SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0496/00

af Mauro Nobilia (UEN), Cristiana Muscardini (UEN), Sergio Berlato (UEN) og Francesco Turchi (UEN) til Kommissionen

(24. februar 2000)

Om: Forbrugerbeskyttelse

På grundlag af de gældende bestemmelser om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger er det i visse tilfælde ikke obligatorisk at angive produktets oprindelsessted eller dets hovedingredienser, ligesom det ikke synes at være obligatorisk at underrette den endelige forbruger om, at et levnedsmiddel eller dets bestanddele er genetisk ændrede. Dette fremgår blandt andet af, at der i Italien ifølge oplysninger i pressen er igangsat en frivillig informationskampagne fra ca. 60 producenter og forhandlere, som frivilligt mærker deres produkter eller varer med en oplysning om, at den pågældende vare ikke er genetisk ændret.

Hvis ovennævnte oplysninger er korrekte, kan Kommissionen da besvare følgende spørgsmål:

1. Er der nogen grunde, der forhindrer Kommissionen i at stille forslag til ændring af artikel 3, 11 og 12, i direktiv 79/112/EØF(1) for at indføre en forpligtelse til altid og under alle omstændigheder at anføre oprindelsessted for produktet eller dets hovedingredienser på etiketten til det produkt, der er bestemt til den endelige forbruger?

2. Ud over WTO-mødet i Seattle, har Kommissionen da haft, har den i øjeblikket eller vil den fremover føre forhandlinger med USA med henblik på at fastsætte bestemmelser for produkter med genetisk ændrede bestanddele eller nutracentiske produkter?

3. Har Kommissionen kendskab til genetisk ændrede produkter, som markedsføres i EU?

(1) EFT L 33 af 8.2.1979, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(12. maj 2000)

1. I Rådets direktiv nr. 79/112/EØF af 18. december 1978(1) om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for sådanne levnedsmidler, senest ændret ved direktiv 97/4/EF(2) fastsættes det i artikel 3, at der kun er grund til obligatorisk at angive et produkts oprindelsesland i de tilfælde, hvor undladelsen af dette kunne vildlede forbrugeren med hensyn til det pågældende produkts oprindelsessted.

Valget af denne tilgang er baseret på følgende betragtninger. Bortset fra produkter, der er omfattet af særordninger (beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler, frugter og grønsager m.v.), eller som er mærket på grundlag af andre objektive kriterier (f.eks. beskyttelse af folkesundheden i forbindelse med Kommissionens forslag om mærkning af oksekød), er der som regel ikke nogen direkte forbindelse mellem et levnedsmiddels egenskaber og dets oprindelsesland. For almindelige produkter har oprindelsesstedet eller -landet ikke nogen indflydelse på kvaliteten, men kan tværtimod være et middel til forskelsbehandling. Inden for rammerne af princippet om fri bevægelighed for produkter i hele det indre marked kan obligatorisk angivelse af produktets oprindelse, hvis det ikke er begrundet i nogen af ovennævnte objektive kriterier, føre til en adfærd i medlemsstaterne, der gør, at nationale produkter får fortrinsret.

2. Drøftelser af spørgsmål vedrørende fødemidler afledt af genetisk modificerede organismer (GMO'er) finder for nærværende sted i talrige internationale fora, og navnlig i regi af OECD og Codex Alimentarius.

Kommissionen har bilaterale kontakter både til de amerikanske myndigheder og til talrige andre tredjelande på forskellige niveauer vedrørende flere problemer, herunder bioteknologi. Målet hermed er at få gang i en informations- og meningsudveksling og drøftelser af eventuelle løsninger på betydelige problemer.

3. Siden 15. maj 1997 har nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser været underkastet procedurer fastsat i Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97 af 27. januar 1997 om nye levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser(3). Ingen levnedsmidler eller levnedsmiddelingredienser, der består af GMO'er, eller som indeholder GMO'er, er hidtil blevet godkendt med hjemmel i artikel 4 i denne forordning. Derimod er i hovedsagen ensartede produkter blevet markedsført på grundlag af en anmeldelse i overensstemmelse med den procedure, der er fastsat i artikel 5 i denne forordning. Hidtil er 10 produkter blevet anmeldt på denne måde (seks rapsolier og produkter afledt af fire forskellige majstyper). I henhold til sine forpligtelser har Kommissionen offentliggjort listen over anmeldte produkter i EF-Tidende(4).

Inden forordning (EF) nr. 258/97's ikrafttræden blev to GMO'er godkendt i henhold til Rådets direktiv nr. 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer(5) (soja-GMO ved Kommissionens beslutning af 3. april 1996 om markedsføring af genetisk modificerede sojabønner med øget tolerance over for herbicidet glyphosat, fremsat i henhold til Rådets direktiv nr. 90/220/EØF(6), og majs-GMO ved Kommissionens beslutning nr. 97/98/EF af 23. januar 1997 om markedsføring af genetisk modificeret majs (Zea mays L.) med kombineret modifikation for insekticide egenskaber, frembragt ved Bt-endotoxin-genet, og øget tolerance over for herbicidet ammoniumglufonisat, fremsat i henhold til Rådets direktiv 90/220/EØF(7)), hvilket gør det muligt at anvende dem til menneskeføde.

(1) EFT L 33 af 8.2.1979, s. 1.

(2) EFT L 43 af 14.2.1997.

(3) EFT L 43 af 14.2.1997.

(4) EFT C 200 af 26.6.1998, EFT C 181 af 26.6.1999 og EFT C 71 af 11.3.2000.

(5) EFT L 117 af 8.5.1990.

(6) EFT L 107 af 30.4.1996.

(7) EFT L 31 af 1.2.1997.