SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0350/02

af Helena Torres Marques (PSE) til Kommissionen

(12. februar 2002)

Om: Portugisiske ofre for voldskriminalitet i Sydafrika

Voldskriminaliteten i Sydafrika har i de seneste år antaget foruroligende dimensioner. Alene i 2000 kunne der konstateres ca. 21 000 dødsfald som følge af vold, og dette tal omfatter ikke kun sydafrikanske statsborgere, men også mange europæere, navnlig englændere, grækere, hollændere og portugisere.

Desværre synes tendensen i dette fænomen ikke at være faldende. Eksempelvis kunne der sidste år konstateres 30 dødsfald blandt portugisiske statsborgere i Sydafrika, efter at det gennemsnitlige årlige antal dødsfald lå på 20 i 1999 og 2000. Alene i januar måned i år er der allerede registreret 3 mord.

Det portugisiske samfund i Sydafrika er en af de største grupper udlændinge i landet (150 000 indbyggere ifølge de officielle tal, selv om tallet kan være større). Det er således også en af de samfundsgrupper, der er hårdest ramt af den voksende kriminalitet, som de sydafrikanske myndigheder ikke synes at være i stand til at finde en løsning på på egen hånd.

Agter Kommissionen og i givet fald i hvilket omfang at støtte Sydafrika og landets myndigheder med at bekæmpe problemerne som følge af voldskriminaliteten, og fastslå, hvad der ligger til grund for dette fænomen, og hvilke skridt påtænker den at tage for skabe sikre forhold for europæiske statsborgere i dette land?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(9. april 2002)

Kommissionen ved, at kriminaliteten er meget høj i Sydafrika, og at myndighedernes bestræbelser for at bringe tallene ned hidtil ikke har givet de store resultater. Kommissionen finder, at situationen giver anledning til megen bekymring, da volden er en trussel mod alle landets indbyggere også borgere fra EU og blandt dem portugiserne. Volden har også virkninger for selve samfundets struktur. Desuden underminerer den landets rygte udadtil, holder udenlandske investorer borte og har ødelæggende virkninger for økonomien som helhed.

Kommissionen har gentagne gange givet udtryk for sine synspunkter over for de sydafrikanske myndigheder. Det er dens opfattelse, at den sydafrikanske regering er klar over problemet og forsøger at løse det, så godt den nu kan under hensyn til de mange udfordringer og prioriteringer, den står over for. Kommissionen tror, at man bedst kan hjælpe med til at løse problemet ved at støtte regeringen i dens bestræbelser.

Kommissionen mener imidlertid også, at den ikke selv har kompetence til og heller ikke mulighed for at tage særlige skridt til at sikre europæiske borgeres sikkerhed i Sydafrika.

Selv om forebyggelse af kriminalitet ikke er en særlig indsatssektor i det nuværende flerårige vejledende program, har Kommissionen finansieret to programmer om støtte til det sydafrikanske politi. Kommissionen støtter kapacitetsopbygning i justitsdepartementet og yder også støtte til traumacentre, som tidligere især behandlede ofrene for apartheid og den deraf følgende institutionelle vold, men som i stigende grad nu også tager sig af følgerne af voldelig kriminalitet.

Det er endvidere Kommissionens overbevisning, at roden til voldskriminaliteten i Sydafrika ligger i følgerne af apartheidpolitikken, dvs. den dybeste armod for en stor del af befolkningen og den katastrofale ulige fordeling af goder i landet. Hele Kommissionens program for udviklingssamarbejde med Sydafrika er udformet med henblik på behandling af disse problemer.