SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0873/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. april 2002)

Om: EU's fremtidige fiskeriaftaler

Ifølge en rapport fra FN's Udviklingsprogram, som offentliggjordes den 27. december 2001, forholder det sig sådan, at de udviklingslande, som giver udenlandske fiskerflåder adgang til deres farvande, taber mere end de vinder. Det konstateres desuden i rapporten, at rovfiskeri tvinger udviklingslandenes befolkning ud i endnu større fattigdom.

Namibia fremhæves i rapporten som et godt eksempel på, hvordan et land, som afslår at indgå fiskeriaftaler med EU, er i stand til med stor succes at opbygge et fiskerierhverv.

Et andet problem er, at størstedelen af de beløb, som EU betaler for sine fiskeriaftaler, går til den politiske elite i flertallet af de stater, som man indgår aftaler med, mens kun meget få midler ender hos de fiskere, som reelt er berøvet deres indkomst.

Har Kommissionen deltaget i udarbejdelsen af rapporten, og mener den, at synspunkterne i den er rigtige? Hvad vil Kommissionen gøre, for at de afrikanske stater, som EU på nuværende tidspunkt indgår fiskeriaftaler med, i stedet kan opbygge deres eget fiskerierhverv, som det har været tilfældet i Namibia?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(2. maj 2002)

Kommissionen er bekendt med den undersøgelse, der er udarbejdet af De Forenede Nationers Miljøprogram (UNEP), og som blev fremlagt i december 2001. Hovedformålet med undersøgelsen, der fokuserer på to case studies (Senegal og Argentina), er at undersøge og skabe korrelation mellem handelsliberalisering, økonomiske reformer, miljø og marine ressourcer.

Selv om der er mulighed for at skabe forbedringer, bør det dog understreges, at EU med sine fiskeriaftaler tilstræber at støtte et ansvarligt og bæredygtigt fiskeri i de lande, med hvilke der indgås aftaler. Som led i aftalerne betaler EU et finansielt bidrag for at få adgang til overskudsbestande. Midlerne betales til statskassen og fordeles mellem et bidrag til statsbudgettet og bidrag til målrettede aktioner med henblik på at udvikle fiskeriet i partnerlandet. EU tilstræber en stor andel af målrettede aktioner. Sådanne aktioner kan nogle gange udgøre op til 60-70 % af EU's finansielle bidrag. Hovedaktionerne er maritim kontrol og overvågning, videnskabelige og tekniske programmer, institutionel støtte, uddannelse af fiskeriledere, støtte til fiskeri i lille målestok og deltagelse i internationale møder om fiskeri. For at sikre, at midlerne til målrettede aktioner investeres som planlagt, anmoder Kommissionen partnerlandet om hvert år at fremsende en rapport om gennemførelsen og resultaterne af aktionerne.

I forbindelse med revisionen af den fælles fiskeripolitik (se grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid)(1) understreger Kommissionen behovet for at forbedre forvaltningen for fiskeri-relaterede spørgsmål gennem en effektiv gennemførelse af gældende internationale retsforskrifter, styrkelse og fremme af regionale samarbejdsordninger og udvikling af partnerskaber med udviklingslande.

Hvad angår det ærede medlems spørgsmål om, hvilke metoder der skal vælges for at udvikle fiskerisektoren, bør det understreges, at det er kyststaten, som er ansvarlig for dette spørgsmål.

(1) KOM(2001) 135 endelig udg.