SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0455/02

af Luis Berenguer Fuster (PSE)og Fernando Pérez Royo (PSE) til Kommissionen

(22. februar 2002)

Om: Beskatning af og markedet for kulbrinter

Den spanske lov nr. 24/2001 af 27. december 2001 om skattemæssige, administrative og sociale foranstaltninger (offentliggjort i den spanske statstidende BOE den 31. december 2001) omhandler blandt andet bestemmelser om indførelse i Spanien af en ny afgift på salg i detailleddet af bestemte kulbrinter med virkning fra 1. januar 2002.

Den vigtigste af bestemmelserne vedrørende denne nye afgift er, at det samlede provenu skal anvendes til finansiering af udgifter på sundhedsområdet i overensstemmelse med objektive kriterier, der fastsættes nationalt. Den del af provenuet, der tilfalder den autonome region, kan dog anvendes til finansiering af miljøforanstaltninger ligeledes efter objektive kriterier. Afgiften er sammensat af en procentdel, der tilfalder staten, og en procentdel, der tilfalder den autonome region.

Den eksisterende punktafgift på kulbrinter i Spanien befinder sig på et tilstrækkeligt og passende niveau og er i overensstemmelse med skattepolitikkerne om harmonisering af niveauet i Den Europæiske Union for denne punktafgift med henblik på at undgå fordrejning af samhandelen som følge af forskelle på skatte- og afgiftsområdet.

Punktafgifter som denne har efter deres beskaffenhed til formål at udligne forskellige private og offentlige omkostninger ved anvendelse eller forbrug af goder, der gøres til genstand for en sådan beskatning, til der nås et punkt, hvor man kan tale om, at afgiften er berettiget ud fra socioøkonomiske årsager og et ønske om at forfølge mål, der anses for at være samfundsmæssigt ønskværdige.

Der henvises til kombinationen af de anførte elementer, denne afgifts væsentlige lighedspunkter med den indirekte beskatning gennem momsordningen og uklarhederne i forbindelse med anvendelsen af provenuet fra denne nye afgift samt den lovgivningsmæssigt særlige form, den er vedtaget under.

1. Mener Kommissionen, at den spanske regering på baggrund af behovene for og formålene med afgiftsharmoniseringen inden for Fællesskabet har beføjelser til at indføre en ny afgift på et allerede afgiftsbelagt beskatningsobjekt, som er underlagt harmoniseringsbestemmelser?

2. Kan der i bekræftende fald foreskrives en særlig anvendelse af provenuet fra denne nye afgift?

3. Kan denne anvendelse i givet fald være uden tilknytning til punktafgiftens formål og beskaffenhed som defineret ovenfor?

4. Kan den spanske regering, såfremt de tre første spørgsmål kan besvares bekræftende, indføre denne nye afgift uden at anmode om tilladelse fra EF-myndighederne og/eller at underrette disse inden for rammerne af politikkerne vedrørende gradvis integration og harmonisering af afgiftssatser?

5. Hvilke foranstaltninger burde den spanske regering i tilfælde af at svaret på spørgsmål 4 er negativt have truffet på forhånd? Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen anmode den spanske regering om at træffe på dette område?

6. I hvilket omfang og på hvilken måde mener Kommissionen i tilfælde af at svaret på spørgsmål 4 er positivt at dette forhold kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne eller politikkerne for gradvis harmonisering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(9. april 2002)

I henhold til artikel 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag(1), i det følgende benævnt sjette direktiv, er der ikke noget til hinder for, at medlemsstaterne opretholder eller indfører afgifter som punktafgifter, stempelafgifter og i det hele taget alle former for skatter og afgifter, der ikke har karakter af omsætningsafgift. Ifølge Domstolens faste retspraksis (senest i dens dom i sag C-437/97, Evangelischer Krankenhausverein Wien mod Abgabenberufungskommission Wien et Wein & Co. HandelsgesmbH mod Oberösterreichische Landesregierung) er artikel 33 ikke til hinder for, at der opretholdes eller indføres en afgift, forudsat at den ikke har nogen af de væsentlige egenskaber, der er kendetegnende for moms.

Desuden kræves det i artikel 33 i sjette direktiv, at sådanne skatter og afgifter ikke i samhandelen mellem medlemsstaterne giver anledning til formaliteter ved grænsepassagen.

I henhold til artikel 3, stk. 2, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed(2) kan de i stk. 1 nævnte varer (som omfatter mineralolier, som de er defineret i de pågældende direktiver) pålægges andre former for indirekte beskatning punktafgifter, hvis den indirekte beskatning pålægges med et eller flere særlige øjemed i den i den pågældende bestemmelse fastsatte betydning og er i overensstemmelse med de regler for afgiftspålæggelse, der gælder for punktafgifter og moms, for så vidt angår bestemmelse af afgiftsgrundlaget, afgiftsberegning, afgiftens forfald og kontrol med beskatningen.

Som Domstolen har påpeget det i sin dom i ovennævnte sag C-437/97, kræves det efter artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/12/EØF ikke, at medlemsstaterne skal iagttage alle de regler, der gælder for punktafgifter eller for moms med hensyn til bestemmelse af afgiftsgrundlaget, afgiftsberegning, afgiftens forfald og kontrol med beskatningen. Det er tilstrækkeligt, at en indirekte beskatning i særligt øjemed på disse punkter er i overensstemmelse med den almindelige opbygning af en af disse former for beskatning (punktafgifter eller moms), således som de er fastsat i fællesskabsbestemmelserne.

Domstolen understregede i sin dom i sag C-434/97, Kommissionen mod Frankrig, at der med henvisning til et særligt øjemed forstås et andet formål end et budgetmæssigt.

Endelig bevarer medlemsstaterne i henhold til artikel 3, stk. 3, i direktiv 92/12/EØF retten til at indføre eller opretholde beskatning af andre varer end de i stk. 1 nævnte, forudsat at sådan beskatning ikke i samhandelen mellem medlemsstaterne giver anledning til formaliteter i forbindelse med grænsepassage.

Anvendelsen af artikel 3, stk. 2, eller artikel 3, stk. 3, i direktiv 92/12/EØF afhænger af, hvilket anvendelsesområde den relevante spanske lovgivning har.

Kommissionen agter at sende et brev til de spanske myndigheder med en anmodning om oplysninger vedrørende den pågældende spanske lovgivning. På baggrund af svaret fra de spanske myndigheder vil det blive undersøgt, om denne lovgivning er forenelig med EF-lovgivningen.

(1) EFT L 145 af 13.6.1977.

(2) EFT L 76 af 23.3.1992.