SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1291/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(4. april 2003)

Om: Cellule de Communication

1. Kommissær Neil Kinnock, der tog udgangspunkt i rapporten fra tjenestemanden Paul van Buitenen fra august 2001, gav i en skrivelse af 12. april 2002 til Diemut Theato, formand for Budgetkontroludvalget, meddelelse om, at der den 8. april 2002 var blevet indledt en forvaltningsundersøgelse i sagen om den såkaldte Cellule de Communication, som efter opdrag fra den tidligere kommissær Edith Cresson og under ledelse af den nuværende generaldirektør François Lamoureux skulle have tildelt franske firmaer kontrakter under tvivlsomme omstændigheder. Kinnock lovede en afslutning på denne undersøgelse og en verificering af de faktiske kendsgerninger, som van Buitenen havde forelagt, allersenest ved udgangen af juni 2002. Er det rigtigt, at denne undersøgelse endnu ikke er afsluttet?

2. Hvorfor varede undersøgelsen mindst 9 måneder længere end det tidspunkt, som Kinnock havde angivet som det allerseneste?

3. Hvordan kan det være, at Kommissionen i dette tilfælde og mere end halvandet år efter forelæggelsen af van Buitenens rapport endnu ikke har foretaget en tilfredsstillende verificering af de faktiske kendsgerninger?

4. Er det rigtigt, at van Buitenen allerede i oktober 1999 havde forelagt relevante oplysninger om Cellule med navns nævnelse i sin bog Kampen for Europa for Romano Prodi, som netop var blevet indsat som formand for Kommissionen? Hvorfor foretog Kommissionen ikke allerede dengang en fuldstændig undersøgelse af disse påstande?

5. I tilfælde af at forvaltningsundersøgelsen i sagen om Cellule allerede er afsluttet: Hvilke disciplinære konsekvenser har Kommissionen draget heraf, og i givet fald især hvad angår Lamoureux?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(6. juni 2003)

Det ærede medlem vil måske erindre, at ansættelsesmyndigheden, som jeg sagde til formanden for Budgetkontroludvalget i april 2002, den 8. april 2002 traf beslutning om at indlede en administrativ undersøgelse af en række angivelige uregelmæssigheder i forbindelse med kontrakter, som efter sigende var blevet tildelt af Cellule de communication. I medfør af denne beslutning gav ansættelsesmyndigheden Kommissionens undersøgelses- og disciplinærkontor (IDOC) mandat til at gennemføre undersøgelsen og aflægge rapport om, hvor et eventuelt personligt ansvar skulle placeres. Denne undersøgelse fulgte på undersøgelser, som Kommissionens tidligere afdeling for bekæmpelse af svig, nu OLAF, havde gennemført i anledning af talrige påstande, som Paul van Buitenen havde fremsat, herunder dem, der vedrører Cellule de Communication, også inden hans bog blev offentliggjort.

Rapporten om den administrative undersøgelse blev forelagt i oktober 2002. Som det ærede medlem forstår, kan muligheden af supplerende foranstaltninger under gennemførelsen af en undersøgelse ikke udelukkes, hvis undersøgelsen skal være grundig og definitiv. I dette specielle tilfælde har mængden af dokumenter, antallet af personer, der er blevet hørt, og grundigheden af den gennemførte analyse været ensbetydende med, at det ikke har været muligt at overholde den oprindelige tidsplan.

Desuden har enhver, der er berørt af en administrativ undersøgelse, ret til at kommentere konklusionerne, inden rapporten færdiggøres, jf. artikel 5 i Kommissionens afgørelse af 19. februar 2002 om administrative undersøgelser og disciplinærsager(1). Det siger sig selv, at opfyldelsen af dette nødvendige krav har betydning for, hvor megen tid der medgår.

På grundlag af konklusionerne i rapporten om den administrative undersøgelse traf ansættelsesmyndigheden den 10. februar 2003 beslutning om at indlede disciplinærsager over for ni nuværende eller tidligere tjenestemænd i Kommissionen. Det ærede medlem vil forstå, at de pågældendes ret til en fortrolig og korrekt sagsbehandling indebærer, at Kommissionen ikke kan afsløre deres identitet. Da der imidlertid er nævnt et navn i det ærede medlems forespørgsel, bør det anføres, at den ovennævnte rapport ikke anbefalede, at der blev truffet nogen disciplinære foranstaltninger over for François Lamoureux.

(1) K (2002) 540.