ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/508

(2004/C 84 E/0586)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3586/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(5. december 2003)

Om: EU-støtte til et italiensk selskab med forbindelser til Romano Prodi

Siden 1999, hvor Romano Prodi tiltrådte som formand for Kommissionen, har EU overført 15 millioner euro til det italienske ItalTrend — et konsulentfirma for udviklingsbistand beliggende i Reggio Emilia. ItalTrend har siden 1994 haft Silvia Prodi, en niece til Romano Prodi, ansat, og hun er for tiden assistent for direktøren Silvana Garavelli. Flere aviser (Sunday Times, Sunday Telegraph, European Voice) har stillet spørgsmål til dette forhold. Har Kommissionen til hensigt at besvare disse spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(9. februar 2004)

Kommissionen mener, at den gennem sin talsmand allerede har givet et udtømmende svar på spørgsmål, som er rejst i forskellige presseorganer, heriblandt de af det ærede medlem nævnte. Kommissionen skal pege på, at samarbejdet med Italtrend på det pågældende område, dvs. udviklingsbistand, går tilbage til mindst 1992. Formand Romano Prodis niece Silvia Prodi har arbejdet med projekter under kontrakt med Italtrend inden for nuklear sikkerhed i sin egenskab af atomingeniør siden 1994. Pr. 31. december 2003 beløb kontrakterne med Italtrend siden den 1. september 1999 sig til 7,97 mio. EUR. Betalingerne til selskabet siden den 1. september 1999 udgør 39,84 mio.EUR, hvoraf 35,3 mio.EUR (svarende til 89 %) vedrører kontrakter indgået forud for den 1. september 1999, og 4,54 mio. EUR kontrakter indgået efter den 1. september 1999.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/114

(2004/C 78 E/0115)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2448/03

af Georges Berthu (NI) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om: Uheldig ansporing til ødelæggelse af hække

Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 (1) præciserer i artikel 22, stk. 2, at hækkenes bredde, som skal tages i betragtning ved bestemmelsen af arealet for marker, der giver ret til arealstøtte, »skal svare til den traditionelle bredde i den pågældende region og må ikke overstige 2 meter. Medlemsstaterne kan, efter at have givet forhåndsmeddelelse til Kommissionen, tillade en bredde på over 2 meter, hvis der er taget hensyn til dette areal ved fastsættelsen af udbytterne for de pågældende regioner.«

Konsekvensen af disse foranstaltninger er, at landbrugerne anspores til at ødelægge de hække, som er bredere end tilladt, selv om det ofte er i samfundets interesse at bevare dem.

Vil Kommissionen foreslå Rådet og Europa-Parlamentet en ændring af denne artikel med henblik på at forhindre dens uønskede virkning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(10. september 2003)

Kommissionen ser det som sin opgave at forbedre og bevare landdistrikternes miljø i forbindelse med forvaltningen af den fælles landbrugspolitik. Den mener, at hække og grøfter spiller en vigtig rolle for vildtlivet og andre miljøfunktioner for hele landbrugsspektret. Kommissionen skal dog også sikre sig, at der kun ydes EF-støtte til støtteberettigede arealer, og den skal derfor anvende bestemmelserne i artikel 22 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92, som først blev vedtaget efter mange overvejelser om de dermed forbundne miljøspørgsmål, og som giver medlemsstaterne mulighed for at afgøre, om visse landskabstræk som f.eks. hække kan anses for at indgå i det fuldt ud udnyttede areal af en mark.

Kommissionen skønner derfor, at de af det ærede medlem anførte forskrifter giver medlemsstaterne tilstrækkelig mulighed for at tage hensyn til specifikke miljøbehov, og den deler ikke hans påstand om, at bestemmelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 tilskynder landmændene til at ødelægge hække.

Der foreligger derfor ingen planer om at ændre den pågældende artikel.

(1) EFT L 327 af 12.12.2001, s. 11.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/156

(2004/C 78 E/0160)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2705/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om: Vedvarende energikilder

Altener-programmet til fremme af vedvarende energikilder i Fællesskabet har nydt godt af en finansiel støtte på 74 mio. EUR. Kan Kommissionen oplyse, hvilke projekter der er blevet forelagt af Italien, hvilke af disse der har modtaget støtte og hvor stor støtte, og hvilke resultater der er opnået?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(16. oktober 2003)

Den finansieringsperiode, som det ærede medlem omtaler i sin skriftlige forespørgsel, er gyldighedsperioden for Altener II-programmet, dvs. 1998-2002. Det ærede medlem og Europa-Parlamentets sekretariat vil få tilsendt en oversigt med nærmere oplysninger om alle forslag indsendt af bydende fra Italien i forbindelse med Altener-programmet med henblik på samfinansiering i de seneste to år af Altener II-programmet (2001 og 2002). Den nævnte oversigt indeholder detaljerede oplysninger om de forslag, som der efter en evaluering og udvælgelse ikke blev ydet finansiering til, lige som om dem, der blev godkendt med henblik på fællesskabsstøtte. For de forslag, der godkendtes til støtte, rummer oversigten også beløbet for fællesskabsstøtten til den italienske koordinering og placeringen (i hjembyen) af den italienske koordinator (samt nærmere oplysninger om de italienske partnere). For de første tre år af Altener II-programmet (1998-2000) omfatter oversigten kun de projekter med italienske koordinatorer, der har modtaget støtte fra Fællesskabet, fordi der for denne periodes vedkommende ikke foreligger data om forslag, der ikke blev godkendt.

Alle Altener-projekter skal afsluttes med en afsluttende rapport, som skal godkendes af Kommissionen, før de endelige udbetalinger finder sted. Disse rapporter omfatter normalt en oversigt med nærmere oplysninger om de aktioner, der blev iværksat under projektet, og resultatet af projektet. Det ærede medlem kan efter anmodning få tilsendt et eksemplar af oversigten og/eller den afsluttende rapport for alle projekter.

Det ærede medlem kan eventuelt også være interesseret i at læse den evaluering af forvaltningen og resultaterne af begge Altener-programmer for årene 1996-2000 (Evaluation of the Altener Programme (1996-2000): Final report for the Directorate General Energy & Transport of the Commission), som eksterne eksperter fik til opgave at udarbejde i 2000. I denne rapport skelnes der naturligvis ikke mellem projekter med italienske koordinatorer og med andre koordinatorer. Et eksemplar af evalueringen af dette Altener-program kan også tilsendes efter ønske.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/606

(2004/C 78 E/0641)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3665/03

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(9. december 2003)

Om: Konfessionsløse organisationer

Til trods for forfatningsudkastet, der sidestiller konfessionelle og konfessionsløse organisationer kan det konstateres, at Kommissionen har hørt repræsentanter for visse konfessionelle livsanskuelser om indvandrerspørgsmålet og om kampen mod prostitution og menneskehandel. De konfessionsløse organisationer er derimod ikke blevet hørt.

1. Kan Kommissionen forklare, hvorfor konfessionsløse organisationer, som f.eks. European Humanist Federation er blevet udelukket fra denne dialog?

2. Kan Kommissionen forklare, hvorfor denne udelukkelse af de konfessionsløse organisationer er sket til trods for erklæring 11 til Amsterdam-traktaten, der garanterer ligebehandling af kirker og konfessionsløse organisationer? Denne holdning er desuden i strid med artikel 51 i forfatningsudkastet.

3. Kan Kommissionen bekræfte, at dialogen med de religiøst baserede ngo'er straks vil blive indledt, også for så vidt angår de konfessionsløse organisationer?

4. Kan Kommissionen bekræfte, at de konfessionsløse organisationer fremover vil blive behandlet på lige fod med religiøse organisationer?

5. Kan Kommissionen garantere, at dens holdning i dette spørgsmål ikke genspejler dens fortolkning af anvendelsen af artikel 51 i forfatningsudkastet?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

på skriftlige forespørgsler E-3602/03 og E-3665/03

(10. februar 2004)

Kommissionen ønsker at forsikre det ærede medlem om, at artikel 51 i udkastet til traktat om en forfatning for Europa, der omhandler »Kirkers og konfessionsløse organisationers status«, og som foreskriver en dialog med sådanne organisationer, ikke varsler om konfessionsløse organisationers tab af status. Den omtalte dialog finder faktisk allerede regelmæssigt sted, navnlig i forbindelse med Det Europæiske Råds møder, og denne praksis fortsætter. Kommissionen har ikke kendskab til, om konfessionsløse organisationer skulle være særligt utilfredse med denne dialog.

Det møde, der blev afholdt den 21. oktober 2003, og som det ærede medlem henviser til, var faktisk et informationsmøde forud for en konference i Rom, som det daværende formandskab for Rådet tog initiativ til og organiserede.

Da det italienske formandskab søgte at etablere kontakter med eksperter fra religiøse organisationer med henblik på konferencen i Rom, valgte det blot at drage fordel af tilstedeværelsen i Bruxelles af bl.a. sådanne organisationer, som var mødt op for at deltage i et af de regelmæssige dialogmøder.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/542

(2004/C 78 E/0563)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3413/03

af Olivier Duhamel (PSE) til Kommissionen

(18. november 2003)

Om: Eurobarometer

Et spørgsmål i en nylig Eurobarometer-meningsmåling om lande, der anses for at udgøre en »trussel mod verdensfreden«, har vakt en del sindsbevægelse i flere lande, navnlig Israel og USA. Der kan da også stilles spørgsmålstegn ved det hensigtsmæssige i at stille et sådant spørgsmål og endog ved dets formulering. Det er et velkendt fænomen, at stater, der enten internt eller i andre lande er indblandet i militæraktioner, som er udsat for en vis kritik i medierne, på grund af en art »haloeffekt« risikerer at få et negativt image i verden.

Under alle omstændigheder ville det have været bedre dels at formulere spørgsmålet lidt anderledes, som f.eks.: »De bedes for hver leder af de følgende lande angive, om De opfatter den pågældende som en trussel mod verdensfreden«, og dels at tilføje Den Palæstinensiske Myndighed blandt landene på listen. Vil Kommissionen overveje i fremtiden at stille spørgsmålet i denne form i stedet for helt at opgive at stille det, da det udgør et nyttigt instrument til forståelse af udviklingen i den offentlige mening i Unionen?

I øvrigt ville det være interessant, som Eurobarometer tidligere har gjort det, at måle borgernes tillid til deres eget folk og til hvert af de øvrige folk, som undersøgelsen vedrører.

Mener Kommissionen, at tillid mellem befolkningerne er en uomgængelig faktor i den europæiske integration og det internationale samfund? Er den i så fald villig til i nær fremtid at stille dette spørgsmål på ny?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(8. januar 2004)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel P-3334/03 fra Muscardini (1).

Kommissionen er klar over begrænsningerne i spørgsmålet om lande, der udgør en trussel mod freden i verden. Den mener dog, at resultaterne af undersøgelsen afslører fordomme, der giver anledning til bekymring. Den takker det ærede medlem for de fremsatte forslag, men har endnu ikke taget stilling til, om denne indikator kan udnyttes på en anden måde.

Spørgsmålet om tilliden mellem befolkningerne har regelmæssigt været stillet i perioden 1976 og 1996. Det har vist sig, at tilliden mellem befolkningerne i Unionen har været konstant stigende. Kommissionen vil overveje, om dette spørgsmål skal stilles på ny.

(1) Se side 263.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/589

(2004/C 78 E/0622)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3559/03

af Margrietus van den Berg (PSE) og Jan Wiersma (PSE) til Kommissionen

(1. december 2003)

Om: Jernbanceservicecentret Groningen og manglende brug af jernbanegrænseovergangen ved Nieuweschans til Nordtyskland

Kan Kommissionen redegøre for, hvorfor en omladningsbanegård, jernbaneservicecentret Groningen (RSCG), der finansieres via EU-midler, ikke benyttes til den direkte godstransport fra og til Nordtyskland, Østeuropa og Skandinavien med det resultat, at der køres unødvendige omveje, at jernbanerne ikke udnyttes optimalt, og at der sker skader på miljøet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(23. januar 2004)

Jernbaneservicecentret Groningen håndterer ca. 100 000 tyvefodsækvivalentenheder (TEU) om året, og der er planer om nye investeringer med henblik på at udvide jernbaneforbindelserne mellem Groningen og Rotterdam-området og de øvrige medlemsstater. Det forventes, at navnlig godstrafikken vil vokse på den såkaldte nordlige korridor, der forbinder Rotterdams havneområde med det nordlige Tyskland og Skandinavien. Markedet for banegodstransport blev åbnet ved direktiv 91/440/EØF (1), som ændret ved direktiv 2001/12/EF (2), i henhold til hvilket alle jernbanevirksomheder med en europæisk licens, der er udstedt i henhold til rammebetingelserne i direktiv 95/18/EF, som ændret ved direktiv 2001/13/EF (3), senest den 15. marts 2003 skulle have adgang til at drive godstransport på det transeuropæiske banegodstransportnet (Trans-European Rail Freight Network — TERFN). Forudsætningen for at få adgang er, at jernbanevirksomhederne har de sikkerhedscertifikater, der kræves i de lande, hvor der er planer om at etablere forbindelser. Enhver jernbanevirksomhed, der ønsker at drive transport på disse banelinjer, kan gøre det. Groningen befinder sig på TERFN. Det skal dog tilføjes, at direktiv 91/440/EF, som ændret, indeholder krav om, at jernbanevirksomheder skal forvaltes i overensstemmelse med de principper, der gælder for kommercielle foretagender.

Udviklingen af Groningen jernbaneservicecenter har været en del af det prioriterede indsatsområde 1 (industri, erhvervsservice og turisme), der er fastlagt i det samlede programmeringsdokument for mål nr. 2 i Groningen-Drenthe i Nederlandene, som blev godkendt af Kommissionen i 1997. Strukturfondenes bidrag til dette indsatsområde androg 32,4 % (74,25 mio. EUR) i perioden 1997-1999.

(1) Direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner, EFT L 237 af 24.8.1991.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26. februar 2001 om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner, EFT L 75 af 15.3.2001.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/13/EF af 26. februar 2001 om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder, EFT L 75 af 15.3.2001.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/482

(2004/C 84 E/0559)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2158/03

af Danielle Darras (PSE) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om: Underentreprise, europæiske midler og Isbergue

Forespørgeren har taget det svar til efterretning, som Diamantopoulou har givet på Kommissionens vegne (6. juni 2003) på hendes forespørgsel P-1696/03 (1), men kunne godt ønske at få dette præciseret og vide, om Kommissionen kan modsætte sig den planlagte omstrukturering af Isbergue, såfremt enten Arcelor eller de virksomheder, med hvilke Arcelor har indgået en underentrepriseaftale, tildeles midler fra EU.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. juli 2003)

Svaret på dette spørgsmål kan kun gentage de principper, der allerede er blevet fremført i svaret af 6. juni 2003 på skriftlig forespørgsel P-1696/03 fra det ærede medlem.

Kommissionen kan ikke modsætte sig en omstrukturering af en industrikoncern udelukkende ud fra, om en koncern har modtaget strukturfondsstøtte eller ej.

Hvad angår indeværende programmeringsperiode 2000-2006, fremgår det imidlertid af artikel 30 i forordningen (2) om strukturfondene, at hvis en operation, som der er blevet ydet strukturfondsstøtte til, inden for et tidsrum på fem år fra tidspunktet for afgørelsen om deltagelse fra fonden undergår en væsentlig ændring, der påvirker arten af operationen eller betingelserne for dens iværksættelse, som skyldes ophør eller ændring af lokalisering for en produktionsvirksomhed, finder bestemmelserne om finansielle korrektioner i artikel 39 i nævnte forordning anvendelse. I så fald underretter medlemsstaten Kommissionen og foretager de nødvendige finansielle korrektioner, som består i hel eller delvis annullering af Fællesskabets medfinansiering.

I de foregående programmeringsperioder var der ikke i lovgivningen fastsat bestemmelser om genind-drivelse af støtte, som var ydet gennem strukturfondene, for så vidt operationerne blev gennemført og afsluttet på grundlag af gældende lovgivning.

(1) Se side 474.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene, EFT L 161 af 26.6.1999.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/578

(2004/C 78 E/0611)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3536/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. november 2003)

Om: Problemer med anerkendelse af eksamensbeviser fra skoler og for faglige uddannelser i Frankrig

Flere personer med en afsluttet social uddannelse fra EU's medlemsstater, navnlig Portugal, Spanien og Tyskland, har bopæl i Frankrig og ønsker at arbejde inden for deres fag i landet, men de franske myndigheder anerkender ikke umiddelbart eksamensbeviser.

De franske myndigheder kræver gennemførelse af en ulønnet praktikperiode på seks måneders varighed og optagelse på en uddannelsesinstitution, som de pågældende skal betale for. Endelig skal de evalueres, idet de ellers ikke af socialministeriet vil få tilladelse til at udøve deres fag i Frankrig.

Kommissionen bedes derfor svare på, hvilke foranstaltninger den påtænker at gennemføre for at sikre arbejdstagernes frie bevægelighed i EU, og for at det beskrevne problem med anerkendelse af eksamensbeviser (fra skoler og for faglige uddannelser) kan løses.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(20. januar 2004)

Direktiv 89/48/EØF (1) og 92/51/EØF (2) tager ikke sigte på at koordinere uddannelserne til og vilkårene for udøvelsen af de erhverv, der er omfattet af dem. I henhold til EF-traktatens artikel 149 og 150 er det enhver medlemsstats eget ansvar, om den vil regulere et givent erhverv, og at fastsætte niveauet og indholdet af den uddannelse, der kræves for at kunne udøve erhvervet på dets område. Ved nævnte direktiver indføres der således ikke et system til gensidig anerkendelse af eksamensbeviser.

I henhold til direktiverne kan værtslandet kræve, at en vandrende arbejdstager skal bestå en egnethedsprøve eller gennemgå en prøvetid af højst tre års varighed, hvis den uddannelse, den vandrende arbejdstager har erhvervet, omfatter fag, der er væsentligt forskellige fra dem, der er omfattet af det eksamensbevis, som er foreskrevet i værtslandet. Værtslandet skal dog give den vandrende arbejdstager ret til at vælge mellem egnethedsprøve og prøvetid. Direktiverne bestemmer, at prøvetiden afsluttes med en bedømmelse, og at bestemmelserne for prøvetid og bedømmelse heraf samt den indvandrende praktikants status fastsættes af den kompetente myndighed i værtslandet i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen.

Kommissionen er ikke bekendt med eventuelle problemer vedrørende anerkendelsen af socialarbejderes eksamensbeviser i Frankrig. Den opfordrer det ærede medlem til at fremsende de klager, hun har modtaget herom, så den kan se på dem og træffe de fornødne foranstaltninger.

(1) Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, EFT L 19 af 24.1.1989.

(2) Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF, EFT L 209 af 24.7.1992.
DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/358

(2004/C 78 E/0377)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0819/03

af Ole Krarup (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. marts 2003)

Om: GMO-afgrøder og liability

Hvordan vurderer Kommissionen holdningen i WTO til at indføre en »liability-forpligtigelse« over for patenthavere og/eller producenter af GMO-afgrøder i tilfælde af GMO-forurening af konventionelt dyrkede eller økologisk dyrkede marker?

I særdeleshed: Hvilke initiativer har Kommissionen taget for at fremme en proces i WTO, der i fremtiden vil betyde, at WTO i sit regelsæt får indført bestemmelser om erstatningspligt for patenthavere og/eller producenter af GMO-afgrøder, i tilfælde af at deres produkt inficerer konventionelt eller økologiske dyrkede afgrøder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(16. maj 2003)

Det ærede medlem rejser det komplekse spørgsmål om hvor ansvaret ligger i tilfælde af at genmodificerede afgrøder breder sig til konventionelt dyrkede og økologisk dyrkede afgrøder og skader disse.

Problemet vedrører forsætlig og ikke-fortsætlig spredning af genmodificerede organismer og sameksistens af forskellige landbrugsproduktionssystemer, og hænger sammen med, hvordan gener breder sig. Genspredning mellem afgrøder afhænger af produktionsmetoderne i oprindelseslandet og er dermed ikke et egentligt handelsproblem. Kommissionen finder følgelig ikke at Verdenshandelsorganisationen er det rette internationale forum for en drøftelse af genspredning mellem genmodificerede afgrøder og konventionelt dyrkede afgrøder, og hvilken ansvarsordning der skal gælde.

Ansvarsspørgsmålet behandles normalt inden for rammerne af internationale konventioner vedrørende bestemte problemer. For så vidt angår genmodificerede organismer, er Kommissionen involveret i de igangværende drøftelser om ansvar og godtgørelse inden for rammerne af Cartagena-protokollen vedrørende biosikkerhed til konventionen om biologisk mangfoldighed. Disse drøftelser befinder imidlertid stadig i en meget tidlig fase, og de formelle forhandlinger vedrørende dette anliggende sættes først i gang i forbindelse med det første møde mellem parterne i biosikkerhedsprotokollen, når dette afholdes i april 2004.