SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3825/98

af Gérard Caudron (PSE) til Kommissionen

(22. december 1998)

Om: Provision af betalinger i euro

Euroens indfoerelse vil betyde et historisk skridt for Den Europaeiske Union.

Et flertal blandt borgerne synes at gaa ind for den faelles valuta baade paa grund af den rolle, som den forventes at spille i oekonomien, og som handelsredskab i dagligdagen.

Imidlertid agter en raekke finansinstitutter tilsyneladende at beregne provision af ethvert indkoeb i euro, som foretages uden for den medlemsstat, hvor det paagaeldende institut er etableret, og uanset om der er tale om betaling pr. check eller kontokort.

Hvis denne praksis gennemfoeres, vil det skabe tvivl om euroens berettigelse. Et af hovedargumenterne for euroens indfoerelse er jo netop, at den faelles valuta fjerner den usikkerhed, der er forbundet med de vekselkurser, der anvendes ved indkoeb uden for oprindelseslandet.

Agter Kommissionen derfor at traeffe forholdsregler mod saadanne initiativer, som forvansker selve euroens natur?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti

(25. marts 1999)

Kommissionen er fuldstaendig enig med det aerede medlem i, at et af hovedargumenterne for indfoerelsen af den faelles valuta var afskaffelse af vekselkurserne. Det skete med den uigenkaldelige fastsaettelse af faste vekselkurser for omveksling mellem de deltagende valutaer pr. 1. januar 1999.

I april 1998 udstedte Kommissionen som bekendt sin henstilling 98/286/EF(1) om bankgebyrer for omregning til euroen. Kommissionen offentliggjorde endvidere en indledende evaluering den 8. december 1998(2), som viser, at bankerne i hele euroomraadet har til hensigt at gennemfoere henstillingen. Det betyder, at der ikke vil blive kraevet gebyr i forbindelse med omregning af nationale konti til euro (f.eks. fra franske franc til euro i Frankrig) eller for at veksle betalinger til og fra euroen og de deltagende medlemsstaters nationale valutaer. Det fastsaettes endvidere i henstillingen, at banker ikke kan kraeve et andet gebyr for serviceydelser, der gennemfoeres i euro, end for tilsvarende tjenesteydelser, der gennemfoeres i de nationale valutaer. Det er et meget vigtigt aspekt i forbindelse med offentlighedens tillid til overgangen til euroen.

Hverken henstillingen eller euroens indfoerelse kraever, at bankerne ophoerer med at opkraeve gebyr for de serviceydelser, de yder. Effektuering af graenseoverskridende betalinger, hvad enten de sker med check, bankkort eller ved pengeoverfoersel, er en serviceydelse, som bankerne har ret til at opkraeve gebyr for. Henstillingen kraever imidlertid, at der ved alle omregninger og omvekslinger skal vaere fuld gennemsigtighed, idet der skal foreligge klare oplysninger om de faste omvekslingskurser og alle de anvendte gebyrer.

Inden euroens indfoerelse havde bankerne mulighed for i det mindste til dels at kamuflere gebyrerne for tjenesteydelser, f.eks. veksling af pengesedler, i de (variable) vekselkurser, der var gaeldende. Bankerne kunne med andre ord faa kunderne til at betale forskellen, "spreaden" mellem deres koeber- og saelgerkurser. Anvendelsen af denne "spread" indebar en uigennemsigtig metode, som Kommissionen laenge havde opfordret bankerne til at afskaffe.

Med euroens indfoerelse kan bankerne ikke laengere beregne deres gebyrer inden for en vekselkursspread i forbindelse med transaktioner, der involverer de deltagende landes valutaer. Det skyldes det grundlaeggende krav om, at der skal anvendes faste vekselkurser for alle omvekslinger mellem de deltagende nationale valutaenheder. Bankerne var derfor tvunget til at aendre deres gebyrbestemmelser med virkning fra senest 1. januar 1999.

Kommissionen anmodede den 12. februar 1999 de vigtigste europaeiske banksammenslutninger om at tilsende den oplysninger med en sammenligning af gebyrerne foer og efter euroens indfoerelse.

Kommissionen udsendte den 5. februar 1999 en pressemeddelelse, hvori den opfordrede bankerne til at forbedre gennemsigtigheden yderligere ved at offentliggoere oplysninger, der vises aendringerne (foer og efter euroens indfoerelse) i de samlede gebyrer for veksling af eurozone-pengesedler og graenseoverskridende checks, overfoersler og betalinger med bankkort. Bankerne i eurozonen blev anmodet om at indsende en situationsrapport til Kommissionen inden den 31. marts 1999 gennem deres europaeiske sammenslutninger. Kommissionen har endvidere for nylig indledt undersoegelser af, om bankerne muligvis overtraeder konkurrencereglerne. Kommissionen vil holde Parlamentet underrettet om resultaterne af disse rapporter og undersoegelser. Den forventer imidlertid, at det generelle gebyrniveau vil falde, fordi bankerne ikke laengere skal baere omkostninger i forbindelse med valutakursrisikoen, og fordi konkurrencen mellem pengeinstitutterne vil blive oeget paa grund af gennemsigtigheden. Kommissionen deler Parlamentets bekymring over, at de foerste oplysninger og analyser fra nogle banker i visse medlemsstater synes at antyde det modsatte.

Med hensyn til spoergsmaalet om pengeoverfoersler erkender Kommissionen, at der forsat er store forskelle i gebyrerne for graenseoverskridende transaktioner i sammenligning med indenlandske transaktioner. Kommissionen tror, at det i overgangsperioden - indtil datoen for indfoerelsen af eurosedler og -moenter - vil vaere muligt at skabe forudsaetninger for at justere gebyrerne for graenseoverskridende overfoersler. Det indebaerer, at man effektivt skal afhjaelpe svaghederne i infrastrukturen for graenseoverskridende betalinger og fjerne de oevrige strukturelle hindringer for konkurrence paa tvaers af graenserne. Det forudsaetter, at navnlig finansinstitutterne kan se den politiske betydning og de kommercielle muligheder, som kraever oegede investeringer i en graenseoverskridende forbindelse mellem de indenlandske detailbetalingssystemer. Udover at appellere til samvittigheden skal de offentlige myndigheder paa nationalt plan og EU-plan ogsaa vaere med til at konfrontere de administrative krav, som er med til at foroege bankernes byrder ved effektueringen af disse transaktioner. Kommissionen har til hensigt at vaere katalysator i disse aendringer og agter at udsende en meddelelse i foraaret 1999 vedroerende politikken for betalingssystemer i Den OEkonomiske og Monetaere Union. Den vil indeholde en detaljeret ramme for, hvorledes man realiserer maalet om et faelles betalingsomraade.

Gennemfoerelsen i medlemsstaterne inden den 14. august 1999 af Europa-Parlamentets og Raadets direktiv 97/5/EF af 27. januar 1997 om graenseoverskridende pengeoverfoersler(3) vil til dels forbedre situationen, idet det indeholder bestemmelse om gennemsigtighed i gebyrer, forbud mod opkraevning af dobbeltgebyr og en garanti for tilbagebetaling af pengene, hvis overfoerslen ikke effektueres inden for en bestemt frist. Kommissionen opfordrede den 8. februar 1997 medlemsstaterne til at gennemfoere direktivet inden for den fastsatte frist, da forsinkelser ville vaere uacceptable efter Kommissionens opfattelse.

Kommissionens pressemeddelelse IP/99/90 af 5. februar 1999 indeholder yderligere oplysninger om disse spoergsmaal.

(1) EFL L 130 af 1.5.1998.

(2) Jf. internet paa http://europa.eu.int/comm/dg15.

(3) EFT L 43 af 14.2.1997.