SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3789/00

af Cecilia Malmström (ELDR) til Kommissionen

(29. november 2000)

Om: Kommissær de Palacios indlæg om Cashman-betænkningen den 16. november 2000

I sit indlæg om Cashman-betænkningen under mødeperioden den 16. november 2000 kom kommissær Loyola de Palacio del Vallelersundi ind på spørgsmålet om sterilisering af mennesker i Sverige. Kommissæren mente med henvisning til steriliseringsdebatten, at der kan forekomme problemer selv i et land, hvor man tilstræber den størst mulige åbenhed.

I Sverige er offentlighedsprincippet beskyttet i grundloven. Princippet indebærer, at dokumenter er offentligt tilgængelige, og at der kan begæres aktindsigt heri, hvis ikke en af de undtagelser, som er nærmere præciseret, finder anvendelse. Offentlighedsprincippet, som går helt tilbage til 1766, har indebåret, at den svenske forvaltning er præget af åbenhed og offentlig indseende. Desuden findes der klare beviser for, at en høj grad af åbenhed fører til mindre korruption.

Ligesom kommissæren blev vi bestyrtede, da vi erfarede, at der var forekommet tvangssterilisering inden for den svenske sundhedssektor. Derimod er vi ikke enige i kommissærens påstand om, at brugen af sterilisering skulle være sket i hemmelighed, og at der kan drages den konklusion heraf, at der ikke findes nogen perfekte systemer for offentlighed i forvaltningen. Det er jo faktisk takket være den offentlige forvaltning i Sverige, at brugen af sterilisering har kunnet opdages og debatteres!

Vi finder det stødende, at en kommissær har valgt at kritisere et enkelt medlemsland i en parlamentsdebat, ikke mindst når påstandene bygger på et fejlagtigt grundlag. Mener Kommissionens formand, at det er passende i en debat om offentlighed i forvaltningen at henvise til et let identificerbart land og en tragisk del af dets historie for at forsøge at gøre gældende, at det pågældende land er problematisk i demokratisk henseende? Hvad har spørgsmålet om sterilisering med den aktuelle debat om offentlighedens adgang til EU's dokumenter at gøre?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(10. januar 2001)

Kommissæren har klart tilkendegivet, at hendes kommentar i Europa-Parlamentet ikke var møntet på at bremse indsatsen for at styrke gennemsigtigheden i Fællesskabets institutioner, ej heller at kritisere nogen bestemt medlemsstat. Tværtimod. Det eneste formål var at understrege, at der inden for Fællesskabet findes forskellige lovgivninger og traditioner for det, man almindeligvis kalder gennemsigtighed, og at disse alle skal respekteres. Der findes ingen enkelt gennemsigtighedsmodel. Herudover kan og skal medlemsstaterne såvel som Europa-Parlamentets medlemmer med deres egne praktiske erfaringer bidrage til at forbedre gennemsigtigheden i fællesskabsinstitutionerne.

Under disse omstændigheder kan vi bedst komme videre med Kommissionens forslag om aktindsigt ved at tale sammen og forsøge at forstå hinandens standpunkter, snarere end at forsøge at gennemtrumfe vores egne synspunkter. Dette var den eneste mening med hendes udtalelse.

Hun forstår dog, at hendes ord løsrevet fra sammenhængen let kan fejlfortolkes, hvilket hun beklager dybt. Det er dog Kommissionens håb, at den med dette svar gør sit standpunkt klart. Faktisk er Kommissionen og Sverige i mange henseender enige om, hvordan gennemsigtigheden i fællesskabsinstitutionerne kan forbedres. Kommissionen er derfor sikker på, at dens forslag om aktindsigt, som nu er til behandling, vil få betydelig politisk opbakning fra Europa-Parlamentet og det efterfølgende svenske formandskab. Sverige besidder jo et velfortjent ry for at være en medlemsstat med en lang tradition på dette felt og har da også taget føringen i opgaven med at forbedre gennemsigtigheden i Fællesskabet. Kommissionen ser frem hertil.