SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3410/01

af Hans-Peter Martin (PSE) til Kommissionen

(21. december 2001)

Om: Reform af EU-tjenestemandssystemet

I en artikel i nr. 44 af 20.10.2001 af det tyske tidsskrift Der Spiegel kan man læse, at Kommissionens formand, Romano Prodi ikke har bidraget indholdsmæssigt til reformen af tjenestemandssystemet.

Er det korrekt? Hvordan stiller kommissionsformanden sig generelt til de mange påstande, der fremsættes i den nævnte artikel, navnlig vedrørende købekraftudligning for pensionerede EU-tjenestemænd?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(24. januar 2002)

Artiklen den 29. oktober i Der Spiegel, som det ærede medlem henviser til, er for at sige det mildt et eksempel på ensidig journalistik. Kommissionen er glad for i forbindelse med det ærede medlems spørgsmål at få lejlighed til helt at tilbagevise påstandene i artiklen.

Artiklen overser de virkelige fremskridt, som Kommissionen har gjort under formand Romano Prodis lederskab, og fokuserer i stedet på en række forældede aspekter af Institutionens personalepolitik, som Kommissionen giver en grundig overhaling. Formålet med ændringerne blev, som det ærede medlem vil vide, udstukket i Hvidbogen om Reformen af 1. marts 2000, hvor Hvidbogen om Reformstrategien blev vedtaget. Siden da har EU-parlamentet, som det ærede medlem også vil vide, foretaget grundige undersøgelser af reformforslagene og reageret positivt på principperne og detaljerne i Kommissionens politik. Dette grundige og objektive arbejde i Parlamentet står i stærk kontrast til holdningen i artiklen i Der Spiegel, der indeholdt en blanding af rygter, sladder og insinuationer om Kommissionens formand og ikke bød på seriøs journalistik eller en intelligent analyse.

Kendsgerningerne er klare og taler for sig selv: Kommissionen er godt på vej til at opfylde det mandat om en grundig administrativ reform, som stats- og regeringscheferne gav og Parlamentet præciserede nærmere. Desuden har hele kommissionskollegiet under Romano Prodis aktive lederskab været direkte involveret og udtrykkeligt engageret i moderniseringsprocessen på ethvert trin.

Formandens beslutning om at udnævne en næstformand med udtrykkeligt ansvar for den administrative reform og oprettelse af en formel reformgruppe af kommissionsmedlemmer, der skulle garantere kollegiets stærke engagement i reformstrategien, var eksempler på, hvordan Reformen blev tillagt central betydning lige fra starten. At fortolke sådanne bevidste handlinger som belæg for, at formanden frasiger sig sit ansvar, som artiklen i Der Spiegel implicit antyder, er under alle omstændigheder mærkeligt. Alle kommissionsmedlemmer godkendte Hvidbogen om Reformen den 1. marts 2000(1) og undertegnede den for at understrege deres personlige engagement i dens fulde gennemførelse. Siden da har formanden sammen med sine rådgivere været fuldt involveret i drøftelser på politisk plan og arbejdsplan. Han har haft møder med personalet og taget det uhørte skridt at invitere repræsentanter for personalet til at mødes med kollegiet ved flere lejligheder. Kort sagt formand Prodi har i betydelig grad bidraget til tjenestemandsreformen og gør det fortsat.

Ved udelukkende at fokusere på personalepolitikken overså Der Spiegel de betydelige fremskridt, der er gjort på reformstrategiens to andre områder: forbedret finansforvaltning og radikal forbedring af planlægning og programmering af Kommissionens aktiviteter. På det første omrude er Kommissionens finansielle procedurer og systemer blevet fuldstændigt omlagt, et omfattende forslag til revision af finansforordningerne blev forelagt Rådet og Parlamentet den 17. oktober 2000, og et nyt generaldirektorat for intern revision er blevet oprettet sammen med opbygning af specialistrevisionskapacitet i Kommissionens tjenestegrene. Eksterne eksperter erkender, at disse og andre relevante nyskabelser overstiger henstillingerne fra vismandsudvalget fra 1999 og er den slags ordninger, der giver stor sikkerhed for moderne finansforvaltning og -kontrol. I mellemtiden har Kommissionen også i de tjenestegrene, der direkte rapporterer til formanden indført strategisk planlægning og programmering, der skal sikre, at Kommissionens ressourcer og politiske prioriteringer er bedre afstemt med hinanden, og at Kommissionens personale og andre midler udnyttes bedst muligt. Taget under ét giver disse ændringer et praktisk belæg for de meget betydelige forbedringer, der foretages i Kommissionens forvaltning af sine aktiviteter. At overse dette eller give det indtryk, at det ikke er belæg for Kommissionens og dens personales virkelige resultater, som opnås på meget kort tid og til små omkostninger, ville være en grov forvrængning af virkeligheden.

Den artikel, som det ærede medlem henviser til, blev offentliggjort den 29. oktober 2001. Den 30. oktober 2001 vedtog Kommissionen efter seks måneders høring af personalet og forhandlinger med personalerepræsentanterne en række forslag til en større omlægning af sin politik for menneskelige ressourcer.

Der gives i artiklen det indtryk, at da nogle af de fagforeninger, der repræsenterer personalet, har indtaget en positiv holdning til reformen af personalepolitikken, er Kommissionen i nogen løbet fra sit tilsagn om en meningsfuld reform. Dette synspunkt er forkert i substansen og urimelig i sin holdning. Kommissionen ytrer tilfredshed med, at to fagforeninger, der tilsammen har opnået et klart flertal af stemmer ved de seneste valg til personaleudvalget, har indtaget en positiv og konstruktiv holdning til reformerne. Den beklager, at fire andre fagforeninger, der tilsammen har udgjort et mindretal ved de seneste valg, ikke har kunnet indtage den samme holdning. Det ville dog helt klart være besynderligt, hvis nogen påstod, at en aftale med nogle fagforeninger efter flere måneders forhandlinger betyder opgivelse af reformmandatet. Sandheden er, at Kommissionen har opretholdt reformens mål, der offentligt er redegjort for i princippet og i detaljer, at den har gennemført ægte og grundige høringer og forhandlinger som lovet, og at den under forhandlingerne accepterede visse konstruktive og praktiske ideer, som personalerepræsentanterne fremsatte, men sædvanligvis i ændret form. Forhandlingerne øgede personalerepræsentanternes forståelse og engagement, forårsagede kun marginale ændringer i omkostningerne og udvandede ikke reformens formål eller bestemmelser. Derfor har Kommissionen kunnet vedtage den fulde reformpakke for personalepolitikken. En afslutning på forhandlingerne, der ikke fuldt ud støttede reformen, ville hverken være blevet foreslået af mig som ansvarligt kommissionsmedlem eller være blevet vedtaget af kollegiet.

I artiklen i Der Spiegel henvises der til en række forhold ved Kommissionens personalepolitik, uden at det nævnes, at pakken af forslag (der blev bebudet i en række høringsdokumenter, der blev vedtaget den 28. februar 2001) sigter på at ændre netop disse forhold, som artiklen anser for anomale og anakronistiske.

F.eks.

- For det første, hvor børn går i gratis skoler, foreslår Kommissionen afskaffelse af uddannelsestillægget, Tjenestemænd, hvis børn går i en Europaskole eller en anden offentlig skole, vil derfor ikke modtage dette tillæg.

- For det andet har Kommissionen foreslået en streng beskæring af tjenestemændenes mulighed for at overføre en del af deres løn til deres oprindelsesland med en vægtningsfaktor. Dette vil i fremtiden blive begrænset til nærmere fastlagte væsentlige udgifter såsom forældres beviste betaling for børns underhold. Desuden vil vægtningsfaktoren for pensionerede tjenestemænd ikke længere blive baseret på leveomkostningerne i hovedstæderne, men på gennemsnittet for hver medlemsstat som helhed en ændring, der både er rimelig og sparer omkostninger.

- For det tredje gøres der i artiklen i Der Spiegel nar af Kommissionens forslag om, at der i Vedtægtens regler bør gives formel anerkendelse af ægteskaber mellem personer af samme køn, der er indgået i de medlemsstater, hvor dette er tilladt. Artiklens forfatters fordom er indlysende. Fællesskabets politik der støttes af Parlamentet er dog at bekæmpe alle former for diskrimination, og Kommissionens forslag ligger på linje hermed. Kommissionen ser derfor ingen begrundelse for at diskriminere mod personale, der legalt har indgået homoseksuelt ægteskab i en af medlemsstaterne.

Det er også betegnende, at der i artiklen ikke rettes nogen virkelig opmærksomhed mod de store ændringer i individuel vurdering, forfremmelse, mobilitet og karriereforløb, der er væsentlige punkter i reformen. En tidsskriftsartikel, der går for at behandle en tjenestemandsreform, men som ikke fokuserer på sådanne centrale emner, har ligeså megen autoritet og nytte som en avisrapport om en fodboldkamp, hvor det ikke nævnes, hvilke hold der spillede.

(1) KOM(2000) 200 endelig udg.