 91/396/EØF(1) af 29. juli 1991), men at denne principielle beslutning endnu ikke er blevet gennemført?

2. Agter Kommissionen på nuværende tidspunkt at tage initiativ til at ændre denne situation?

(1) EFT L 217 af 6.8.1991, s. 31.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(4. juni 2002)

Nummer 112 er i princippet det fælleseuropæiske alarmnummer i henhold til Rådets beslutning nr. 91/396/EØF af 29. juli 1991(1).

I denne beslutnings artikel 1, stk. 2, hedder det: Det fælleseuropæiske alarmnummer indføres i givet fald sideordnet med andre eksisterende nationale alarmnumre.

Nr. 112 skulle ifølge bestemmelserne være indført senest den 31. december 1996. Dette nummer fungerer i dag i samtlige medlemsstater. I det konkrete tilfælde, det ærede medlem henviser til, har det ved opkald til nr. 112 været muligt at komme i forbindelse med en enhed, som kan behandle et nødopkald.

Der er dog ikke i fællesskabslovgivningen fastsat nogen som helst forpligtelse med hensyn til de sprog, operatørerne ved alarmnummer 112 skal udtrykke sig på ved svar på opkald. I praksis benytter disse sig af deres lands officielle sprog samt så at sige i alle EU-medlemsstater engelsk. Nogle medlemsstater gør ligeledes brug af fransk, tysk eller andre sprog.

(1) EFT L 217 af 6.8.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1820/02

af Brian Simpson (PSE) til Kommissionen

(27. juni 2002)

Om: Diskrimination mod europæiske selskaber i De Forenede Staters lov om luftfartssikkerhed (S1447)

Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at træffe mod De Forenede Stater som følge af den diskrimination, der udøves mod europæiske selskaber i den amerikanske lov om luftfartssikkerhed (S1447)? Hvad gør Kommissionen endvidere for at lægge pres på den

amerikanske regering for at få den til at genindføre et ansvarsloft for luftfartsikkerhedsselskaber, og overvejer den gengældelsesforanstaltninger mod amerikanskejede selskaber, såfremt den amerikanske regering ikke bringer denne åbenlyse anti-europæiske politik til ophør?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palaciopå skriftlige forespørgsler E-1820/02 og P-2080/02

(9. august 2002)

Som følge af begivenhederne den 11. september 2001 har de Forenede Staters myndigheder vedtaget en ny lovgivning om luftfartssikkerhed benævnt US Aviation and Transportation Security Act.

Med denne lov fjernes ansvarsloftet for luftfartssikkerhedsselskaberne, mens det bibeholdes for tilknyttede aktiviteter.

Efter en periode med nationaliseret drift af sektoren giver § 108 i denne lov private selskaber mulighed for at foretage sikkerhedskontrol i lufthavnene på betingelse af, at det private selskab ejes og kontrolleres af en amerikansk statsborger.

I henhold til sin forpligtelse under den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS) til at åbne for markederne har USA lovet at give fuld adgang til markedet for sikkerhedstjenester (dog med specifikke undtagelser for staterne Maine og New York).

Derfor ser det ud til, at den nye amerikanske lov er i strid med disse forpligtelser, som De Forenede Stater har indgået inden for Verdenshandelsorganisationen (WTO).

Kommissionen vil i første omgang optage kontakt til de amerikanske myndigheder med henblik på at finde en løsning på dette spørgsmål. Det er derfor ikke hensigtsmæssigt at imødese gengældelsesaktioner på dette stadium i proceduren.

Kommissionen er i løbende kontakt med de europæiske leverandører af sikkerhedstjenester og vil fortsat konsultere disse, både i spørgsmålet om diskrimination ved adgangen til det amerikanske sikkerhedsmarked, når dette igen åbnes for private virksomheder, og med hensyn til bestræbelserne for at få ansvarsloftet genetableret for sikkerhedsselskaberne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1702/02

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(7. juni 2002)

Om: Langtidsdeponering af brugt nukleart brændsel

I sit svar på skriftligt spørgsmål E-1734/97(1) erklærede Ritt Bjerregaard, medlem af Kommissionen, at hvis brugt nukleart brændsel skal deponeres permanent, vil det blive betragtet som radioaktivt affald, og bestemmelseslandet har ret til at forbyde indførslen også i tilfælde af overførsel mellem medlemsstaterne. I forbindelse med forberedelsen af underskrivelsen af den internationale konvention om sikkerhed ved håndtering af brugt nukleart brændsel og sikkerhed ved forvaltning af radioaktivt affald synes Kommissionen at ville tage forbehold for artikel 27, således at der på grundlag af en fortolkning af Euratom-traktaten i henhold til den internationale konvention inden for EU ikke længere stilles krav om bestemmelseslandets godkendelse. Desuden har repræsentanter for Kommissionen meddelt Parlamentets Udvalg om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, at Kommissionen forbereder et nyt direktiv herom. Hvordan forholder Kommissionen sig til dette spørgsmål på baggrund af den gældende EU-traktat og Euratom-traktaten? Gælder det indre marked også for brugt nukleart brændsel, eller har bestemmelseslandet ret til at forbyde indførselen og permanent deponering af brugt nukleart brændsel?

(1) EFT C 45 af 10.2.1998, s. 92.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(11. juli 2002)

I kapitel IX i traktaten om oprettelse af det Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom) oprettes Det nukleare fællesmarked: i henhold til artikel 93 i Euratom-traktaten skal medlemsstaterne bl.a. indbyrdes afskaffe al ind- og udførselstold eller afgifter med tilsvarende virkning for produkter, der er opført i liste A1 i bilag IV til Euratom-traktaten. Selv om brugt brændsel ikke som sådant optræder på listen, gør dets bestanddele. Brugt brændsel er således omfattet af Euratom-traktatens fællesmarkedsregler.

Hvis brugt brændsel udelukkende indføres med henblik på permanent oplagring og ikke med henblik på oparbejdning, og der ikke påtænkes genanvendelse, bliver det til radioaktivt affald som defineret i artikel 2 i Rådets direktiv 92/3/Euratom af 3. februar 1992 om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald mellem medlemsstaterne samt ind i og ud af Fællesskabet(1). Det er i henhold til artikel 6 i direktivet tilladt at afslå indførsel af radioaktivt affald på et sag-for-sag grundlag, når bestemte betingelser i artikel 3 er til stede. Hvad angår brugt brændsel, der ikke betragtes som radioaktivt affald, gælder de generelle regler i Det Nukleare fællesmarked, som fastlagt i kapitel IX i Euratom-traktaten.

Med hensyn til direktiv 92/3/Euratom er Kommissionen i færd med at udarbejde en revision af direktivet efter de henstillinger, der blev fremsat i en rapport udarbejdet af en ekspertgruppe i forbindelse med SLIM-tiltaget (Simpler Legislation for Internal Market). Det vil blive foreslået, at direktivets artikel 12, der ikke er i overensstemmelse med den fælles konvention, vil blive ændret i henhold hertil.

(1) EFT L 35 af 12.2.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1922/02

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(3. juli 2002)

Om: Fedme i Europa

En nylig artikel i Det Forenede Kongerige fokuserede på de problemer med fedme, der er opstået blandt Europas befolkning, idet artiklen nævnte, at antallet af overvægtige i Tyskland efter forlydende ville stige fra 57 % i 2001 til 71 % i 2002, og at 69 % af den voksne befolkning i Spanien og Nederlandene, 60 % af svenskerne og 59 % af italienerne ville have vægtproblemer. Det blev ligeledes nævnt i artiklen, at antallet af overvægtige i Frankrig ville stige fra 37 % til 50 % inden 2006, mens det tilsvarende antal i Det Forenede Kongerige ville stige fra 48 % til 52 % i 2006.

Råder Kommissionen over statistisk materiale om fedme i medlemsstaterne blandt (a) børn under 16 og (b) voksne, der bekræfter eller afviser ovenstående tal?

Har Kommissionen iværksat eller agter den at iværksætte programmer, der sigter mod at bekæmpe dette væsentlige og voksende problem?

Svar afgivet af David Byrne på Kommissionens vegne

(1. august 2002)

Kommissionen er i besiddelse af data om kropsvægt og højde for befolkningen over 15 år i de enkelte medlemsstater. Disse data indhentes gennem nationale sundhedsundersøgelser i de enkelte medlemsstater og via EF's husstandspanel (ECHP). Visse data er endvidere blevet indhentet via Eurobarometer (EB), som er Kommissionens opinionsundersøgelse. Data om højde og vægt bruges derefter til at beregne kropsmasseindekset (BMI) eller Quetelet's indeks, som giver en indikation om overvægt.

I de eksisterende undersøgelser fastsættes normalt en aldersgrænse på 15 år (Eurobarometer) og 16 år (i ECHP). Der foreligger ingen data for personer under 15 år.

Resultaterne (som sendes direkte til det ærede medlem og til Parlamentets Generalsekretariat) viser, at fedme (her defineret som BMI > 27) er relativt udbredt i EU (25,6 % for mænd og 21,3 % for kvinder). Men Kommissionen har brug for yderligere oplysninger for at be- eller afkræfte påstandene i de rapporter, der nævnes af det ærede medlem, da fedmeproblemets omfang afhænger af, hvilken definition af fedme der anvendes i de forskellige undersøgelser. Det kommende folkesundhedsprogram, som snart træder i kraft, omfatter aktiviteter til forbedring af indsamlingen af sundhedsdata samt til forbedring af indsatsen angående sundhedsdeterminanterne. Forebyggelse af fedme figurerer blandt de aktiviteter, der skal gennemføres. Det kommende danske formandskab for Rådet har meddelt, at det har til hensigt at afholde en omfattende konference om fedme i efteråret med henblik på at behandle dette alvorlige folkesundhedsproblem.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2082/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. juli 2002)

Om: Begrænsning af anvendelse af cadmium jf. sag C-314/99

Den 18. juni 2001 afsagde Domstolen dom i sag C-314/99 (Kongeriget Nederlandene mod Kommissionen). I dommen hedder det: Nr. 3 i bilaget til Kommissionens direktiv

1999/51/EF(1) af 26. maj 1999 om femte tilpasning til den tekniske udvikling af bilag I til Rådets direktiv 76/769/EØF(2) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (tin, pentachlorfenol og cadmium) annulleres.

Dommen gjaldt også Sveriges og Østrigs undtagelse for anvendelse af cadmium og dennes forbindelser som farvestof, som stabiliseringsstof og til overfladebehandling (cadmiering).

Hvad kommer nu til at ske med Sveriges og Østrigs undtagelse på dette område? Hvordan agter Kommissionen at behandle dette emne fremover?

(1) EFT L 142 af 5.6.1999, s. 22.

(2) EFT L 262 af 27.9.1976, s. 201.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(2. august 2002)

I henhold til tiltrædelsestraktaten for Østrig og Sverige fik disse stater tilladelse til indtil den 31. december 1998 at opretholde gældende restriktioner for anvendelsen af cadmium og cadmiumforbindelser, der var mere vidtgående end bestemmelserne i bilaget til Rådets direktiv 76/769/EØF af 27. juli 1976, som ændret ved Rådets direktiv 91/338/EØF af 18. juni 1991(1).

Denne undtagelse blev bevilget for at gøre det muligt at færdiggøre en igangværende risikovurdering af dette stof i hele Fælleskabet, hvilket ville have gjort det muligt for Kommissionen at stille forslag om passende risikobegrænsende foranstaltninger inden for rammerne af direktiv 76/769/EØF. Da risikovurderingen ikke var fuldført ved udgangen af 1998, blev undtagelsen forlænget i en periode på yderligere fire år ved Kommissionens direktiv 1999/51/EF.

Kongeriget Nederlandene anlagde søgsmål ved EF-Domstolen med henblik på annulation af afsnit 3 i bilaget til Kommissionens direktiv 1999/51/EF. Sverige fik i denne forbindelse tilladelse til at intervenere til fordel for Kommissionen. Den nederlandske regering foreslog, at Domstolen, såfremt den omtvistede bestemmelse blev annuleret, begrænsede de tidsmæssige virkninger af denne annulation. Domstolen besluttede imidlertid, at selv om vægtige retssikkerhedshensyn kan begrunde, at Domstolen gør brug af den beføjelse til at beslutte at opretholde virkningerne af annullerede retsakter, er der imidlertid ikke blevet angivet sådanne grunde i den foreliggende sag. Domstolen finder det derfor ufornødent at anvende den nævnte bestemmelse i det foreliggende tilfælde.

Efter Domstolens annulation af afsnit 3 i bilaget til direktivet er Østrig og Sverige forpligtet til at ændre deres nationale bestemmelser med henblik på at bringe disse i overensstemmelse med direktiv 76/769, som ændret ved direktiv 91/338/EØF.

Kommissionen er for tiden i færd med at revidere bestemmelserne om cadmium i direktiv 76/769/EØF i lyset af relevante risikovurderinger.

(1) EFT L 186 af 10.9.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1596/02

af John Purvis (PPE-DE) til Kommissionen

(5. juni 2002)

Om: Sikkerhedskriterier for atomreaktorer

Hvilke særlige tekniske sikkerhedskriterier findes der for atomdrevne reaktorer?

Kommissionen bedes opstille en liste over de reaktorer i de nuværende EU-medlemsstater og ansøgerlande, som opfylder og ikke opfylder disse normer.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(17. juli 2002)

Ansvaret for anvendelsen af tekniske sikkerhedsnormer for kernereaktorer påhviler medlemsstaterne. Der er ikke for indeværende fælles retsregler på dette område.

Det vil dog være på sin plads på dette sted at minde om at Det Europæiske Råd i konklusionerne fra decembermødet 2001 i Laeken forpligtede sig til at opretholde et højt niveau for nuklear sikkerhed i EU, fastholdt nødvendigheden af at overvåge sikkerheden på atomkraftværker og anmodede om med jævne mellemrum at få forelagt rapporter fra atomenergieksperter i medlemsstaterne, som skal holde tæt kontakt med Kommissionen.

I denne forbindelse og for at nå målet om et højt niveau for nuklear sikkerhed i et udvidet EU anføres det i Kommissionens meddelelse til Parlamentet og Rådet med en slutrapport om grønbogen På vej mod en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed(1) at: næste skridt vil bestå i, at Kommissionen undersøger et forslag, som åbner vejen for en egentlig fællesskabsordning for nuklear sikkerhed i form af fastsættelse af fælles normer og fælles praksis samt mekanismer for kontrol på europæisk niveau og peer review. Dermed vil der være sikkerhed for at de samme kriterier og metoder anvendes i hele det udvidede EU.

(1) KOM(2002) 321 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1394/02

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(15. maj 2002)

Om: Gennemførelse af hønsedirektivet

I juli 1999 vedtog Den Europæiske Union Rådets direktiv 1999/74/EF(1) og tog dermed et skridt fremad med hensyn til at forbyde æglægningsbure for æglæggende høns.

I henhold til direktivets artikel 13 skal medlemsstaterne efterkomme direktivet senest den 1. januar 2002 og underrette Kommissionen herom.

Har Kommissionen, i betragtning af at Det Forenede Kongerige endnu ikke har efterkommet Rådets direktiv 1999/74/EF, indledt overtrædelsesprocedure over for Det Forenede Kongerige for at sikre, at regeringen prioriterer dyrevelfærd højere?

(1) EFT L 203 af 3.8.1999, s. 53.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(10. juni 2002)

Kommissionen har til opgave at overvåge gennemførelsen af fællesskabslovgivningen og den indleder systematisk overtrædelsesprocedurer over for medlemsstater, som har undladt at gennemføre direktiver inden for den fastsatte tidsfrist, efter at Kommissionen har gennemgået den gennemførelsesstatus over direktiver, som gennemføres hver anden måned.

I forbindelse med Det Forenede Kongeriges manglende gennemførelse af Rådets direktiv 1999/74/EF af 19. juli 1999 om mindstekrav til beskyttelse af æglæggende høner har Kommissionen indledt en overtrædelsesprocedure i henhold til artikel 226 i EF-traktaten ved et brev med en formel besked af 26. april 2002.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1988/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(1. juli 2002)

Om: GESAC-adfærdskodeksen

I min forespørgsel E-0182/02(1) anmodede jeg Kommissionen om at meddele sin holdning til den adfærdskodeks, som sammenslutningen af rettighedsindehavere (collective management) for musik (GESAC) har forelagt den, samt hvorvidt den kunne offentliggøre denne adfærdskodeks.

I det svar, jeg modtog fra kommissær Bolkestein den 18. marts 2002, nævnes det, at Kommissionen er informeret om, at der inden for rammerne af GESAC i årevis er foregået drøftelser om en sådan adfærdskodeks. I svaret hedder det endvidere, at disse drøftelser ifølge de foreliggende oplysninger dog ikke har ført til enighed, og at GESAC ikke har forelagt nogen adfærdskodeks for Kommissionen. Jeg er i besiddelse af en nøjagtig kopi af den adfærdskodeks, der er forelagt Kommissionen, dateret den 26. oktober 1995 og modtaget af generaldirektøren for GD XV. I Generaldirektorat XV er den efter modtagelsen blevet forsynet med protokolnr. XV 015151-3.11.1995.

Kan Kommissionen på baggrund af disse oplysninger meddele mig, hvad den mener om denne adfærdskodeks, som den har fået forelagt af GESAC?

(1) EFT C 160 E af 4.7.2002, s. 194.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(19. juli 2002)

Det ærede medlems spørgsmål vedrører en adfærdskodeks, som er udarbejdet af GESAC, et forvaltningsselskab, der varetager ophavsrettigheder. Der er ikke givet Kommissionen meddelelse om denne adfærdskodeks, som stammer fra 1995, men visse generaldirektorater har fået den tilsendt til orientering. Ifølge de oplysninger, Kommissionen råder over, er adfærdskodeksen aldrig blevet omsat til praksis, og GESAC meddelte i 1996 Kommissionen, at der ikke ville blive taget hensyn til den, og at de overvejelser, der lå til grund for den, skulle videreføres. På disse betingelser kan Kommissionen ikke tage hensyn til et sådant dokument, som hverken har haft virkning eller reel betydning. Den kan højst betragte det som et yderligere element i den analyse, den med jævne mellemrum foretager af sektoren for kollektiv varetagelse i Europa.

Ikke desto mindre vedrører det ærede medlems spørgsmål et meget vigtigt aspekt af det indre marked, nemlig kollektiv varetagelse af rettigheder og forvaltningsselskabers virke. Kommissionen, særlig Generaldirektoratet for det Indre Marked, følger nøje udviklingen i sektoren og specielt de initiativer, forvaltningsselskaberne tager for at tilpasse deres arbejdsmetoder til markedets efterspørgsel. Kommissionen analyserer således løbende udviklingen i sektoren, bl.a. fordi forvaltningsselskaber har til opgave i væsentligt omfang at varetage ophavsrettigheder og beslægtede rettigheder, således som de i øjeblikket er harmoniseret ved syv direktiver om intellektuel ejendomsret. Kommissionen fører således en løbende og indgående dialog om disse forhold med forvaltningsselskaberne og de berørte parter i øvrigt.