SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1161/98

af Roberta Angelilli (NI) til Kommissionen

(29. april 1998)

Om: Affaldskrise i Rom og italiensk lovgivning om affald

Eftersom lossepladsen i Malagrotta, som modtager affald fra hele Roms kommune, snart vil vaere fyldt op, har Hermanin, den kompetente regionale udvalgsformand, erklaeret, at en stor del af affaldet snart vil blive sendt videre til nye forbraendingsanlaeg. Det er en udbredt opfattelse blandt eksperter, at en saadan forbraending vil omfatte en minimal del af affaldet, og at risikoen for forurening ogsaa for denne del vil vaere hoej paa grund af den utilstraekkelige sortering af affaldsmaterialet.

Kan Kommissionen paa baggrund af ovenstaaende besvare foelgende spoergsmaal:

1. Mener Kommissionen ikke, at den italienske lovgivning om gennemfoerelse af de relevante EU-direktiver, blandt andet direktiv 91/156/EOEF(1), 91/689/EOEF(2) og 94/62/EF(3) i al for hoej grad er rettet mod forbraending af affaldet i stedet for at prioritere en lavere affaldsproduktion, genindvinding i form af kompostering og deponering paa lossepladser, saaledes som de ovennaevnte direktiver laegger op til?

2. Mener Kommissionen ikke, at der er risiko for, at den affaldskrise, som det italienske miljoeministerium under Ronchi-regeringen har erklaeret i Roms kommune, alvorlig bringer borgernes ret til sundhed og miljoebeskyttelse i fare?

3. Er politikken vedroerende affaldsforbraendingsanlaeg uden initiativer med henblik paa at reducere og genindvinde affald ikke i modstrid med Den Europaeiske Unions retningslinjer?

4. Hvad mener Kommissionen generelt om spoergsmaalet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard

(16. juni 1998)

Det primaere maal med Raadets direktiver 75/442/EOEF(4), 91/689/EOEF og 94/62/EF er at begraense produktionen af affald, isaer gennem udvikling af renere teknologier og fremstilling af varer, der ikke resulterer i saa meget affald og i mindre farligt affald. Dertil kommer direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald, som kraever, at medlemsstaterne inden den 30. juni 2001 skal have naaet specifikke maal for genanvendelse (mellem 50 og 60 vaegtprocent, genanvendelse inkluderer baade genvinding af materialer og genanvendelse af energi) samt specifikke maal for genanvendelse af materialer (mellem 25 og 45 % med mindst 15 % for hvert materiale). Der er ikke fastsat specielle maal for genanvendelse af energi. Hvis medlemsstaterne oensker at saette hoejere maal og f.eks. naa maalet for genanvendelse ved materialegenvinding alene, skal proceduren i artikel 6, stk. 6, i direktivet anvendes.

Alle ovennaevnte direktiver fastsaetter, at der skal udarbejdes affaldshaandteringsplaner som middel til at naa maalene. Planerne skal angive de former for affald, der skal genanvendes eller bortskaffes, samt affaldsomfang og oprindelse, de generelle tekniske krav, specielle regler for saerlige former for affald samt passende omraader og anlaeg til bortskaffelse af affald.

Den italienske lovgivning, der gennemfoerer ovennaevnte direktiver (lovdekret 22/1997), forudser at det er muligt at naa de fastsatte maal om genvinding og genanvendelse i direktiv 94/62/EF (artikel 37, stk. 1 og bilag E). Dog er den praktiske gennemfoerelse af disse maal meget afhaengig af det nationale emballagekonsortiums (CONAI) arbejde. Kommissionen har endnu ikke modtaget oplysninger om CONAI's aktiviteter med henblik paa at opfylde maalene i direktivet.

Kommissionen mener, at affaldssituationen i Italien skal haandteres ved hjaelp af strukturel indgriben. I denne forbindelse understreger Kommissionen, at Italien ikke fuldt ud har opfyldt Faellesskabets bestemmelser om affaldshaandteringsplaner og at en overtraedelsesprocedure derfor er blevet indledt. Kommissionen mener, at manglen paa tilstraekkelige affaldshaandteringsplaner under visse omstaendigheder kan skabe alvorlige risici for menneskets sundhed og miljoeet.

Kommissionens meddelelse om revisionen af Faellesskabets strategi for affaldshaandtering(5),

omhandler grundene til at genvinding af materiele (herunder kompostering) generelt skal prioriteres hoejere end affaldsforbraending. Denne holdning blev ogsaa stoettet af Parlamentet i dets beslutning af 14. november 1996(6) om revisionen af strategien for affaldshaandtering. Kommissionen er ikke imod affaldsforbraending, men erkender, at dette skal vaere en del af omfattende affaldshaandteringsplaner, som samtidig garanterer at affaldsmaengderne bliver reduceret og at dette sker paa en miljoemaessigt forsvarlig maade, herunder ved genvinding af materiale og kompostering.

Kommissionen kan ikke komme med en generel vurdering af den sag, som det aerede medlem henviser til, da den ikke er bekendt med de naermere omstaendigheder ved affaldshaandteringen i Rom, og heller ikke med en affaldshaandteringsplan for Rom udarbejdet i overensstemmelse med Faellesskabets affaldsbestemmelser.

(1) EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32.

(2) EFT L 377 af 31.12.1991, s. 20.

(3) EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.

(4) EFT L 194 af 25.7.1975.

(5) KOM(96) 399 endelig udg.

(6) EFT C 362 af 12.12.1996.