SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3327/00

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(25. oktober 2000)

Om: Forbrugerbeskyttelse og tvivlsomme salgsmetoder

I Tyskland har ca. 100 000 mennesker været ofre for organiseret massebedrageri i forbindelse med finansieringsordninger, hvor finansieringen sker via et forvaltningsselskab. Over formidlende finansieringsfirmaer fik kunderne tilbudt at købe fast ejendom (ejerlejligheder) og andele i lukkede ejendomsinvesteringsforeninger med løfter om store skattemæssige fordele og høj effektiv forrentning og udsigt til fuld lånefinansiering og garanterede lejeindtægter. Løfterne blev imidlertid ikke opfyldt.

I denne forbindelse rejser der sig følgende spørgsmål:

1. Har Kommissionen kendskab til de ovennævnte forhold, hvor købere i hobetal er blevet ført bag lyset og er havnet i alvorlig forgældelse efter at have finansieret købet af fast ejendom udelukkende ved at optage lån (lejlighed og finansieringsløsning som færdigpakke) på basis af aftaler mellem banker, forvaltningsselskaber og købere, og er disse forhold eventuelt i strid med gældende europæisk lovgivning vedrørende forbrugerbeskyttelse?

2. Er Kommissionen af den opfattelse at disse tvivlsomme metoder også er i strid med det princip, som Kommissionen har formuleret og de øvrige EU-institutioner anerkendt, om at forbrugernes økonomiske og retlige interesser skal beskyttes i EU, og at det skal forhindres, at forbrugere havner i alvorlig forgældelse som følge af salg efter det såkaldte sneboldeffektsystem(1)?

3. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at regulere de tvivlsomme metoder, som i juridisk henseende selvstændige salgsorganisationer anvender over for forbrugerne (aggressive metoder til forberedelse af indgåelsen af kontrakter, vildledende eller fejlagtige oplysninger, manglende overholdelse af de løfter, der gives i reklamerne)?

4. Hvordan vurderer Kommissionen spørgsmålet om obligationsret og hæftelse på baggrund af misligholdelsen af bankernes diligenspligt (banker som långivere og samtidig som parthavere i den finansierede kapitalinvestering igennem finansieringsaftaler mellem bank og forvaltningsselskab og igennem tilsvarende finansieringskontrakter)?

5. Hvilke muligheder har forbrugere, der har pådraget sig stor gæld igennem finansieringsordninger, hvor finansieringen sker via et forvaltningsselskab, for at gøre deres ret til skadeserstatning gældende, herunder for at gå rettens vej?

(1) Se Kommissionens meddelelse af 2.12.1998 Handlingsplan for forbrugerpolitikken 1999-2001 (KOM(98) 0696) og Europa-Parlamentets og Rådets beslutninger om denne meddelelse. Se også Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse af 25.1.1999 om etablering af en generel ramme for Fællesskabets aktiviteter til fordel for forbrugerne (Afgørelse nr. 283/1999/EF).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(17. januar 2001)

1. Kommissionen havde ikke kendskab til omfanget af den forretningspraksis, som det ærede medlem har beskrevet. På grundlag af de foreliggende oplysninger synes denne praksis ikke at være dækket af den eksisterende fællesskabslovgivning om forbrugerbeskyttelse. Denne praksis kunne muligvis føre til en sag om vildledende reklame i henhold til Rådets direktiv 84/450/EØF af 10. september 1984 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame(1). Dette direktiv giver imidlertid i vid udstrækning medlemsstaterne vide rammer for gennemførelsen, og konkrete klager bør derfor rettes til de ansvarlige myndigheder i den pågældende medlemsstat. På grundlag af de foreliggende oplysninger kan man ikke gå ud fra, at der foreligger en overtrædelse af fællesskabslovgivningen om forbrugerbeskyttelse.

2. og 3. En forretningspraksis, som omtalt af det ærede medlem, skader bestemt forbrugernes økonomiske og retlige interesser.

Kommissionen har i sin Handlingsplan for forbrugerpolitikken 1999-2001(2) forpligtet sig til at undersøge muligheden for at udarbejde en generel ramme for rimelig handel. Som følge af denne forpligtelse er Kommissionen ved at udarbejde en meddelelse om dette spørgsmål, som vil blive fremlagt for EU-institutionerne om få måneder. Det fremgår imidlertid ikke klart ud fra de foreliggende oplysninger, om den praksis, der er klaget over, vil falde ind under det område, der dækkes af en generel ramme for rimelig handel.

Men selv en generel ramme for rimelig handel forhindrer ikke nødvendigvis en kriminel forretningspraksis. Den praksis, som det ærede medlem har omtalt, kunne således omfatte kriminelle handlinger.

4. Det eventuelle kontraktmæssige ansvar i disse sager er et spørgsmål, der hører under tysk civilret, og falder ikke ind under fællesskabslovgivningen.

5. De berørte forbrugere kan søge juridisk rådgivning eller henvende sig til forbrugerorganisationer for at få råd eller støtte i henhold til tysk lovgivning.

(1) EFT L 250 af 19.9.1984.

(2) KOM(98) 696 endelig udg.