SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3844/02

af Theodorus Bouwman (Verts/ALE) til Kommissionen

(9. januar 2003)

Om: Hindringer for grænsearbejde og arbejdsmobilitet som følge af skatteaftale mellem Nederlandene og Belgien

For nylig er der indgået en ny dobbeltbeskatningsaftale mellem medlemsstaterne Nederlandene og Belgien. Denne rummer ingen særlige bestemmelser for grænsearbejdere. Bestemmelserne om beskatning af indkomst fra lønarbejde er mere eller mindre de samme som bestemmelserne om lovmæssig social sikring (art. 13 i forordning 1408/71(1)). I en række tilfælde, hvor der er tale om udsendelse i over 183 dage, og for arbejdstagere inden for international landevejstransport er dette imidlertid stadig ikke tilfældet.

Mener Kommissionen, at Nederlandene og Belgien med indgåelsen af den nye dobbeltbeskatningsaftale har handlet i strid med EF-traktatens artikel 10 (tidl. artikel 5)?

Er Kommissionen ikke enig i, at den valgte løsning, der skaber vanskeligheder for EU-borgere, der vælger et arbejde i et naboland, men opretholder bopæl i hjemlandet eller omvendt modvirker arbejdsmobiliteten, et vigtigt element i Lissabon-strategien?

Er Kommissionen rede til at forelægge en meddelelse om forskellene mellem de skattemæssige bestemmelser som fastlagt i en række bilaterale skatteaftaler og OECD-modelkonventionen og bestemmelserne i forordning 1408/71 (begrænset til lønmodtagere)?

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(13. februar 2003)

På EU-rettens nuværende stade henhører direkte beskatning stadig i alt væsentligt under medlemsstaternes kompetence. I mangel af harmonisering falder indgåelse af aftaler om undgåelse af dobbeltbeskatning og medlemsstaternes dermed forbundne indbyrdes fordeling af beskatningskompetencen ind under deres kompetence. Lovligheden af denne praksis er anerkendt af Domstolen (sag C-336/96, Gilly [1998], Sml. 2793; der henvises især til præmis 30). Ved udøvelsen af denne kompetence skal medlemsstaterne imidlertid overholde deres forpligtelser i henhold til EF-traktaten. Medlemsstaterne må ikke gøre sig skyldige i forskelsbehandling på grundlag af statsborgerskab, indføre eller opretholde forskelsbehandling af statsborgere fra andre medlemsstater, som gør brug af deres frie bevægelighed, eller fastsætte uberettigede begrænsninger af deres bevægelsesfrihed. Medlemsstaterne skal også afholde sig fra at begrænse deres egne borgeres frie bevægelighed. Desuden skal medlemsstaterne påse, at de nationale foranstaltninger er forenelige med den frie etableringsret i henhold til EF-traktatens artikel 43 og retten til at udveksle tjenesteydelser i henhold til EF-traktatens artikel 49, også i forbindelse med udsendelse af arbejdstagere til levering af grænseoverskridende tjenesteydelser.

EU-retten forbyder således ikke medlemsstaterne i deres bilaterale skatteaftaler at fordele og ændre deres beskatningsrettigheder med hensyn til bosiddende ved at sondre mellem visse kategorier arbejdstagere. Der er derfor ikke efter Kommissionens opfattelse tale om en krænkelse af EF-traktatens artikel 10. Navnlig kan det forhold, at reglerne i den nye dobbeltbeskatningsaftale mellem Nederlandene og Belgien om den skattemæssige fordeling for visses kategorier grænsearbejderes vedkommende såsom arbejdstagere udsendt i mere end 183 dage og arbejdstagere i international landevejstransport afviger fra fordelingsreglerne i forordning (EØF) nr. 1408/71 med hensyn til socialsikring, ikke i sig selv anses for at stride mod EF-traktaten. Ud over denne forskel synes det af de to medlemsstater valgte system generelt at være foreneligt med Europa-Parlamentets beslutning om situationen for grænsearbejdere i Unionen(1).

Kommissionen har forstået, at ændringen af fordelingen mellem Belgien og Nederlandene af beskatningsrettighederne for grænsearbejdere var baseret på det forhold, at betalingen af skatter til den ene medlemsstat og betalingen af sociale bidrag til den anden medlemsstat gav anledning til uvished og vanskeligheder for denne personkategori.

Kommissionen har ikke til hensigt at offentliggøre en meddelelse om forskellene mellem de skattemæssige fordelingsregler og fordelingsreglerne i forordning (EØF) nr. 1408/71.

(1) EFT C 195 af 22.6.1998.