SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2752/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(9. oktober 2001)

Om: Udgifter til test af udstødningsgasser på importerede biler

Omkring 500 private importører af biler har via en virksomhed anlagt sag mod den svenske stat med krav om en millionerstatning (september 2000). Importørerne er blevet tvunget til at betale op til 12 600 kroner for tests af udstødningsgasser til trods for, at prisen ifølge EU's bestemmelser ikke må overstige 900 kroner.

Hvad mener Kommissionen om de svenske bestemmelser om tests af udstødningsgasserne på importerede biler. Har de private importører ret i, at de betaler en ublu pris?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(26. november 2001)

I henhold til Rådets direktiv 96/96/EF af 20. december 1996 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil(1) og med personbiler kræves det, at alle medlemsstater i det mindste skal syne deres motorkøretøjer, når bilen er fire år gammel, og derefter hvert andet år. Medlemsstaterne kan indføre strengere normer for deres egne registrerede køretøjer, og ca. halvdelen af medlemsstaterne forlanger, at bilen testes enten hyppigere eller på et tidligere tidspunkt end direktivets mindstekrav. Synet omfatter bl.a. testning af udstødningsgasser samt sikkerhedsmæssige undersøgelser af bremseevne og lysudstyr mv.

I kraft af de minimumsnormer, der fastsættes i direktivet, sikrer det dermed fri bevægelighed. En bil, hvortil der er udstedt en gyldig synsrapport i én medlemsstat, kan køre overalt i Fællesskabet og også uden for dette. Men fordi der er tale om mindstenormer, og fordi medlemsstaterne kan forlange strengere normer overholdt for deres egne registrerede biler, kan de kræve, hvad de da også gør, at bilerne først skal igennem deres eget syn som forudsætning for at blive registreret. Derfor skal en bil med en gyldig synsrapport fra f.eks. Tysklands eller Frankrigs bilinspektion gennem et yderligere syn for at kunne blive registreret i Sverige, og derfor er Sverige i sin fulde ret til at forlange, at bilerne gennemgår dette lands syn (på de i direktiv 96/96/EF angivne betingelser), inden bilen kan registreres i Sverige.

Sverige har dog ikke ret til at kræve andre normer overholdt end dem, som landet kræver af sine egne biler. Hvis det første svenske syn foretages, når bilerne er tre år gamle (i modsætning til, når de er fire år gamle, hvilket er det seneste starttidspunkt for syn i henhold til direktiv 96/96/EF), så har Sverige ret til at teste biler, der er mindst tre år gamle som forudsætning for, at de kan registreres. Men landet bør ikke, og har heller ikke ret til, at syne biler (der er typegodkendt i henhold til EF-retten) fra en anden medlemsstat tidligere, end det syner sine egne registrerede biler. Hvis landet gjorde det, ville det være konkurrenceforvridende.

Domstolen har i sin retspraksis i mangel af en fuldstændig harmonisering fastlagt de betingelser, hvorunder en institution i en medlemsstat, der forestår modtagelsen af biler fra en anden medlemsstat, hvor de allerede er blevet modtaget eller godkendt, kan betragtes som værende i overensstemmelse med artikel 28 til 30 (tidl. artikel 30 til 36) i EF-traktaten. Blandt disse betingelser nævner Domstolen det forhold, at kontrolforanstaltningerne ikke må indebære urimelige omkostninger(2). De oplysninger, der er indeholdt i det ærede medlems forespørgsel, giver ikke Kommissionen mulighed for at vurdere de særlige omstændigheder, hvorunder visse af de ca. 500 private importører har måttet betale op til 12 600 kroner.

Såfremt det var bevist, at det opkrævede beløb for en test af udstødningsgasser udgør en forskelsbehandling til skade for importerede biler i forhold til lignende eller konkurrerende nationale biler, ville artikel 90 (tidl. artikel 95) i EF-traktaten, der forbyder afgiftsmæssig forskelsbehandling, finde anvendelse. De oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, gør det ikke muligt at påvise en sådan forskelsbehandling.

(1) EFT L 46 af 17.2.1997.

(2) Jf. bl.a. sag 406/85 (Gofette og Gilliard), Sml. 1987, s. 2525.