SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3594/01

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(8. januar 2002)

Om: Trusler om at undlade at markedsføre nye lægemidler på det franske marked

Det oplyses i denne uge i Financial Times, at den amerikanske lægemiddelproducent Pfizer truer med at undlade at markedsføre nye lægemidler i Frankrig, hvis den franske regering ikke accepterer en ændring af prispolitikken. Pfizer søger at opnå støtte hos andre medicinalvirksomheder for at fremtvinge højere priser.

Hvordan vurderer Kommissionen truslen fra Pfizer, og kan den opfattes om misbrug af en dominerende stilling?

Efter europæisk målestok er medicinpriserne i Frankrig relativt høje og fungerer som vejledende for prisniveauet i andre lande. Hvilke finansielle følger kan en forhøjelse af medicinpriserne i Frankrig få for priserne i de øvrige fjorten medlemslande?

Betragter Kommissionen Pfizers trussel som en anledning til at foreslå foranstaltninger i medfør af EF-traktatens artikel 95 til gennemførelse af målsætningen i samme traktats artikel 153, stk. 1, hvori det bl.a. hedder, at Fællesskabet bidrager til beskyttelse af forbrugernes sundhed, sikkerhed og økonomiske interesser? Vil det på grund af truslen fra Pfizer blive overvejet at indføre en europæisk politik for medicinpriser eller andre foranstaltninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(1. februar 2002)

Der findes ikke nogen fællesskabslovgivning om spørgsmål vedrørende prisfastsættelse og godtgørelse af udgifter til lægemidler. Hvis medlemsstaterne træffer beslutninger om disse anliggender, er de dog forpligtet til at overholde kravene om gennemsigtighed i Rådets direktiv 89/105/EØF af 21. december 1988 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger(1).

Ganske vist skal alle lægemidler, som skal markedsføres, i henhold til Fællesskabets lægemiddellovgivning godkendes af en kompetent myndighed, men der er ikke pligt til rent faktisk at markedsføre de godkendte lægemidler. Det tilkommer indehaveren af markedsføringstilladelsen at træffe bestemmelse herom.

Generelt anses priserne på lægemidler i Frankrig ikke for at være de højeste inden for EU. Under alle omstændigheder medfører en prisstigning i en medlemsstat ikke automatisk, at priserne på det samme lægemiddel stiger tilsvarende i de fjorten andre medlemsstater. Ikke alle medlemsstater anvender prisreferencesystemet som metode til fastsættelse af prisen på et lægemiddel, og hvis det anvendes, kan det anvendes på forskellig måde i de forskellige medlemsstater.

Kommissionen har ikke på nuværende tidspunkt planer om ny fællesskabslovgivning, for så vidt angår prisfastsættelse og godtgørelse af udgifter, på grundlag af EF-traktatens artikel 95 (tidl. artikel 100 a). Derimod har den til hensigt at udarbejde en rapport om gennemførelsen af Rådets direktiv 89/105/EØF, som eventuelt kan munde ud i konklusioner, som kan føre til en forbedring af direktivets anvendelse. I denne forbindelse har G-10, et forum for repræsentanter for lægemiddelindustrien, patienter, nationale sundhedssystemer, ministerier og medlemmer af Kommissionen med ansvar for sundhed og forbrugerbeskyttelse og for virksomheder, allerede peget på behovet for at forbedre den måde, hvorpå de nationale beslutningsprocedurer vedrørende prisfastsættelse og godtgørelse af udgifter fungerer, for således at sikre større ensartethed og en hurtigere generel markedsføring af lægemidler.

For at kunne anvende EF-traktatens artikel 82 (tidl. artikel 86 misbrug af en dominerende stilling) er det nødvendigt først at analysere en række faktorer. Først skal markedet for hvert af de pågældende produkter defineres i henhold til de principper, der er fastlagt i de europæiske domstoles retspraksis og i Kommissionens antitrust-politik. Derefter skal der foretages en vurdering af, hvorvidt Pfizer er dominerende på de(t) relevante marked(er). Kun hvis det er tilfældet, kan Kommissionen undersøge, om der foreligger misbrug. Kommissionen er ikke i stand til på grundlag af de foreliggende oplysninger at afgive en udtalelse om disse spørgsmål, ikke engang foreløbigt.

(1) EFT L 40 af 11.2.1989.