SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3726/98

af Werner Langen (PPE) til Kommissionen

(25. november 1998)

Om: Princippet om EU's direktiv om konsumption/varemaerker

Kommissionen har i sit svar paa forespoergsel P-0737/98(1) udtalt foelgende:

1. "Som de internationale oekonomiske forbindelser forholder sig nu, kan princippet om EF-konsumption indebaere visse fordele for forbrugerne alt efter, hvilken vare der er tale om. Det kan bl.a. sikre en uforanderlig beskaffenhed af varer, der afsaettes i det indre marked, samt vedvarende eftersalgsservice".

2. "...at ingen af EF's eller medlemsstaternes stoerre oekonomiske partnere for tiden anvender princippet om international konsumption af rettigheder i forbindelse med industriel ejendomsret."

3. Under henvisning til retssagen Silhoutte og generaladvokatens forslag til afgoerelse, at "den paagaeldende bestemmelse vil medfoere en fuldstaendig harmonisering".

Jeg spoerger derfor Kommission:

1. Kan den redegoere for, hvorvidt en uforanderlig beskaffenhed af varerne er betinget af indfoerelsen af en for hele Europa gaeldende konsumption af markedsrettighederne?

2. Er det ikke korrekt, at det i forbindelse med import af varemaerker fra ikke-europaeiske handelsomraader oftest drejer sig om identiske produkter?

3. Er det ikke saadan, at europaeiske salgssteder i forvejen ofte bliver forsynet gennem maerkeindehaverens produktionsfaciliteter uden for Europa?

4. Fastholder Kommissionen sin paastand om, at vedvarende eftersalgsservice udelukkende kan opretholdes i sammenhaeng med opretholdelsen af en for hele Europa gaeldende konsumption, selv i betragtning af det forhold, at der ifoelge meddelelser i pressen findes virksomheder, der opfordrer deres forhandlere til at fordyre reservedele og service for indehavere af graazoneprodukter?

5. Betragter Kommissionen Japan, USA, Schweiz og Sydkorea for vaerende ikke-vigtige handelspartnere for Faellesskabet og dets medlemsstater i betragtning af det forhold, at disse lande - som kendelser fra de hoejeste retsinstanser bevidner - anerkender princippet om international konsumption og bekender sig til dem i Sydkoreas tilfaelde dog med undtagelser?

6. Ville der ikke ogsaa have fundet en harmonisering sted, saafremt international konsumption i al almindelighed var blevet indfoert, og dette uden at forbrugeren var blevet udsat for prisforhoejende ulemper?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(14. januar 1999)

1. og 2. Den internationale konsumption af rettigheder til et varemaerke ville faktisk kunne udgoere visse risici med hensyn til kvaliteten af de produkter, der saelges i Faellesskabet. Uden at kunne goere denne paastand alment gaeldende synes det, at visse former for varer, der markedsfoeres med det samme maerke overalt i verden, kan have forskellige karakteristiske traek, hvilket skyldes behovene paa de lokale markeder, hvor de markedsfoeres (f.eks. vejrforholdene). I dette tilfaelde kunne den internationale konsumption bevirke, at forbrugere med bopael i Faellesskabet befandt sig i en situation, hvor parallelimporterede varer ikke havde de samme karakteristiske traek, som dem han var vant til. Desuden er der risiko for, at den internationale konsumption medfoerer, at der i stroemmen af ukontrollerede importvarer befinder sig en vis maengde forfalskede varer, hvilket helt klart ville vaere til skade for forbrugeren.

3. Det er korrekt, at forhandlere i Faellesskabet kan forsynes med produkter fremstillet uden for Faellesskabet gennem varemaerkeindehavere. Det drejer sig om en beslutning, som er op til hver enkelt virksomhed, og som falder ind under dennes forretningsstrategi. I oejeblikket raader Kommissionen ikke over udfoerlige tal om dette emne. Kommissionen har bestilt en undersoegelse, som drejer sig om de oekonomiske konsekvenser af den aktuelle situation i Faellesskabet vedroerende konsumption, og den vil kunne give yderligere oplysninger herom.

4. Kommissionenen er ikke informeret om situationer, hvor salgssteder og detailhandlere skulle vaere tvunget af maerkeindehavere til at fordyre eftersalgsservice, naar det paagaeldende produkt er markedsfoert gennem parallelimport.

5. De foerste oplysninger, der fremgaar af den af Kommissionen bestilte undersoegelse af de oekonomiske konsekvenser i Faellesskabet i oejeblikket og dets vigtigste handelspartnere paa omraadet konsumption, viser, at situationen er temmelig kompliceret. Isaer i USA og i Japan, som er Faellesskabets vigtigste handelspartnere, anvendes den internationale konsumption ikke automatisk og generelt. Saaledes er det i USA muligt for maerkeindehavere at begraense parallelimporter, naar der ikke er nogen oekonomisk eller juridisk forbindelse mellem den virksomhed, der er maerkeindehaver, og producenten i udlandet, og naar det parallelimporterede produkt faktisk og kvalitativt adskiller sig fra det produkt, der er solgt paa det nationale omraade. I Japan loeses dette problem som led i distributionsaftalen mellem maerkeindehaveren og hans detailhandlere, da der er aftalefrihed mellem partnerne.

6. Raadets direktiv 89/104/EOEF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker(2) er med hensyn til spoergsmaalet om konsumption en omfattende harmoniseringsforanstaltning, hvilket er bekraeftet af Domstolen i Silhouette-sagen. Det tilkommer ikke Kommissionen at udtale sig om hentydningen til, at den samme grad af harmonisering ville vaere opnaaet, hvis direktivet havde vaeret udformet anderledes.

(1) EFT C 402 af 22.12.1998, s. 25.

(2) EFT L 40 af 11.2.1989.