SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2270/00

af Dominique Souchet (UEN) til Kommissionen

(7. juli 2000)

Om: Sanktioner mod Crédit Mutuel

Udsigten til en fællesskabsafgørelse, der vil ramme Crédit Mutuel og pålægge det en enorm bøde på grund af en såkaldt statsstøtte, som Livret Bleu skulle have nydt godt af, giver med rette grund til bekymring ikke blot hos de 5 mio. indehavere af bankbøger eller de 27 000 frivillige valgte administratorer, som velvilligt har stillet tid og kompetence til rådighed for medlemmerne, men også hos de, utallige blandt franske lokalvalgte, som går stærkt ind for lokal gensidig solidaritet som har udgjort og stadig udgør et afgørende element i den økonomiske udvikling i mange franske regioner.

Ifølge en revision, hvis vurderinger, navnlig de kvalitative, forekommer yderst tvivlsomme, ser det ud til, at Kommissionen derimod ønsker at gå i retning af en sanktion, som både er dybt uretfærdig og fuldstændig overflødig.

Uretfærdig, fordi Crédit Mutuel er et selskab, som udfører almennyttige opgaver navnlig inden for lokal udvikling og social boligbyggeri og aldrig har anvendt offentlige midler til forskel fra mange andre, til at løse bankkriser, som det under tiden har været ramt af.

Overflødig, fordi der bag AFB's klage, hvor der udelukkende henvises til konkurrencespørgsmål, (omend opsparing via Livre Bleu 1,4 % af den franske opsparing, 0,2 % af den europæiske opsparing under inden omstændigheder kan fordreje den) skjuler sig ønsket om at banalisere udbredelsen af et sådant redskab, hvilket Crédit Mutuel ikke modsætter sig på den ene betingelse, at man alvorligt vil drøfte procedurerne, og at Crédit Mutuel ikke udsættes for forskelsbehandling.

På denne baggrund synes en sanktion helt afgjort at give anledning til konflikt, omend den påtænkte ordning foreslår en rimelig og tilfredsstillede forhandlingsløsning, også for klagerne. Det er vanskeligt på denne baggrund at forstå, at Kommissionen fortsat går ind for repression og går til angreb mod Crédit Mutuel, med mindre Kommissionens reelle mål er at angribe ikke blot det beskedne overskud, som Livret Bleu giver, men selve princippet om opkrævning af folks opsparing, som vi ved franske oversøiske virksomheder er stærkt fjendtlige overfor, virksomheder, som nægter at tage hensyn til Crédit Mutuels rolle inden for økonomisk udvikling, navnlig inden for de små og mellemstore virksomheder og social solidaritet.

Kan Kommissionen forsikre os, at den ingen hensigter har om at pålægge Crédit Mutuel en uretfærdig bøde og opløse det franske system med opkrævning af opsparing blandt folk gennem en restriktiv fortolkning af Fællesskabets konkurrencebestemmelser og derved fremme eksterne totalt uvedkommende finansielle interesser, som skader vor dybt forankrede og levende kulturer med solidarisk gensidighed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(13. september 2000)

Sagen om Crédit Mutuel (CM) Livret Bleu er en vigtig opgave for Kommissionen, som af bankens franske og udenlandske konkurrenter er blevet opfordret til at udtale sig om, hvorvidt der er tale om statsstøtte i forbindelse med en helt speciel ordning. Det drejer sig om en ordning, der forener en skattefritagelse for et opsparingsprodukt med udførelsen af en almennyttig opgave. Selv om det er rigtigt, at banken kun fungerer som formidler, bør det dog undersøges i lyset af EF-traktatens artikel 86, stk. 2 (tidligere artikel 90), om tildelingen af eneret til distribution af et skattefritaget opsparingsprodukt ikke giver CM nogle fordele, der rækker ud over udgifterne til varetagelsen af den almennyttige økonomiske opgave, som staten har tildelt banken.

Kommissionen sætter ikke spørgsmålstegn ved hverken formålet med eller omfanget af almennyttige opgaver. Dog er den forpligtet til at undersøge, om den anvendte ordning ikke har givet anledning til en uberettiget kompensation til fordel for Crédit Mutuel. En sådan uberettiget kompensation ville være at sidestille med en med fællesskabsretten uforenelig statsstøtte.

For at nå frem til en korrekt vurdering af CM's udgifter til og indtægter fra ordningen er det nødvendigt i enkeltheder at undersøge forholdet mellem stat, bank og kunder. En sådan undersøgelse, der i sig selv er kompliceret som følge af problemets tresiddede karakter, er så meget desto mere vanskelig, som der ved den pågældende ordning bør tages hensyn til to særlige træk ved CM: et manglende separat driftsbogholderi for Livret Bleu og CM-bankens karakter af virksomhed, der markedsfører mange forskellige produkter.

Derfor er der foretaget en undersøgelse af CM's driftsbogholderi, og man er i gang med en ekspertundersøgelse af følgevirkningerne af Livret Bleu for bankens øvrige finansielle aktiviteter.

Kommissionen har hverken til hensigt, og råder heller ikke over midler til, at idømme banken en sanktion eller en bøde. Derimod har den til opgave at genetablere rimelige konkurrencevilkår, i pågældende tilfælde ved at forlange tilbagebetaling af den støtte, der rækker ud over den, der ville være berettiget i kraft af den almennyttige opgave, som banken har fået tildelt af den franske stat, og som ikke kan betegnes som værende forenelig med fællesskabsretten i henhold til nogen af de andre undtagelser fra forbuddet mod statsstøtte i artikel 87 (tidligere artikel 92) i traktaten. Det bør i den forbindelse anføres, at CM ikke ligger i direkte konkurrence med de andre pengeinstitutter i Fællesskabet, idet CM ud over Livret Bleu tilbyder de samme finansielle produkter.

Det tilkommer ikke Kommissionen at foreslå en løsning, der skal gælde fremover. Den bør nøjes med at undersøge, om de løsninger, der måtte blive foreslået af den pågældende medlemsstat, er forenelige med Fællesskabets konkurrencebestemmelser.