SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2259/01

af Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) til Kommissionen

(31. juli 2001)

Om: Energisektorens alsidighed og forsyningssikkerhed

I Kommissionens grønbog om en strategi for energiforsyningssikkerhed(1) anses harmoniseringen af energibeskatningen i Fællesskabet for at være et nødvendigt middel af hensyn til konkurrencen, for at forvridninger i energisektoren kan undgås. Energiforbruget i medlemslandene er allerede nu som følge af industristrukturen og det daglige energibehov forskelligt. Der er bl.a. i de skandinaviske lande som følge af den nordlige beliggenhed blevet udviklet en effektiv og miljøvenlig energiproduktion. Udgangspunktet har været en alsidig energisektor og dermed forsyningssikkerhed for energi. Resultatet af udviklingsarbejdet kan nu ses som en væsentlig forbedring af miljøet, øget effektiv energianvendelse og en vedvarende fornyelse af produktionsanlæggenes infrastruktur. En for høj beskatning vil have negative følger for industriens og energiproduktionens udvikling og dermed for miljøet.

At energibeskatningen er en styrende faktor, kan bl.a. ses af de beslutninger om energibeskatning, der er truffet i Finland i 1997. Man øgede dengang beskatningen af bl.a. indenlandsk biobrændsel. Disse nyeste oplysninger fremgår desværre ikke af den aktuelle grønbog. Som følge af de beslutninger om beskatning er forbruget af lokal brændsel faldet siden 1997 endog med en tredjedel i forhold til 2000. Samtidig er forbruget af importeret brændsel og importeret energi steget. Dette er vel ikke meningen med harmoniseringen af energibeskatningen. Jeg har forstået, at hensigten med grønbogen er derimod at øge EU's selvforsyning af energi. Det anses for et skræmmebillede, at den importerede energis andel øges til 70 % inden udgangen af 2030. Den importerede energis andel er allerede på nuværende tidspunkt i Finland på over 72 %, dvs. mere end det skræmmebillede, som EU har sat for sig selv. Energibeskatning er derfor et væsentligt spørgsmål, og medlemsstaterne bør gives et vist råderum i forbindelse med harmoniseringen af denne.

1. Hvordan varetages anskaffelsen af importeret energi i Fællesskabet på en afbalanceret måde og således, at de nordlige medlemslande og den industri, som har lange transportafstande ikke stilles i en ringere situation?

2. Hvordan skal den lokale energiproduktions udvikling og særlige status sikres?

3. Hvordan koordineres den nordlige dimension og Østersøområdets forsyningssikkerhed for energi som led i EU's samlede forsyningssikkerhed for energi?

(1) KOM(2000) 769.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(22. oktober 2001)

Analysen af energiimport i Kommissionens grønbog om energiforsyningssikkerhed vurderer situationen for Fællesskabet som helhed. Næsten halvdelen af medlemsstaterne har rent faktisk en importafhængighed på 70 % eller derover. Dette afbalanceres dog ved anvendelsen af indenlandske reserver, hovedsagelig fossilt brændsel, i nogle medlemsstater. Et af temaerne i Kommissionens grønbog er nedskæring af den risiko for stor energiimport indebærer, herunder fra fjernere kilder. Et af de mest lovende politiske instrumenter er bedre energieffektivitet, energibesparelse og udnyttelse af indenlandske, vedvarende ressourcer.

Fastsætning af priser, produktion, transport og distribuering af energi, både importeret energi og indenlandsk energi, er et kommercielt anliggende mellem privatejede og offentligt ejede virksomheder. Dette betyder, at prisen på importeret energi fastlægges ved at tage hensyn til de pågældende omkostninger og karakteristiske træk på det respektive energimarked og den respektive energisektor. Beskatningen af produktion, import og anvendelse af energi overlades stort set til medlemsstaternes myndigheder; undtagen når det drejer sig om mineralolieprodukter, hvor Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for miniralolier(1) og 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier(6) fastsætter et regelsæt, inklusive minimumsafgiftssatser. De faktiske bruttoafgiftssatser i de skandinaviske lande er betydeligt højere end disse minimumssatser.

Afgifter på energiprodukter varierer fra produkt til produkt og fra medlemsstat til medlemsstat, som Kommissionen påpeger i grønbogen. Denne situation er ikke altid i overensstemmelse med målene for det indre marked og er ofte i modstrid med miljøpolitikkens mål. Kommissionen fremsatte i 1997 med henblik på dette problem et forslag(2) om at omstrukturere fællesskabsrammen for afgifter på energiprodukter, som havde til formål at øge minimumssatserne for mineralolieprodukter og som skulle dække flere produkter, f.eks. elektricitet, naturgas eller kul, så der blev tale om mindre forvridning. Dette forslag sidder fast i Rådet.

Udviklingen af lokale energiressourcer er et vigtigt instrument med henblik på at sikre pålidelige energiforsyninger og kan påvirke den lokale økonomi positivt. Man må dog også tage miljøpåvirkningen i betragtning. Det er vigtigt, at lokal energiproduktion kan udvikles i en sikker miljømæssig og økonomisk ramme og samtidig være tilstrækkelig fleksibel til at kunne tilpasses lokale omstændigheder og behov. Medlemsstaterne har skabt specifikke ordninger, som er tilpasset nationale krav, med henblik på at udforske og producere indenlandske energikilder, navnlig vedvarende. Effektiv udnyttelse af vedvarende kilder spiller en vigtig rolle i øget lokal energiproduktion og forbedret energiforsyningssikkerhed i fjernereliggende områder. Kommissionens forslag(3) vedrørende en mere proaktiv fremgangsmåde, hvad angår vedvarende elektricitetsproduktion, som blev vedtaget juli 2001 skulle medvirke til hurtigere vedtagelse af vedvarende energiteknologier i hele Fællesskabet. Gas-(4) og elektricitetsdirektiverne(5) er beregnet på at liberalisere det europæiske gas- og elektricitetsmarked med henblik på at etablere et enkelt energimarked, så man undgår diskriminering af mindre, lokale leverandører.

De fleste af staterne i Østersøområdet er medlemmer af EU eller har til hensigt at tiltræde EU i en overskuelig fremtid. Kommissionen understregede i sin rapport om opnåede fremskridt inden for rammerne af handlingsplanen for den nordiske dimension, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Feira (19. og 20. juni 2000) betydningen af energi for den nordiske dimension. Forsyningssikkerhed vil blive understreget i stadig højere grad. Regelmæssige møder og nært samarbejde mellem Kommissionen og de relevante organisationer/institutioner, der repræsenterer landene i den nordiske dimension sikrer, at behovene for forsyningssikkerhed og andre relevante energispørgsmål behandles på passende vis og integreres i Unionens generelle politik vedrørende forsyningssikkerhed.

Hvad angår energiforsyningssikkerhed analyserer Kommissionens grønbog energiforsyningssituationen for de nuværende 15 medlemsstater samt for en udvidet Union med 30 medlemsstater, hvilket inkluderer de fleste stater i Østersøområdet. Dette markerer det første stadium i etableringen af en strategisk ramme for

bæredygtige og sikre energiforsyninger for hele den udvidede Union. Forsyningssikkerhed i fjernereliggende områder er et vigtigt aspekt i en sådan strategi. Grønbogen bekræfter den nordiske dimensions afgørende betydning, når det drejer sig om Unionens energiforsyninger og opfordrer alle involverede parter til at bidrage til debatten; resultatet af denne proces kommer utvivlsomt til at påvirke fremtidige aktiviteter i det nordiske energiområde.

(1) EFT L 316 af 31.10.1992.

(2) EFT C 139 af 6.5.1997.

(3) KOM(2001) 445 endelig udg.

(4) http://europa.eu.int/comm/energy/en/gas_single_market/index_en.html.

(5) http://europa.eu.int/comm/energy/en/elec_single_market/index_en.html.

(6) EFT L 316 af 31.10.1992.