SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3083/98

af Pedro Marset Campos (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. oktober 1998)

Om: Standardkvalifikationer for biograffilm- og videooperatoerer og -teknikere, der arbejder i biografer og teatre i EU

I betragtning af at biograffilm- og videooperatoerers og -teknikeres faglige kvalifikationer er meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, oenskes det oplyst:

1. om Kommissionen er bekendt med biograffilm- og videooperatoerers og -teknikeres faglige niveau i medlemsstaterne?

2. vil Kommissionen oplyse, om biograffilmoperatoerer i alle medlemsstater bortset fra Spanien, der har gennemfoert den relevante uddannelse, opnaar de samme standardiserede faglige kvalifikationer, saaledes at de kan udoeve deres erhverv i enhver anden medlemsstat?

3. er Kommissionen bekendt med, at biograffilmoperatoerer i Spanien i modsaetning til biograffilmoperatoerer i de oevrige medlemsstater ikke opnaar saadanne standardiserede faglige kvalifikationer? Vil Kommissionen oplyse, hvorfor det er saadan?

4. mener Kommissionen som traktaternes vogter ikke, at denne situation er diskriminerende for spanske biograffilmoperatoerer, samt at det er i strid med aanden i Unionstraktaten?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(14. december 1998)

Den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser eller kvalifikationer for biograffilm- og videooperatoerer og -teknikere hoerer ind under den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser, som er fastsat paa EU-plan. Denne ordning er baseret paa to direktiver. Ved Raadets direktiv 89/48/EOEF af 21. december 1988 er der indfoert en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregaaende uddannelser af mindst 3 aars varighed(1). Senere er dette direktiv blevet suppleret af Raadets direktiv 92/51/EOEF af 18. juni 1992(2) om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser. Afhaengig af niveauet hoerer uddannelser til biograffilm- og videooperatoerer og -teknikere saaledes ind under et af disse to direktiver.

I medfoer af den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser skal en person, som er fuldt ud kvalificeret til at udoeve en erhvervsvirksomhed i en medlemsstat, i princippet kunne udoeve samme erhvervsvirksomhed i en anden medlemsstat. Den gensidige anerkendelse af eksamensbeviset er saaledes hovedreglen. Der er dog visse undtagelser. Disse finder bl.a. anvendelse, naar den uddannelse, som ansoegeren om anerkendelse har faaet i oprindelseslandet, vedroerer emner, som er vaesensforskellige fra dem, som er omfattet af det eksamensbevis, som kraeves i vaertslandet. I saa tilfaelde har vaertslandet mulighed for at kraeve af ansoegeren, at han gennemgaar en proevetid, eller at han underkaster sig en egnethedsproeve ("kompensationsordninger").

Disse to direktiver finder anvendelse paa lovregulerede erhverv, dvs. erhverv, hvis udoevelse juridisk set er forbeholdt personer, der er i besiddelse af et bestemt eksamensbevis. Hvis en kvalifikation for biograffilm- og videooperatoerer og -teknikere, som er udstedt af en myndighed i en medlemsstat, er obligatorisk for at kunne udoeve dette erhverv i den paagaeldende medlemsstat, drejer det sig i denne medlemsstat om et lovreguleret erhverv i direktivets betydning. Hvis der findes et kvalifikationskrav i en anden medlemsstat for at kunne udoeve dette erhverv, vil der ligeledes vaere tale om et lovreguleret erhverv, og det af oprindelseslandet udstedte eksamensbevis skal tages i betragtning. Det skal som foelge heraf undersoeges af en myndighed i henhold til de i direktivet fastsatte regler. Ansoegeren skal have svar inden for fire maaneder, og en negativ beslutning skal begrundes og kan indbringes for en domstol. Et afslag paa anerkendelse vil i henhold til de i direktivet fastlagte principper kun kunne retfaerdiggoeres i tilfaelde af vaesentlige forskelle.

Der findes ikke nogen oversigt eller liste over eksamensbeviser, som a priori skal anerkendes af de andre medlemsstater. I medfoer af faellesskabsretten skal hver ansoegning behandles individuelt. Man kan saaledes ikke tale om beviser eller certifikater, som er anerkendt "paa EU-plan". Det skal ligeledes praeciseres, at Kommissionen ikke har til hensigt at harmonisere de krav, der findes paa dette omraade. Hver enkelt medlemsstat er autonom, hvad angaar bestemmelser vedroerende erhverv inden for deres eget omraade. Kommissionens indgriben bestaar i, med udgangspunkt i direktiv 89/48/EOEF og 92/51/EOEF og i almindelig retspraksis, at sikre den gensidige anerkendelse af erhvervsfaglige kvalifikationer paa trods af de forskelle, der kan findes mellem de nationale kvalifikationsordninger.

Hvis et erhverv ikke er lovreguleret, er udoevelsen heraf fri og er ikke forbeholdt personer, der er i besiddelse af et eksamensbevis. I saa tilfaelde skal den vandrende arbejdstager ikke ansoege om anerkendelse af sit eksamensbevis hos en myndighed i en medlemsstat.

Kommissionen raader ikke over saerlige oplysninger om erhvervet som biograffilm- og -videooperatoer og -tekniker eller om de regler, der er gaeldende herfor i hver enkelt medlemsstat. Saadanne oplysninger kan faas i de enkelte lande hos de paagaeldende ministerier. Det skal dog erindres, at uanset hvordan disse regler er, skal de ovenfor anfoerte principper overholdes. Endvidere skal det erindres, at en biograffilm- og videooperatoer og -tekniker, som er fuldt ud kvalificeret i en medlemsstat, har ret til ved hjaelp af procedurerne for gensidig anerkendelse, som er fastlagt i direktiverne, at opnaa anerkendelse af sit eksamensbevis for at kunne udoeve sit erhverv i en anden medlemsstat, hvis han maatte oenske det, medmindre der foreligger undtagelsesbestemmelser. Inden for disse rammer er det - som det aerede parlamentsmedlem udtrykker det - Kommissionens rolle at soerge for, at enhver form for diskrimination forbydes.

(1) EFT L 19 af 24.1.1989.

(2) EFT L 209 af 24.7.1992.