SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0979/00

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(31. marts 2000)

Om: Reimport af restitutionsberettigede varer

Europæiske eksportører bliver i praksis stillet til ansvar for illegal reimport af restitutionsberettigede varer til Fællesskabet, hvad angår en række følsomme produkter, og dermed gjort ansvarlige for forhold uden for deres egen kontrol.

Vil Kommissionen tage initiativ til, at det juridiske og økonomiske ansvar for al illegal reimport af restitutionsberettigede varer til Fællesskabet placeres hos tredjelandes eksportører og/eller myndigheder, ved eksempelvis at stille krav om ægthedscertifikater?

Vil Kommissionen indføre, at ansvaret overgår til importøren, når toldformaliteterne for et eksporteret produkt i et tredjeland er afsluttet?

Er Kommissionen enig i, at et eventuelt tilbagebetalingskrav kun bør blive aktuelt, såfremt myndighederne er i stand til at bevise eksportørens medskyld, eller at reimporten har fundet sted under forhold inden for eksportørens kontrol?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. maj 2000)

Spørgsmålet om genindførsel i Fællesskabet af produkter, der er ydet eksportrestitutioner for, har været genstand for en lang række diskussioner mellem Kommissionen og medlemsstaterne med henblik på at finde frem til, hvilken mekanisme der kan indføres for at undgå, at fællesskabsmidlerne bevilges til økonomiske transaktioner, der ikke svarer til formålet med ordningen for eksportrestitutioner.

Der er ikke planer om at tilbagesøge restitutionen hos tredjelandenes eksportører. Ægthedscertifikater vil ikke på nogen måde løse problemet, idet de produkter, der genindføres, helt lovligt kan omfattes af nedsat told eller importtoldfritagelse.

Siden GATT-aftalerne trådte i kraft (den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel) synes det ikke længere muligt at udstede en forordning med en bestemmelse om, at det ved genindførsel i Fællesskabet er importøren, der har ansvaret for at tilbagebetale eksportrestitutionen. Det forekommer at være i modstrid med Fællesskabets internationale forpligtelser.

Den af det ærede medlem foreslåede fremgangsmåde, der går ud på, at der først stilles krav om tilbagebetaling, hvis fællesskabseksportørens medansvar kan påvises, har heller ikke kunnet anvendes for de tilfælde af genindførsel, der finder sted i forbindelse med en præferenceordning. Der kan organiseres handel i spekulationsøjemed af en person, der befinder sig uden for Fællesskabet, som giver instruktioner til firma A om, at dette skal udføre varer, der ydes restitution for til firma B, som forarbejder disse i lettere omfang i et tredjeland og derpå til firma C, som indfører disse varer i Fællesskabet og helt lovligt omfattes af nedsat importtold eller nultold ved genindførslen. Det ville i denne situation være umuligt at bevise fællesskabsekportørens medansvar til trods for, at det drejer sig om en transaktion, der udelukkende er kommet i stand med henblik på misbrug af fællesskabsmidler, som der intet kan stilles op imod.

I Artikel 20, stk. 4, punkt d, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15. april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter(1) er det fastsat, at restitutionen skal tilbagebetales, når de udførte produkter genindføres i Fællesskabet, uden at der er foretaget en væsentlig forarbejdning, og idet de ved genindførslen har givet anledning til anvendelse af nedsat importtold eller nultold. Denne bestemmelse har afskrækkende virkning og for at undgå, at den medfører for store belastninger for eksportørerne, anvendes den kun for en række produkter, der er særlig følsomme over for handel i spekulationsøjemed. I øvrigt anvendes den ikke, når disse produkter er genindført som returvarer i henhold til bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks(2), eller når disse varer genindføres efter to år efter datoen for udførsel af Fællesskabet.

(1) EFT L 102 af 17.4.1999.

(2) EFT L 302 af 19.10.1992.