DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/464

(2004/C 84 E/0539)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0911/03

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. marts 2003)

Om: Forsinket anerkendelse af eksamensbeviser som følge af tekniske vanskeligheder

I min nylige forespørgsel (E-0l60/03) (1) anmodede jeg Kommissionen om at oplyse, hvad den mener om, at de græske myndigheder lader så utrolig lang tid gå, før de pågældende kandidater får lov til at aflægge de prøver, der er nødvendige, før myndighederne vil anerkende deres eksamensbeviser fra andre EU-lande.

Kommissionen kommer dog ikke ind på dette spørgsmål i sit svar af 7. marts 2003 men udtaler sig om anvendelsen af direktiv 89/48/EØF (2). Kan Kommissionen derfor nøjes med at svare på spørgsmålet om forsinkelserne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(15. maj 2003)

Der er to typer procedurer for anerkendelse af kvalifikationer og de har forskellige formål: proceduren for akademisk anerkendelse og proceduren for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer.

Spørgsmålet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer blev behandlet i det første svar fra Kommissionen på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-0160/03 (1).

Formålet med den akademiske anerkendelse er at gøre det muligt for folk at studere videre i en anden medlemsstat eller at gøre brug af den akademiske titel fra en anden medlemsstat svarende til deres eksamensbevis.

Som fællesskabsretten er udformet i øjeblikket, falder den akademiske anerkendelse af eksamensbeviser ind under medlemsstaternes beføjelser. Der findes ingen fællesskabsbestemmelser, der påbyder gensidig anerkendelse af eksamensbeviser. Hver enkelt medlemsstat er ansvarlig for sit eget uddannelsessystem og for uddannelsessystemets indhold og tilrettelæggelse. I øjeblikket findes der ingen eksamensbeviser, der anerkendes på europæisk plan. Universiteter er som selvstyrende institutioner helt og fuldt ansvarlige for indholdet i deres studieplaner og for udstedelsen af eksamensbeviser til de studerende.

Medlemsstaternes myndigheder har ret til at kræve akademisk anerkendelse af kvalifikationer, før de giver de studerende adgang til uddannelserne, og de kan evaluere, hvorvidt indholdet i den uddannelse, som indehaveren af et eksamensbevis har modtaget, svarer til det niveau, der kræves i den nationale lovgivning. De kan ligeledes frit fastsætte reglerne for denne type procedurer. De er imidlertid i henhold til artikel 12 i EF-traktaten forpligtet til ikke at foretage nogen form for direkte eller indirekte forskelsbehandling begrundet i nationalitet.

Den civilingeniør, som det ærede parlamentsmedlem omtaler, er en græsk statsborger, der har studeret i Det Forenede Kongerige.

Dikatsa er den kompetente myndighed i Grækenland til akademisk anerkendelse af eksamensbeviser.

Selv om den akademiske anerkendelse af eksamensbeviser som nævnt ovenfor falder ind under medlemsstaternes beføjelser, bør det imidlertid undersøges, om de forsinkelser, der af administrative årsager sker i proceduren for akademisk anerkendelse i Grækenland, kan afskrække studerende eller erhvervsudøvere, der ønsker at bruge den akademiske titel fra en anden medlemsstat, fra at gøre brug af deres ret til fri bevægelighed. I dette tilfælde kunne den overdrevent langvarige procedure for akademisk anerkendelse udgøre hindringer for den frie bevægelighed for studerende eller hindre vandrende arbejdstagere i at udnytte de fordele, der er knyttet til brugen af den akademiske titel i værtsmedlemsstaten.

Retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område er en af de grundlæggende friheder, der er sikret ved EF-traktaten (artikel 18).

I henhold til artikel 8 i EF-traktaten har enhver, der er statsborger i en medlemsstat, status som unionsborger. Følgelig er civilingeniøren, som er græsk statsborger, også unionsborger. Domstolen for De Europæiske Fællesskaber (3) har således fastslået følgende

Da en unionsborger i alle medlemsstaterne skal undergives samme retlige behandling som den, der tilkommer statsborgere fra disse medlemsstater, der befinder sig i samme situation, ville det være uforeneligt med retten til fri bevægelighed, hvis den pågældende i den medlemsstat, hvori han er statsborger, får en behandling, der er mindre gunstig end den, han ville få, hvis han ikke havde gjort brug af sine beføjelser efter traktaten for så vidt angår borgernes bevægelighed.

Disse beføjelser ville nemlig ikke få fuld gennemslagskraft, såfremt en statsborger i en medlemsstat kunne blive foranlediget til at opgive at benytte sig af dem som følge af hindringer, der ved hans tilbagevenden til sit oprindelsesland skabes af en lovgivning, der straffer det forhold, at han har udnyttet disse beføjelser, (…).

Artikel 149, stk. 2, i EF-traktaten har til formål at fremme studerendes mobilitet.

På grundlag af ovennævnte betragtninger vil Kommissionen kontakte de græske myndigheder for at anmode om en begrundelse for deres urimeligt langvarige procedure for akademisk anerkendelse. Kommissionen vil holde det ærede parlamentsmedlem orienteret om udviklingen i denne sag.

(1) Se side 456.

(2) EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.

(3) Sag C -224/98 (D'Hoop).