SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3136/00

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(6. oktober 2000)

Om: Brændstofurolighederne

Prisen på Brent-råolie har i de seneste dage nået en ny rekord, selv efter at OPEC-landene har vedtaget at øge produktionen med 800 000 tønder om dagen, svarende til 3 % af den nuværende produktion. Brændstofurolighederne har givet anledning til protester i forskellige medlemsstater inden for sektorer som landbrug og transport. De ustabile råoliepriser kan sammen med den lave notering af euroen på de internationale markeder fremkalde en ny stigning i inflationen i euro-området, som allerede i august ifølge de seneste oplysninger offentliggjort den 18. september 2000 af EU's statistiske kontor, Eurostat, var oppe på 2,3 %.

Det er beklageligt, at medlemsstaterne ikke har foretaget en fælles vurdering af krisen, men har foretrukket at vedtage individuelle nationale løsninger ved at søge at bringe blokaden fra visse indflydelsesrige sektorer til ophør ved hjælp af lavere afgifter.

Mener Kommissionen ikke, at vi står over for et formodet brud på de principper, der er fastsat i traktatens artikel 81 og 82, som skal sikre konkurrencen på det indre marked? Hvorledes vurderer Kommissionen, at denne krise kan påvirke andre energikilder? Er det muligt at finde en fælles, men sammenhængende løsning, der fjerner de nationale afgiftsforskelle, inden for rammerne af en samlet strategi for fastsættelse af oliepriserne, uden at en fælles udenrigspolitik er nødvendig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(29. november 2000)

I sin meddelelse af 4. oktober 2000 om EU's olieforsyning(1) udtalte Kommissionen sig klart mod at afbøde effekten af stigningen i oliepriserne ved at nedsætte afgifterne. At give efter på dette punkt ville være ensbetydende med at overføre beskatningsindtægterne til OPEC-landene og tilskynde dem til at holde priserne på et kunstigt højt niveau, eftersom sådanne afgiftsnedsættelser ville opveje effekten af forhøjelsen af råolieprisen på forbrugerpriserne. Desuden ville en afgiftsnedsættelse ikke være i overensstemmelse med EF's målsætninger for miljøet.

Afgiftsnedsættelser, der finder sted i spredt fægtning, er jo ingenlunde i overensstemmelse med de europæiske regler, selv om der endnu er lang vej tilbage, inden der opnås en sand harmonisering af punktafgifterne og momsen.

Flere medlemsstater har for nylig annonceret støtteforanstaltninger for bestemte sektorer, der bl.a. omfatter nedsættelse af punktafgiften på diesel til vejtransport. Disse foranstaltninger skal vurderes efter EF-lovgivningen om statsstøtte, jf. EF-traktatens artikel 87 (tidligere artikel 92) (da de muligvis forvrider konkurrencen og således skaber hindringer for virkeliggørelsen af det indre marked), såvel som efter EF-lovgivningen om punktafgifter på mineralolie. Til det formål har Kommissionen allerede bedt flere medlemsstater om at fremsende komplette oplysninger om hele den foranstaltning, der er truffet eller planlagt på nationalt plan. Hvis nogle af disse foranstaltninger viser sig at være i modstrid med EF-retten, navnlig statsstøttereglerne, vil procedurerne ifølge EF-traktaten blive iværksat.

Dertil kommer, at sådanne foranstaltninger ville stride mod EF's målsætninger, både hvad angår miljøpolitikken og med hensyn til energi- og transportpolitikken.

En opadgående harmonisering af afgifterne mellem medlemsstaterne viser sig altså uundgåelig. Det er i øvrigt det, Kommissionen har foreslået i det direktivforslag om beskatning af energiprodukter(2), som har ligget til behandling i Rådet siden 1997.

Man bør derfor modstå fristelsen til afbøde virkningerne af prisstigningerne ved hjælp af afgiftsnedsættelser. Tværtimod bør man gøre det modsatte og harmonisere punktafgifterne på brændstoffer opad. Den eneste tænkelige justeringsmekanisme er momsen. Her kunne man beslutte at stabilisere indtægterne i tilfælde af kraftige udsving i oliepriserne.

(1) KOM(2000) 631 endelig udg.

(2) EFT C 139 af 6.5.1997.