SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1720/99

af Gary Titley (PSE) til Kommissionen

(29. september 1999)

Om: Minimumsnormer for styrthjelme til hurtiggående motorfartøjer

De britiske medier har i de seneste måneder rapporteret om en række ulykker, hvor hurtiggående motorfartøjer, navnlig vandscootere har været involveret. I visse tilfælde kunne de læsioner, som den eller de tilskadekomne fik, have været mindre alvorlige, hvis de pågældende havde haft hensigtsmæssige styrthjelme på.

Ulykker med hurtiggående motorfartøjer kan give en hel anden belastning af hoved og hals end ulykker med andre langsommere fartøjer. Styrthjelme til kanosejlads og white water-sport er derfor ikke blot uhensigtsmæssige, men kan måske endog være farlige.

Der findes så vidt vides endnu ingen britiske eller internationale normer for styrthjelme til hurtiggående motorfartøjer.

Vil Kommissionen undersøge mulighederne for at fastsætte EU-normer herom, der kan medvirke til at forebygge denne form for unødvendige læsioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(11. november 1999)

Hjelme til benyttelse i hurtigtgående motorfartøjer omfattes af den ny metode direktivet om personlige værnemidler (PV), dvs. Rådets direktiv 89/686/EØF af 21. december 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om personlige værnemidler(1). Efter den ny metodes principper skal de væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav til et produkt opfyldes, men producenten har valget mellem direkte at opfylde disse væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav eller at overholde relevante harmoniserede standarder.

De væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav findes i bilag II, hvor det i pkt. 1 udtrykkeligt hedder, at PV skal sikre passende beskyttelse mod foreliggende risici. Desuden skal PV være konstrueret og fremstillet således, at brugeren under forudsigelige anvendelsesforhold kan udføre risikofyldt arbejde på normal måde med den bedst mulige beskyttelse. Producenten skal give brugerne alle relevante oplysninger om brug og vedligeholdelse.

Overholdelsen af PV-direktivets relevante sundheds- og sikkerhedskrav sikres ved hjælp af overensstemmelsesvurderingsprocedurer, hvis niveau svarer til den risiko, værnemidlet skal beskytte imod. For de pågældende hjelmes vedkommende er producenten juridisk forpligtet til at opnå EU-typegodkendelse fra et godkendt organ, som er udpeget af en af medlemsstaterne. Dette organ kontrollerer ud fra sin tekniske sagkundskab på grundlag af gældende standarder, eller, hvis sådanne ikke findes, ved hjælp af dele af standarder og teknisk dokumentation og specifikationer, om typen opfylder de væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav. Begrebet den seneste

tekniske udvikling spiller også en væsentlig rolle.

De europæiske standardiseringsorganer udarbejder harmoniserede standarder efter henstilling fra Kommissionen. Den nuværende arbejdsbyrde overbelaster imidlertid deres tekniske ressourcer. De samlede omkostninger ved udarbejdelse af en gennemsnitlig standard kan anslås til 100 000 EURO. Dette beløb kan vokse til 200 000 EURO eller mere, når dokumentationsmaterialet er knapt, og der er behov for forskning.

Endelig søges det ved hjælp af markedsovervågning at sikre, at de gældende regler overholdes. Medlemsstaterne er juridisk forpligtet til at sikre, at der findes en rimelig og hensigtsmæssig markedsovervågning, så kun produkter, der er i overensstemmelse med reglerne, kommer på markedet.

Det er således klart, at standardiseringsspørgsmålet ikke er til hindring for PV-direktivets krav om, at hjelme, der benyttes til deres formål, skal beskytte bæreren mod mulige risici. Hvis det ærede medlem har kendskab til, at der fremstilles og sælges hjelme, som ikke opfylder PV-direktivets krav, vil Kommissionen med glæde videregive disse oplysninger til de kompetente myndigheder i Det Forenede Kongerige.

(1) EFT L 399 af 30.12.1989.