SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3962/98

af Jessica Larive (ELDR) til Kommissionen

(4. januar 1999)

Om: Nederlandske borgere betaler for transaktioner, hvor de har benyttet haevekort i EU

Siden den 2. december 1998 har en nederlandsk bank beregnet sig fem gylden, naar der haeves penge i en pengeautomat i et andet "euroland". Denne bank beregner sig ogsaa gebyr, hvis der benyttes haevekort i en forretning i udlandet. Andre banker indfoerer sandsynligvis denne praksis naeste maaned (Jf. NRC, 2. december 1998, Algemeen Dagblad og Telegraaf, 3. december 1998).

1. Har Kommissionen kendskab til denne praksis i Nederlandene?

2. Kan Kommissionen oplyse, om den anser denne praksis for at vaere i strid med indsatsen for at opnaa stoerre mobilitet blandt borgerne i EU?

3. Mener Kommissionen ikke, at en saadan praksis strider mod princippet om fri bevaegelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer i Den Europaeiske Union?

4. Mener Kommissionen ikke, at forbrugerne boer drage fordel af indfoerelsen af euroen i stedet for blot at skulle betale mere?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(17. februar 1999)

Kommissionen er bekendt med, at bankerne i Nederlandene (og andre steder) har aendret deres regler for opkraevning af gebyr i forbindelse med elektroniske transaktioner og benyttelse af haevekort i udlandet.

Den mulighed, som bankkunder har for i en medlemsstat at haeve penge i en pengeautomat eller gennemfoere andre elektroniske transaktioner i en anden medlemsstat, er en service, som bankerne har ret til at opkraeve et gebyr for. Inden euroens indfoerelse var disse gebyrer skjult i de (variable) valutakurser. I forbindelse med udenlandske transaktioner opkraevede bankerne et gebyr, der svarede til forskellen, eller "spread'en", mellem koebs- og salgskursen paa den paagaeldende valuta. Der var tale om en uigennemsigtig metode, som Kommissionen laenge havde opfordret bankerne til at afskaffe. Ved euroens indfoerelse kan bankerne ikke laengere beregne udenlandsgebyrer inden for en valutakursspread i forbindelse med transaktioner, der involverer de deltagende medlemsstaters valutaenheder. Det skyldes det grundlaeggende krav om, at der anvendes faste vekselkurser for alle omvekslinger mellem de deltagende nationale valutaenheder. Bankerne er derfor tvunget til at aendre deres gebyrbestemmelser.

Kommissionens indledende evaluering(1) af bankernes hensigter i forbindelse med gennemfoerelse af dens henstilling 98/286/EF af 23. april 1998 om dialog, opfoelgning og oplysning med henblik paa at lette overgangen til euroen(2) viste, at bankerne i hele euroomraadet har til hensigt at gennemfoere henstillingen. Det betyder, at der ikke vil blive kraevet gebyr i forbindelse med konvertering af konti til euro eller for at veksle betalinger til og fra euroen og de deltagende medlemsstaters nationale valutaenheder. Det er meget vigtigt af hensyn til offentlighedens tillid ved overgangen til euroen. Det kraeves naturligvis ikke i henstillingen, at bankerne ophoerer med at kraeve gebyrer for deres tjenester, bl.a. muligheden for at traekke penge i udlandet, men det sikres, at der er gennemsigtighed omkring disse gebyrer. I begrundelse nr. 7 og artikel 4 i henstillingen henstilles det derfor endvidere, at bankerne, hvor det er muligt, inden 1. januar 1999 aendrer den maade, hvorpaa de oplyser om gebyrerne for udenlandske transaktioner og valutaomveksling for at undgaa misforstaaelser om gebyrerne efter denne dato.

Det aerede medlems oplysninger om, at en nederlandsk bank opkraever et fast beloeb for saadanne transaktioner med virkning fra 2. december 1998, viser, at denne bank har aendret sin fremgangsmaade for opkraevning af gebyrer af disse transaktioner inden 1. januar 1999. Bankerne i de oevrige deltagende medlemsstater har ligeledes aendret deres metoder for opkraevning af gebyrer ved udenlandske transaktioner den eller inden 1. januar 1999. Kommissionen mener ikke, at den nye metode, som bankerne anvender for opkraevning af gebyrer i forbindelse med veksling af pengesedler, er i strid med bestraebelserne for at oege borgernes mobilitet. Kommissionen deler det aerede medlems syn paa betydningen af principperne om fri bevaegelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer. Pengeinstitutternes frihed til at opkraeve gebyrer af deres tjenester er imidlertid ikke i strid med disse friheder.

Kommissionen er fuldstaendig enig i, at kunderne skal drage fordel af euroens indfoerelse. Det ser ud til, at det aerede medlem mener, at forbrugerne "skal betale mere" i stedet for at opnaa fordele. Det forventes imidlertid, at gebyrerne falder, og denne tendens forventes at fortsaette paa grund af den oegede konkurrence.

Kommissionen er alligevel i faerd med at undersoege stoerrelsen af de gebyrer, som bankerne kraever i forbindelse med udenlandske transaktioner og veksling af de deltagende medlemsstaters pengesedler. Den tog for nylig dette spoergsmaal op med lederne af de foerende europaeiske banksammenslutninger i medlemsstaterne og anmodede dem om oplysninger om disse gebyrer i medlemsstaterne, herunder en sammenligning af tallene for 1998 og 1999. Kommissionen modtager ogsaa oplysninger fra forbrugerorganisationer og individuelle borgere i medlemsstaterne og vil gribe ind over for enhver form for misforstaaelser, vildledende informationer eller misbrug.

Kommissionen er af den opfattelse, at der er meget stor grund til at tro, at den store forskel i de gebyrer, der opkraeves i forbindelse med graenseoverskridende transaktioner i sammenligning med indenlandske transaktioner, gradvis vil forsvinde inden for et omraade med en faelles valuta. De store forskelle vil forsvinde, hvis konkurrencen faar lov til at fungere frit. Det kraever imidlertid, at man effektivt udbedrer svaghederne i infrastrukturen for graenseoverskridende betalinger og fjerner de oevrige strukturelle hindringer for konkurrence paa tvaers af graenserne. Kommissionen har til hensigt at vaere katalysator i disse aendringer og agter at udsende en meddelelse i foraaret 1999 vedroerende politikken for betalingssystemer i Den OEkonomiske og Monetaere Union (OEMU). Den vil indeholde en detaljeret ramme for, hvorledes man realiserer maalet om et faelles betalingsomraade.

(1) Tilgaengelig paa Internet http://europa.eu.int/comm/dg15.

(2) EFT L 130 af 1.5.1998.