SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3252/02

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(19. november 2002)

Om: International rutekørsel med bus i henhold til EU-reglerne: Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16.3.1992 som ændret ved forordning (EF) nr. 11/98

Efter meddelt rutekørselstilladelse fra de danske myndigheder, i henhold til forordning (EØF) nr. 684/92(1) af 16.3.1992 som ændret ved forordning (EF) nr. 11/98(2), har en dansk busvirksomhed for egen regning selvstændigt indledt rutetrafik med busser på en strækning mellem Københavns centrum (Danmark) og lufthavnen ved Malmø/Sturup (Sverige).

Lufthavnen ved Malmø/Sturup betjener, ud over den svenske indenrigsflyvning, en række charterflyselskaber og flere lavpris-flyselskaber, bl.a. Ryanair. I Sturup Lufthavn betales langt lavere afgifter end i Københavns Lufthavn (Kastrup). Der er derfor et stigende antal danske flypassagerer, der vælger at anvende Sturup Lufthavn som udgangspunkt for deres flyrejser. Disse danske passagerer benytter sig af den nyligt etablerede buslinje (linje 737) fra Københavns centrum til lufthavnen i Sverige.

I linjetrafik med busser er det en nødvendig forudsætning for driften, at der kan etableres faste stoppesteder med skilte- og køreplansinformationer, således at passagererne kan finde frem til bussens afgangssted. Men kommunen har nægtet at tillade flybussen til Sverige et centralt og rimelig attraktivt stoppested i København. Kommunen angiver trafikale hensyn som årsag til, at man ikke vil tillade denne bus at optage/afsætte passagerer og bagage på en egnet, central plads. Kommunen har henvist buslinjen til en placering uden for byen, hvor ingen passagerer får glæde af buslinjen til den svenske lufthavn.

Spørgsmålet har allerede været indbragt for Konkurrencestyrelsen i Danmark, som udtaler, at konkurrencen i lufttrafikken er ønskelig, men som samtidigt erklærer, at spørgsmålet om at etablere en holdeplads for lufthavnstrafikken til Sverige henhører under Københavns Kommune. Det må anses for sandsynligt, at Københavns Kommunes afslag på tildeling af en holdeplads er betinget af et ønske om at sikre Københavns Lufthavn mest mulig trafik uden hensyntagen til omkostningerne for passagererne.

Er Kommissionen i stand til at træffe afgørelse om Københavns Kommunes ret til at forhindre en normal konkurrence mellem de to lufthavne ved at vanskeliggøre adgangen til en hurtig og effektiv busforbindelse mellem København og Malmø/Sturup?

(1) EFT L 74 af 20.3.1992, s. 1.

(2) EFT L 4 af 8.1.1998, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(7. januar 2003)

I Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16. marts 1992, som ændret ved forordning (EF) nr. 11/98, fastsættes der fælles regler med henblik på at sikre transportvirksomheder fra alle medlemsstaterne adgang til at udføre international personbefordring uden forskelsbehandling uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet eller hjemsted. Den udgør dermed gennemførelsen af grundprincippet om den frie bevægelighed for tjenesteydelser inden for personbefordringssektoren.

Forordning (EØF) Nr. 684/92, som ændret ved forordning (EF) nr. 11/98, fastsætter, at adgang til at udføre rutekørsel er betinget af, at der foreligger tilladelse fra de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor afgangsstedet er beliggende. I overensstemmelse med forordningens artikel 5 fastlægger denne tilladelse bl. a. ruten, afgangs- og bestemmelsessted samt stoppesteder og køreplaner.

Det er altså medlemsstaterne kompetente myndigheder der kan være tale om nationale, regionale eller lokale myndigheder der skal undersøge forholdet og udstede en tilladelse til den pågældende personbefordring i form af rutekørsel. I denne henseende har hver medlemsstats kompetente myndigheder en

skønsmargen, der giver dem mulighed for at tage højde for de ufravigelige hensyn til sikkerheden og den offentlige orden på deres område, navnlig trafiksikkerheden, dog naturligvis således at deres skøn ikke kan bero på nationalitets- eller hjemstedskriterier. De grunde, som de danske myndigheder angiveligt har påberåbt sig, nemlig trafikforholdene, forekommer i denne forbindelse at henhøre under de danske myndigheders beføjelser i deres egenskab af offentlige myndigheder.

Når dette er sagt, er det klart, at medlemsstaterne har pligt til at anvende fællesskabsbestemmelserne om markedsadgang til personbefordring på en måde, der på en gang er effektiv, rimelig og ikke unødigt indgribende. Uden at tage stilling til de danske myndigheders afgørelse, som Kommissionen for øvrigt kun har meget få oplysninger om, skal trafikreguleringsargumentet være klart berettiget og begrundet i de kompetente myndigheders afgørelse. Desuden må hensynet til trafikreguleringen ikke tømme en transportvirksomheds ret til at oprette en ny trafikrute for ethvert reelt indhold. Det betyder, at transportvirksomheden skal have tilladelse til at oprette faste stoppesteder, der muliggør en rimelig og levedygtig drift af den pågældende personbefordring.

Det tilkommer i nærværende tilfælde den nationale dommer at tage stilling til, hvorvidt medlemsstatens kompetente myndigheders afgørelse er truffet på en måde, der er rimelig og ikke unødigt indgribende.