SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1772/01

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(15. juni 2001)

Om: Arbejdsmiljøforhold

I en række EU-lande er der gennem de senere år sket en betydelig forbedring af lovgivningens krav til sikre forhold på arbejdspladserne. I andre EU-lande er der meget svage krav eller en omfattende ligegyldighed over for overholdelse af kravene.

Her i EU-administrationens centrale by, Bruxelles, er man dagligt vidne til arbejdsmiljøforhold, som bør være helt uacceptable i Europa i dag. Stilladsarbejde ses overalt i byen at overskride de i Nordeuropa gældende sikkerhedsnormer, og man behøver kun at se ud af vinduerne fra Europa-Parlamentets bygninger for at se konstruktionsarbejdet på den nye banegård foregå med total negligering af normale sikkerhedskrav. Arbejdere udfører udskæring af fliser med vinkelsliber uden øjenværn, uden høreværn og uden åndedrætsbeskyttelse, der kravles rundt på et buet, glat glastag uden sikkerhedsline etc.

Der er tydeligvis tale om så store besparelser på de omkostninger, der altid er umiddelbart forbundet med høj arbejdspladssikkerhed, at det indebærer en konkurrencemæssig fordel for de virksomheder, der kan lade deres ansatte arbejde under sådanne vilkår. Det synes på den baggrund forståeligt, at der til trods for EU's licitationsregler i praksis næsten kun ses belgiske firmaer arbejde i bygningsbranchen i Bruxelles.

Kommissionen bedes herunder redegøre for nationaliteten af de virksomheder, der har udført EU's store bygningsarbejder, herunder Europa-Parlamentets bygninger og Ministerrådets Justus Lipsius Bygning.

Dårlige arbejdsmiljøforhold medfører omfattende helbredsskader, som ikke dækkes af de arbejdsgivere, der har konkurrencemæssige fordele af at lade hånt om arbejdspladssikkerheden. Derfor er forskelle i sikkerhedskrav til arbejdsmiljø en alvorlig konkurrenceforvridende faktor.

Det er uacceptabelt, at EU, som angiver at arbejde for bedre arbejdsmiljø, ikke drager omsorg for, at arbejdspladssikkerheden hæves i de lande, som ikke opfylder de høje standarder, der sættes i andre EU-lande.

Hvad gør Kommissionen for at sikre alle arbejdere i EU samme arbejdsmiljøforhold?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. september 2001)

Når det gælder større bygningsarbejder eller udvendig renovering, indgår Kommissionen ikke kontrakt direkte med entreprenørerne eller underentreprenørerne, men overlader det til bygherren eller ejeren af bygningerne at organisere arbejdet. Med hensyn til Berlaymont-bygningen er det selskabet Berlaymont 2000, som indgår kontrakt med entreprenørerne, og med hensyn til Charlemagne, en anden af Kommissionens store bygninger, var det selskabet Cofinimmo. Det ærede medlem burde derfor snarere rette sit spørgsmål til disse selskaber.

For så vidt angår Parlamentets og Rådets bygninger mener Kommissionen, at spørgsmålet bør rettes til disse institutioner.

Med henblik på at forbedre arbejdsmiljøet for arbejdstagerne i Fællesskabet og nedbringe antallet af arbejdsulykker og erhvervsbetingede sygdomme har Fællesskabet siden 1989 vedtaget en lang række retsakter efter forslag fra Kommissionen. Det drejer sig om direktiver med retsgrundlag i EF-traktatens artikel 137 (tidl. artikel 118A), der indeholder bestemmelser om minimumsforskrifter for beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen.

I henhold til artikel 137, stk. 5, er de bestemmelser, som vedtages i henhold til denne artikel, ikke til hinder for, at de enkelte medlemsstater opretholder eller indfører strengere beskyttelsesforanstaltninger, når de er forenelige med EF-traktaten. Kommissionen skal især henlede det ærede medlems opmærksomhed på Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet(1), navnlig trettende betragtning, som lyder: forbedring af arbejdstagernes sikkerhedsmæssige, hygiejnemæssige og sundhedsmæssige vilkår under arbejdet er et mål, der ikke bør underordnes rent økonomiske hensyn.

Medlemsstaterne skal gennemføre disse direktiver i deres nationale lovgivning, og det er medlemsstaternes ansvar at fremme og sikre en korrekt og effektiv anvendelse af de nationale bestemmelser om gennemførelse af direktiverne. Tilsyn med og overvågning af arbejdspladser og især byggepladser hører således under de nationale myndigheders kompetence.

De nyeste foreliggende statistiske data vedrørende arbejdsulykker(2) er fra 1998 og viser en forbedring på europæisk niveau både med hensyn til forekomsten af arbejdsulykker med mere end tre fraværsdage til følge, nemlig 4 089 ulykker per 100 000 beskæftigede i 1998 i forhold til 4 229 i 1996 og 4 539 i 1994, og med hensyn til frekvensen af arbejdsulykker med dødelig udgang, nemlig 3,5 dødsulykker per 100 000 beskæftigede i 1998 i forhold til 3,6 i 1996 og 3,9 i 1994.

Disse statistiske indikatorer viser, at anvendelsen på europæisk plan af fællesskabslovgivningen om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen har haft en positiv virkning på forbedringen af arbejdsmiljøet, da antallet af ulykker er faldet. Det viser sig altså, at denne lovgivning, når den anvendes korrekt på nationalt plan, forbedrer arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen.

Alt efter udfaldet af den evalueringproces, der for øjeblikket er i gang, og som led i sin fremtidige strategi vedrørende beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen agter Kommissionen for sin del at fremsætte forslag om at iværksætte oplysningskampagner over for de forskellige aktører for at gøre de hidtil trufne foranstaltninger på området mere effektive.

(1) EFT L 183 af 29.6.1989.

(2) ESAW Europæiske arbejdsulykkesstatistikker.