SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1452/01

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. maj 2001)

Om: Virksomheder der udlejer arbejdskraft

Det landsdækkende græske fagforbund klager over, at der i Grækenland i den senere tid er opstået flere og flere bureauer, der udlejer arbejdskraft til virksomhederne. Disse bureauer optræder som mellemled mellem virksomheder og arbejdstagere. Dette betyder, at virksomheden ansætter arbejdstageren på slutarbejdstagerens regning, mens arbejdstageren på sin arbejdsplads arbejder for slutarbejdstageren. Bureauerne udlåner eller udlejer med andre ord arbejdstagerne til virksomheder uden dog at betale arbejdstagernes forsikringsbidrag og retmæssige løn, og uden at disse arbejdstagere har de samme faglige rettigheder som de øvrige medarbejdere i virksomheden.

På baggrund af, at de ovennævnte arbejdsgiver/arbejdstagerforhold har resulteret i et konstant pres på samtlige beskæftigedes lønninger og også har betydet en forringelse af de faglige rettigheder, bedes Kommissionen besvare følgende: Mener Kommissionen, at der er behov for en fællesskabsordning, der kan beskytte arbejdstagerne mod en sådan praksis? Ved Kommissionen, om dette fænomen også kan iagttages i andre medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(18. juli 2001)

Da vikarbureauarbejde begyndte at vinde udbredelse i Europa, forelagde Kommissionen i 1982 et forslag til direktiv, der skulle tage højde for den type beskæftigelse. Forslaget, der blev ændret i 1984(1), er aldrig blevet vedtaget. I 1991 blev direktivet(2) om sundheden og sikkerheden for arbejdstagere, der har et tidsbegrænset arbejdsforhold eller et vikararbejdsforhold, vedtaget, hvorimod to andre mere generelle forslag om atypisk arbejde (dækker deltidsarbejde og tidsbegrænsede kontrakter) ikke har kunnet vedtages. Som følge heraf blev der i 1995 iværksat høringer af arbejdsmarkedets parter på EU-plan vedrørende spørgsmål som fleksibel arbejdstid og arbejdstagernes sikkerhed. Sidstnævnte gik med til at forhandle om disse spørgsmål, der blev underinddelt i en række forskellige emneområder, og det førte til en rammeaftale, som blev indført i forbindelse med vedtagelsen af et direktiv om deltidsarbejde i 1997(3) og et direktiv om tidsbegrænset ansættelse i 1999(4). Arbejdsmarkedets parter besluttede i maj 2000 at indlede forhandlinger om vikarbureauarbejde. Desværre måtte de den 21. maj 2001 erkende, at de ikke var i stand til at nå

til enighed. Kommissionen kunne i henhold til artikel 138 (tidl. artikel 118a) i EF-traktaten benytte sig af sin initiativret og en af de kommende måneder forelægge Parlamentet og Rådet et forslag til direktiv om vikaransattes arbejdsvilkår.

(1) Ændret forslag til Rådets direktiv om vikarbureauarbejde og tidsbegrænset ansættelse, EFT C 133 af 21.5.1984.

(2) Rådets direktiv 91/383/EØF af 25. juni 1991 om supplering af foranstaltningerne til forbedring af sikkerheden og sundheden på arbejdsstedet for arbejdstagere, der har et tidsbegrænset ansættelsesforhold eller et vikararbejdsforhold, EFT L 206 af 29.7.1991.

(3) Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, EFT C 14 af 20.1.1998.

(4) Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og EFT L 175 af 10.7.1999.