SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3971/98

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) til Kommissionen

(4. januar 1999)

Om: EU-laboratorier, som skal fastsaette referencenormer for industrielt forarbejdede fiskerivarers og akvakulturprodukters kvalitet og toksicitet

Raadets direktiv nr. 91/493/EOEF(1) og de specifikke forordninger vedroerende fiskerivarer nr. 2136/89(2) om faelles handelsnormer for sardinkonserves og nr. 1536/92(3) om faelles handelsnormer for tun- og bonitkonserves finder bl.a. anvendelse paa produktion og afsaetning af konserves og afviger fra EU's retsakter for andre produkter. Som led i den faelles markedsordning og de nugaeldende generelle praeferenceordninger vil det endvidere vaere hensigtsmaessigt af hensyn til forbrugerne at bevare fiskerivarernes kvalitet paa det faelles marked, hvilket man ogsaa kunne oenske i forbindelse med den nye markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter fra EU.

Mener Kommissionen paa baggrund heraf ikke, at det vil vaere noedvendigt i den nye markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter at skabe grundlag for oprettelse af et laboratorium i de enkelte medlemsstater samt et paa EU-plan med henblik paa fastsaettelse af referencenormer for industrielt forarbejdede fiskerivarer og akvakulturprodukter, som skal have til opgave efter hoering af Kommissionen at koordinere diagnosticeringsmetoder, at goere en aktiv indsats for at finde frem til potentielle toksikologiske kilder, at lette uddannelse og genanvendelse inden for laboratoriediagnostik, at samarbejde med den paagaeldende sektor og kompetente laboratorier i tredjelande om diagnosticeringsmetoder og som raadgivende organ vaere med til ved hjaelp af kvalitetskontrolforsoeg med raavarer og lignende produkter at fastslaa, om sektorspecifikke normer svarer til de internationale EN 45000-normer, at fastlaegge og udvikle retningslinjer for F+U, kvalitetsparametre for raavarer og slutprodukter saavel ud fra et fysisk-kemisk som et mikrobiologisk og organisationsmaessigt synspunkt, at fastlaegge normer for kontrol med produktionsprocesserne, som sikrer hygiejne- og sundhedsstandarden og hindrer, at der loebes risici paa dette omraade, og endelig at styrke en samarbejdsstruktur, som muliggoer og fremmer udveksling af oplysninger mellem virksomheder, myndigheder, forbrugere og videnskabelige kredse?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Emma Bonino

(23. marts 1999)

Kommissionen mener, at sikkerheden i forbindelse med forarbejdede fiskerivarer og akvakulturprodukter er tilstraekkeligt sikret gennem eksisterende lovgivning og kontrol. Der findes saaledes adskillige netvaerk af EF-referencelaboratorier, der bl.a. undersoeger for marine biotoksiner(4), sygdomme hos fisk(5) og toskallede bloeddyr(6), zoonoser(7) og restkoncentrationer(8). Netvaerkene bestaar af mindst et laboratorium pr. medlemsstat, og de er udpeget som nationale laboratorier af foerste instans af medlemsstaterne. Hvert netvaerk koordineres af et EF-referencelaboratorium, som er udpeget af Raadet. Kommissionen yder oekonomisk stoette til disse EF-referencelaboratorier for at oege effektiviteten af foedevare- og veterinaerkontrollen. Der eksisterer desuden et netvaerk af laboratorier til foedevarekontrol(9).

Kommissionen ser intet behov for et nyt referencelaboratorium i hver medlemstat eller et EF-referencelaboratorium til kontrol af toksikologi i forarbejdede fiskerivarer og akvakulturprodukter, da disse omraader allerede er daekket af de eksisterende laboratorienetvaerk.

Det aerede medlem henviser til kvalitet saavel som til sikkerhedsspoergsmaal. Mens offentlige myndigheder har ansvar for at sikre et produkts sikkerhed med henblik paa forbrugerbeskyttelse, saa er kvalitetsspoergsmaal den private sektors ansvar. Hvad angaar forbedring af kvaliteten, er der intet, der hindrer en oeget frivillig vidensudveksling og et stoerre samarbejde mellem de laboratorier, som arbejder med forarbejdede fiskerivarer i EU. Saadanne udvekslinger boer fremmes. Virksomhederne saavel som de repraesentative organisationer i sektoren har det primaere ansvar for, at saadan udveksling netvaerkene imellem finder sted.

(1) EFT L 268 af 24.9.1991, s. 15.

(2) EFT L 212 af 22.7.1989, s. 79.

(3) EFT L 163 af 17.6.1992, s. 1.

(4) Raadets beslutning 93/383/EOEF (EFT L 166 af 8.7.1993).

(5) Raadets direktiv 93/53/EOEF (EFT L 175 af 19.7.1993).

(6) Raadets direktiv 95/70/EF (EFT L 322 af 30.12.1995).

(7) Raadets direktiv 92/117/EF (EFT L 62 af 15.3.1993).

(8) Raadets direktiv 96/23/EF (EFT L 125 af 23.5.1996).

(9) Raadets beslutning 90/424/EOEF (EFT L 224 af 18.8.1990).