ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2185/99

af Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Forbud mod rejsebusser gennem Roms indre by

Byen Rom påtænker ved udgangen af 1999 at indføre en ordning, hvorefter hele Roms indre by fuldstændig lukkes for turistbusser. I en udstrakt 2. zone inden for motorvejsringen må der kun køres til visse parkeringspladser med tilladelse og efter fastlagte ruter. Derfra skal de rejsende med kommunale shuttle-busser transporteres til den indre by. Busselskaberne skal forpligtes til for strækningen til parkeringspladserne at tage dyre romerske lodser om bord samt at benytte tekniske lokaliserings- og kommunikationssystemer. Sightseeingture i byen skal fremover udelukkende ske med kommunale busser.

Hertil følgende spørgsmål:

1. Mener Kommissionen, at denne ordning fra den romerske administrations side er forenelig med princippet om fri tjenesteydelser og fri bevægelighed?

2. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for i givet fald at sikre retten til fri tjenesteydelser og fri bevægelighed i Rom også efter efteråret 1999?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(18. januar 2000)

Kommissionen er blevet informeret om det problem, der rejses af det ærede medlems spørgsmål. For bedre at kunne indkredse problemet har man sendt en første skrivelse til de italienske myndigheder den 21. oktober 1999. Kommissionen modtog de italienske myndigheders svar den 2. december 1999 vedlagt en fuldstændig forklaring af projektet om lukning af Roms centrum i løbet af 2000.

Hvad angår EF-ret om markedsadgang for passagerbefordring med bus, fastsætter Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16. marts 1992 om fælles regler for international personbefordring med bus(1) i artikel 12, at transportvirksomheder kan foretage lokale udflugter under international lejlighedsvis kørsel. Spørgsmålet er derfor, om projektet vedrørende lukning af Roms centrum betyder en betydelig hindring for muligheden for at foretage lokale udflugter som nævnt i artikel 12 i forordning (EØF) nr. 684/92, for så vidt som alle lokale udflugter ikke er forbudt på italiensk territorium. Det drejer sig derfor om at vurdere proportionaliteten af den foranstaltning, de romerske myndigheder har truffet, hvad angår forvaltning af trafikken i Roms centrum i forhold til fri levering af tjenesteydelser, som fastsat af EF-forordningen, hvad angår bustransport af passagerer og mere generelt til artikel 49 i EF-traktaten (tidligere artikel 59). EF-forordningen kan ikke fratage bymyndighederne deres beføjelser til at forvalte og tilrettelægge, hvis de fastsatte love ikke er diskriminerende.

Hvad angår romerske lodser, må man ligeledes undersøge, om de romerske myndigheder diskriminerer på grundlag af nationalitet, når det drejer sig om at ansætte lodser. Hvis der ikke foreligger diskrimination, er de romerske myndigheders foranstaltning ikke i modstrid med EF-ret.

Kommissionen vil nu foretage en indgående undersøgelse af sagen og, i pågældende fald iværksætte overskridelsesproceduren i henhold til artikel 226 (tidligere artikel 169) i EF-traktaten.

(1) EFT L 74 af 20.3.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2393/99

af Jean-Claude Martinez (TDI) til Rådet

(13. december 1999)

Om:Ødelæggende oversvømmelser i Sydfrankrig

Syndflodsagtige regnskyl, oversvømmede floder, jordskred og ødelagte bygningsværker har i november 1999 hærget de fire sydfranske departementer Aude, Hérault, Tarn og Pyrénées Orientales og medført næsten 30 døde og ødelagt veje, jernbaner og alle offentlige elektricitets-, vand- og telefonforbindelser. Er Rådet rede til med øjeblikkeligt varsel at indlede budgetproceduren med henblik på at frigive nødhjælpsbevillingerne til ofrene for naturkatastrofen? Har Rådet til hensigt at iværksætte denne bistand inden for rammerne af 1999-budgettet for at frigive de første udbetalinger allerede inden årets udgang som for Tyrkiet, hvor 180 mio. EUR eller mere end 1 mia. FRF blev frigivet i 1999 efter jordskælvet den 17. august?

Svar

(28. februar 2000)

Det ærede parlamentsmedlem spørger, om Rådet kan indlede en budgetprocedure med henblik på at frigive nødhjælpsbevillinger til ofrene for naturkatastrofer i Sydfrankrig.

En budgetkonto vedrørende Nødhjælp til katastroferamte befolkninger i Fællesskabet fandtes i budgettet indtil udgangen af regnskabsåret 1997. Denne konto blev imidlertid ikke længere foreslået i det foreløbige budgetforslag for 1998 på grund af den kritik, der var fremsat af Europa-Parlamentets Budgetudvalg, som understregede, at en sådan hjælp bør ydes på nationalt plan og ikke over fællesskabsbudgettet.

Derfor er bevillingerne til humanitær bistand i det almindelige budget begrænset til tredjelande. Som følge heraf kan der ikke for Frankrigs vedkommende indledes en procedure i lighed med den støtte, der blev ydet til Tyrkiet, som jo er et tredjeland.

Under alle omstændigheder henhører ethvert initiativ til at disponere over de bevillinger, der er opført af budgetmyndigheden i det almindelige budget, under Kommissionen. Det påhviler således Kommissionen at undersøge, om der over andre kapitler i budgettet kan frigives bevillinger til områder og personer, der er ramt af naturkatastrofer som den, der henvises til i spørgsmålet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2645/99

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(12. januar 2000)

Om: Støtte til den indiske lædersektor

I sidste valgperiode indgav jeg en skriftlig forespørgsel (E-3822/98)(1) til Kommissionen, som i sit svar henviste til sit svar på en anden forespørgsel fra mig (P-3790/98)(2), selv om svaret ikke havde noget at gøre med den nye forespørgsel.

Jeg ser mig derfor nødsaget til at gentage min forespørgsel: Vil Kommissionen opstille en liste over de projekter, som Den Europæiske Union har finansieret i Indien til fordel for den indiske lædersektor (læder, sko, lædervarer) med oplysning om dato for godkendelse og mål?

(1) EFT C 142 af 21.5.1999, s. 155.

(2) EFT C 142 af 21.5.1999, s. 150.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(1. februar 2000)

Kommissionen finansierer ikke og har ikke i de senere år finansieret nogen projekter til fordel for den indiske læderindustri, og der er ingen planer om en sådan finansiering.

Kommissionen beklager fejltagelsen, der medførte, at den i sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-3822/98 henviste til svaret på det ærede medlems tidligere skriftlige forespørgsel P-3790/98, som (under punkt 4.6) indeholdt oplysninger om støtte til catalanske virksomheder inden for lædersektoren.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2742/99

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Diskrimination hvad angår retten til den garanterede mindsteløn i Luxembourg

Den 29. juli 1999 meddelte det daværende kommissionsmedlem, Padraig Flynn, OBGL, at der var planer om at indlede en overtrædelsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 226 imod Storhertugdømmet Luxembourg, eftersom loven af 29. april 1999 opretholder bestemmelser, som er uforenelige med retten til lige behandling, og der måske er tale om overtrædelse af artikel 7, stk. 2, i Forordning (EØF) 1612/68(1) om arbejdstagernes frie bevægelighed samt EF-traktatens artikel 43.

I realiteten reducerede den nye lov af 29. april kravet om en minimumsopholdsperiode i Luxembourg som forudsætning for at kunne få den garanterede mindsteløn kravet blev dog ikke afskaffet hvorved de luxembourgske borgere begunstiges i forhold til statsborgere fra andre medlemsstater, som er bosat i Luxembourg.

Kommissionen bedes oplyse, om den lovede procedure er blevet indledt. Hvis ikke, hvad agter Kommissionen så at foretage sig med henblik på, at Luxembourg respekterer retten til fri bevægelighed, og at den fællesskabslovgivning, der findes på dette område, finder anvendelse?

(1) EFT L 257 af 19.10.1968, s. 2.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(17. februar 2000)

Kommissionen besluttede i december 1999 at udsende en begrundet udtalelse om bestemmelserne i den luxembourgske lov om ret til den garanterede mindsteløn, som fastsætter, at det er en forudsætning for at nyde godt af denne ret, at man har opholdt sig i mindst fem år i Luxembourg. Disse bestemmelser er efter Kommissionens opfattelse uforenelige med den ret til ligebehandling, der fastsættes i artikel 39 og 43 (tidligere artikel 48 og 52) i EF-traktaten og i artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdstagernes frie bevægelighed inden for Fællesskabet(1), som det ærede medlem henviser til.

(1) EFT L 257 af 19.10.1968, s. 2-12.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2866/99

af Guido Podestà (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om:Ældre i England

Samtidig med at der skal vises fuldt respekt for nærhedsprincippet på sundhedsområdet, er det EU-institutionernes opgave at tilse, at medlemsstaterne sørger for et højt kvalitativt niveau i de tjenester, der tilbydes borgerne.

I denne sammenhæng henledes Kommissionens opmærksomhed på beskyldninger, der er bragt i de største aviser i alle medlemsstater og fremsat af en kendt læge i London, der hævder, at der på visse engelske hospitaler begås ufrivillig aktiv dødshjælp.

Af de hårde beskyldninger fremgår det, at der er tale om en højst alvorlig situation, idet man lader de ældre dø uden at give dem den mindste pleje og sågar uden at give dem mad for at få frigivet sengepladser.

- Mener Kommissionen ikke, at disse forhold udgør en brutal krænkelse af menneskerettighederne, og at sagen derfor falder ind under Kommissionens kompetence?

- Hvilke foranstaltninger finder Kommissionen det formålstjenligt at træffe i denne konkrete sag?

- Finder Kommissionen det ikke påkrævet at indlede et dybtgående undersøgelse i alle medlemsstater, der omsider kan kaste lys over den reelle situation, som ældre, der ikke længere er selvhjulpne, lever under i EU-landene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(22. februar 2000)

De enkelte medlemsstater har selv kompetence til at organisere deres sundhedsordninger, som de ønsker, og afgøre, hvad betingelserne skal være for at nyde godt af ydelser under disse ordninger. Kommissionen er ikke orienteret om detaljerne i den nævnte pressesag, men der synes ikke at være en krænkelse af forpligtelser i henhold til fællesskabslovgivningen i forbindelse med sagen. Det vil derfor være mere hensigtsmæssigt at henvende sig direkte til Det Forenede Kongeriges myndigheder med alle yderligere spørgsmål vedrørende denne sag.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2342/99 af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen. VM-finalen i fodbold 1998.



EF-Tidende nr. 225 E af 08/08/2000 s. 0109 - 0109



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2342/99 af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen (13. december 1999) Om: VM-finalen i fodbold 1998 Hvilke tjenestemænd fra Kommissionen modtog billetter til VM-finalen, og deltog disse tjenestemænd i Kommissionens efterfølgende bodspålæggelse af fodboldmyndighederne? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti (5. januar 2000) Der er ikke nogen af de personer, der har været involveret i undersøgelsen af sagen, lige fra det ansvarlige kommissionsmedlem til ordførerne i Generaldirektoratet for Konkurrence, som har modtaget billetter fra Comité Français d'Organisation de la Coupe du Monde de Football 1998 (CFO) eller de nationale fodboldforbund.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2392/99

af Jean-Claude Martinez (TDI) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om:Ødelæggende oversvømmelser i Sydfrankrig

Syndflodsagtige regnskyl, oversvømmede floder, jordskred og ødelagte bygningsværker har i november 1999 hærget de fire sydfranske departementer Aude, Hérault, Tarn og Pyrénées Orientales og medført næsten 30 døde og ødelagt veje, jernbaner og alle offentlige elektricitets-, vand- og telefonforbindelser. Er

Kommissionen rede til med øjeblikkeligt varsel at indlede budgetproceduren med henblik på at frigive nødhjælpsbevillingerne til ofrene for naturkatastrofen? Har Kommissionen til hensigt at iværksætte denne bistand inden for rammerne af 1999-budgettet for at frigive de første udbetalinger allerede inden årets udgang som for Tyrkiet, hvor 180 mio. EUR eller mere end 1 mia. FRF blev frigivet i 1999 efter jordskælvet den 17. august?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(11. januar 2000)

Kommissionen gav øjeblikkelig udtryk for sin store bekymring med hensyn til oversvømmelserne i Sydfrankrig i november 1999.

Det ærede medlem mindes dog om, at der i flere år ikke har eksisteret en særskilt post på EU-budgettet for nødhjælpsbevillinger i forbindelse med naturkatastrofer i medlemsstaterne.

Kommissionen har dog meddelt de franske myndigheder, at den i den kommende programmeringsperiode for regional- og samhørighedspolitikken (2000-2006) vil kunne yde hjælp til reparation af støtteberettiget infrastruktur og udstyr i de ødelagte områder, for så vidt som disse områder er støtteberettiget under strukturfondene (nyt mål 2 eller overgangsordningen for mål 2 eller 5b). Herudover vil der også kunne ydes støtte til landbrugsstrukturerne under Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2507/99

af Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) til Kommissionen

(22. december 1999)

Om: Fiskeri

Den 7. november 1999 hindrede franske fartøjer over 50 spanske fiskerfartøjer i at sejle ud fra havnen i Lorient og forhindrede derved fiskerne i at fange ansjoser i en fangstzone, hvor de i modsætning til franskmændene var i deres fulde ret til at fiske.

Det drejer sig desværre ikke om et isoleret tilfælde, da de franske fiskeres holdning er almindeligt kendt.

Vil Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at træffe for at beskytte de spanske fiskere?

Hvordan agter Kommissionen at sanktionere denne adfærd?

Hvilke erstatninger vil der blive ydet de fiskere, der har lidt skade?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(20. januar 2000)

Kommissionen er bekendt med, at franske fiskere lukkede havnen i Lorient, og den har noteret sig, at et møde mellem alle berørte parter førte til, at konflikten hurtigt blev løst.

Alle fartøjer, der driver fiskeri i EF's fiskerifarvande, gør dette i overensstemmelse med EF's lovgivning, og hvis de fisker i det samme område, skal de løse eventuelle konflikter som følge af deres aktiviteter efter fælles aftale mellem alle berørte medlemsstater.

Ansvaret for fiskeres sikkerhed i havnen i Lorient påhviler havnens myndigheder. De er også ansvarlige for, at eventuelle overtrædelser anmeldes og siden retsforfølges. Efter de i Frankrig gældende regler skal der ansøges om erstatning for tab og skader som følge af havnens lukning.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2551/99

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(4. januar 2000)

Om: En ombudsmand for finansielle tjenesteydelser

Kommissionen bedes oplyse, om den finder forbrugerbeskyttelsesprocedurerne fyldestgørende i det tilfælde, hvor en internetbank er beliggende i én medlemsstat, men modtager indskud eller optager lån i andre medlemsstater.

Vil den i benægtende fald overveje at fremsætte forslag til retsmidler for forbrugere/ lånere/ sparere f.eks. i form af ombudsmandsordningen i Det Forenede Kongerige eller andre soft law-ordninger da der ikke kan indledes civilt søgsmål i det land, hvor den pågældende bank er beliggende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(24. februar 2000)

Forbrugerne har udenretslig klageadgang i tvister mellem banker og kunder i næsten alle medlemsstater. Disse ordninger dækker normalt også bankers tjenesteydelser via Internet. Hvad angår grænseoverskridende transaktioner, er den nuværende situation utilfredsstillende, da de nuværende klageorganer ikke samarbejder særlig meget på tværs af landegrænserne.

Som anført i handlingsplanen om etablering af en ramme for de finansielle markeder(1) opfordrer Kommissionen til samarbejde mellem disse organer for at løse grænseoverskridende tvister ved at udvikle et klagenetværk på EU-plan. Grundlaget for dette netværks drift vil være Kommissionens henstilling 98/257 af 30.3.1998 om de principper, der finder anvendelse på organer med ansvar for udenretslig bilæggelse af tvister på forbrugerområdet(2).

Det første møde om grænseoverskridende klageadgang med repræsentanter for nationale klageorganer i bank- og forsikringssektoren blev afholdt i oktober 1999 og det andet i februar 2000. Der er bred tilslutning fra de nationale klageorganer til at samarbejde effektivt på tværs af grænser. Udviklingen vil blive beskrevet med jævne mellemrum i statusrapporter om handlingsplanen.

(1) KOM(1999) 232 endelig udg.

(2) KOM(98) 198 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2753/99

af Ole Krarup (EDD) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Kriminelles brug af store euro-sedler

Undersøgelser fra USA har vist, at den samlede mængde trykte 100-dollars-sedler kun delvist benyttes i den officielle indenlandske amerikanske økonomi og at det derfor må konkluderes, at disse sedler indgår på anden vis i andre økonomier, herunder den sorte økonomi og som økonomisk transaktionsmiddel i forbindelse med narkotikatransport.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke overvejelser den har gjort sig omkring de store euro-sedler (der kan have over 5 gange værdien på den største dollar-seddel), med hensyn til den internationale rolle som euroen kan indtage i kriminelle kredse, navnlig som transportmiddel for euroer til betaling for narkotika.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(25. februar 2000)

Nogle af de deltagende medlemslande Belgien, Tyskland, Italien, Luxembourg, Nederlandene og Østrig har i øjeblikket store pengesedler, der lyder på mellem 200 og 600 EUR. I Tyskland er der for eksempel en pengeseddel på 1 000 DEM i omløb. En del af europæerne er derfor vant til at benytte store pengesedler til transaktioner eller som værdireserve. De store eurosedler afløser derfor store pengesedler i de nationale valutaer.

Når eurosedlerne er indført vil de sandsynligvis komme i omløb i betydelige mængder uden for eurozonen, da euroen er en af de førende valutaer i verden. Det er naturligvis vanskeligt at vurdere, i hvilket omfang euroen vil blive anvendt i ulovlige transaktioner.

Det er endnu vanskeligere at forudsige, om 200- og 500-eurosedler vil have nogen indflydelse på en sådan anvendelse. Som nævnt spiller dollaren tilsyneladende en vigtig rolle i den sorte økonomi og inden for narkotikahandelen, til trods for at den ikke findes i store sedler.

Kommissionen vil inden for rammerne af sine beføjelser forsøge at undersøge, hvorvidt eurosedlerne bliver anvendt i ulovlige transaktioner efter 2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2788/99

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(7. januar 2000)

Om: Diskriminering mod fjerntliggende randområder i forbindelse med EU's evaluering af forskningsopgaven Klimavariationer og pludselige klimaændringer i forsknings- og udviklingsprogrammet

Kan Kommissionen give tilsagn om, at den i forbindelse med evalueringen af forskningsopgave 2.1.4. Klimavariationer og pludselige klimaændringer i forsknings- og udviklingsprogrammet vil forsøge at sikre, at der ikke under henvisning til omkostningerne diskrimineres mod fjerntliggende randområder i EU, som ligger uden for direkte menneskelig indflydelse og derfor er af afgørende betydning for forståelsen af naturlige klimavariationer, og hvor forskningen kan være bekostelig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(11. februar 2000)

Som det er tilfældet med alle emner under nøgleaktionen for global ændring, klima og biodiversitet (herunder forskningsopgaverne klimaets foranderlighed og pludselig klimaændring) i særprogrammet for energi, miljø og bæredygtig udvikling(1), er det vigtigste kriterium for vurdering af forskningsforslag den videnskabelige kvalitet og relevans for arbejdsprogrammet. Kommissionens evalueringsmanual for forslag under det femte rammeprogram siger tydeligt, at projekterne udvælges på basis af kvalitet, medens der sikres ens behandling og upartiskhed.

Selvfølgelig vil sund forskning af høj kvalitet i klimaets foranderlighed fortsat blive støttet, forudsat der gives grønt lys i henstillingen fra dem, der foretager evalueringen, og de afsatte budgetmidler tillader det. Adskillige igangværende projekter under det fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (FTU) er forskning, der foregår i fjerne og perifere regioner af Fællesskabet og udenfor, f.eks. Arktis og Antarktis.

(1) EFT L 64 af 12.3.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2774/99

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Fremskridt i opførelsen af metroen i Athen

Kan Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

1. Hvor stort var det oprindelige budget for opførelsen af metroen i Athen, og hvor meget forventes projektet i sidste ende at komme til at koste?

2. Vil de 619 alvorlige forsømmelser på linjerne Sintagma-Sepolia og Sintagma-Ethniki Amina, som er blevet omtalt i en rapport, der er udarbejdet af koncessionshaveren Attiko Metro og offentliggjort i dagbladet Eleftherotipia den 5. december 1999, blive udbedret, og vil de ikke forhindre, at metroen som planlagt tages i brug i begyndelsen af januar?

3. Mener Kommissionen ikke, at hvis man havde fulgt den model, der blev anvendt i forbindelse med opførelsen af lufthavnen i Spata, dvs. en enkelt entreprenør i stedet for et konsortium, hvilket er tilfældet i forbindelse med opførelsen af metroen, selvfinansiering og overdragelse af driften til projektets bygherre, ville man have kunnet fremvise bedre resultater både hvad angår overholdelse af overdragelsesfristen og projektets konstruktionsmæssige kvalitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(28. februar 2000)

1. På grundlag af den i 1991 undertegnede kontrakt beløb det oprindelige budget for Athens metroprojekt sig til 261 500 mio. drakmer ( november 1991-priser). Som følge af inflationen er det blevet justeret til 420 000 mio. drakmer ( december 1999-priser), i overensstemmelse med de bestemmelser, der er fastsat i ovennævnte kontrakt.

I dag er det samlede budget for dette projekt steget til 530 000 mio. drakmer ( december 1999-priser) af to årsager. I 1994 godkendte det græske parlament en forøgelse på 14,64 % af kontraktbeløbet for at kunne foretage visse forbedringer af projektet, især hvad angår stationerne. En forøgelse af budgettet på 10 % ( marts 1998-priser) blev accepteret, i overensstemmelse med kontraktvilkårene, for at tage højde for de vanskelige og uforudsete geologiske forhold samt de skærpede sikkerhedskrav med hensyn til byens bygninger.

2. De 619 tekniske problemer, der konstateredes i november 1999, er blevet løst, og metroen blev taget i brug den 28. januar 2000.

3. I betragtning af at Athens metroprojekt og lufthavnen i Spata er væsensforskellige, er Kommissionen ikke i stand til at foretage den vurdering, som det ærede medlem efterlyser. Men hvad angår visse senere udvidelser af Athens metro, som skal samfinansieres via fællesskabsmidler, undersøger de græske myndigheder ifølge de oplysninger, Kommissionen råder over, muligheden for at gå i gang med disse arbejder på anden måde, f.eks. på basis af koncessionskontrakter.