SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2841/00

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(4. september 2000)

Om: Afgrænsning af regionale støtteområder

Som led i reformen af de europæiske strukturfonde har den flamske regionsregering i slutningen af december 1999 udarbejdet et forslag om afgrænsningen af udviklingsområder for perioden 2000-2006. I disse områder, som grænser op til målområder, kan den flamske regionsregering tildele forhøjet regionalstøtte til virksomheder.

Hvilken logik anvendes der i Europa ved afgrænsningen af udviklingszoner?

Indgår en regions administrative grænse i denne logik?

Er alle objektive kriterier iagttaget ved afgrænsningen af regionale støtteområder i forslaget fra den flamske regionsregering til Kommissionen?

Tages der i disse kriterier hensyn til regionens sammensætning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(9. oktober 2000)

De flamske myndigheders meddelelse, som det ærede medlem omtaler, vedrører ikke strukturfondene, men Belgiens regionalstøttekort.

Den 17. december 1999 kundgjorde de belgiske myndigheder i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88, stk. 3 (tidligere artikel 93) et forslag til et regionalstøttekort for perioden 2000 til 2006.

I henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c) (tidligere artikel 92) kan Kommissionen tillade, at der ydes statsstøtte med regionalt sigte på visse betingelser. Regionalstøtte adskiller sig fra andre former for statsstøtte (f.eks. støtte til forskning og teknologisk udvikling (FTU) og til små og mellemstore virksomheder (SMV)), da den er forbeholdt særlige regioner og specielt tager sigte på at udvikle disse regioner.

Kommissionen er af den opfattelse, at regionalstøtte reelt kan bidrage til regional udvikling og derfor gøre de medfølgende konkurrenceforvridninger forsvarlige, forudsat at den anvendes i begrænset omfang og fortsat koncentreres om de dårligst stillede regioner. Hvis støtten blev mere udbredt, ville dens motiverende og økonomiske virkninger falde bort. Samtidig ville støtten fordreje markedskræfternes spil og gøre fællesskabsøkonomien som helhed mindre effektiv.

Dette er den væsentligste begrundelse for at udarbejde regionalstøttekort. Når der udpeges regionalstøtteområder ud fra objektive kriterier, kan Kommissionen sikre, at regionalstøtten koncentreres om de områder, der har de største problemer, samt at den er effektiv.

Kriterierne for afgrænsning af regionalstøtteområder er fastsat i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte(1). Ifølge retningslinjerne betragtes regioner, der er omfattet af artikel 87, stk. 3, litra a), som områder på NUTS II-niveau (provins-niveau for Belgiens vedkommende). De fastslår også, at regioner, der er omfattet af artikel 87, stk. 3, litra c), normalt svarer til NUTS III-niveauet (arrondissements administratifs for Belgiens vedkommende) eller i begrundede tilfælde til en anden homogen geografisk enhed. Derfor har medlemsstaterne i princippet mulighed for at foreslå andre geografiske enheder end administrative enheder ved afgrænsning af regioner, der er omfattet af artikel 87, stk. 3, litra c), forudsat at der for de foreslåede enheder foreligger pålidelige statistiske indikatorer på nationalt plan. En række medlemsstater har gjort brug af muligheden for at fastlægge deres regionalstøttekort ud fra andre geografiske enheder end NUTS III-regioner. I nogle tilfælde har de valgt enheder uden administrativ funktion (som f.eks. bassins d'emploi i Frankrig, sistemi locali del lavoro i Italien og job opportunity zones i Det Forenede Kongerige).

De belgiske myndigheder fremfører i deres meddelelse, at NUTS III-regioner ikke længere kan betragtes som geografiske enheder, der egner sig til at indgå i det belgiske regionalstøttekort på grundlag af artikel 87, stk. 3, litra c), for perioden 2000-2006 (ingen regioner i Belgien opfylder støttetildelingskriterierne i artikel 87, stk. 3, litra a)). De foreslår i stedet at anvende NUTS V-niveauet (communes) og hævder, at det er muligt at fastlægge et kompakt regionalstøttekort på dette grundlag. Kommissionen undersøger i øjeblikket, om det belgiske forslag opfylder alle de formelle kriterier og betingelser i retningslinjerne. Kommissionen mener, at medlemsstaterne er i stand til at foreslå sammenhængende regionalstøttekort ud fra de kriterier, retningslinjerne opstiller for fastlæggelse af disse kort. Den holder fast ved, at NUTS II- og III-niveauet under normale omstændigheder er et relevant geografisk niveau for afgrænsning af områder ifølge henholdsvis artikel 87, stk. 3, litra a) og litra c) samt for gennemførelsen af en sammenhængende regionalpolitik. I denne forbindelse er det vigtigt også at tage hensyn til nogle andre faktorer. Som nævnt ovenfor giver retningslinjerne mulighed for at anvende andre geografiske enheder end NUTS III-enheder, når det drejer sig om at fastlægge områder, der er omfattet af artikel 87, stk. 3, litra c). Dette gør det muligt for en medlemsstat at anvende en geografisk basisenhed, som den finder bedre egnet til afgrænsning af områder, der regionalpolitisk set hænger sammen. I tråd med nærhedsprincippet er det op til de pågældende medlemsstater, om de vil anvende denne

mulighed. Hvis en medlemsstat mener, at den nuværende klassifikation på NUTS II- eller -III-niveauet ikke mere er relevant, fordi den ikke mere afspejler de nuværende økonomiske og geografiske strukturer, kan den altid anmode om, at Eurostat tilpasser afgrænsningen af dens NUTS II- og III-regioner. I denne forbindelse skal det nævnes, at NUTS-klassifikationen for både Det Forenede Kongerige og Irland blev ændret i 1999 på begrundet anmodning fra myndighederne i disse to lande.

(1) EFT C 74 af 10.3.1998.