SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1068/98

af Allan Macartney (ARE) til Kommissionen

(6. april 1998)

Om: Videresalg af ejendom på timeshare basis og gennemførelse af timeshare direktivet

Er Kommissionen bekendt med de vedvarende problemer som de såkaldte timeshare-hajer skaber for feriegæster? Er der indsamlet bevismateriale med hensyn til misbrug af mundtlige eller skriftlige "tilsagn" om at tilbagekøbe brugsretten fra kunder, der ønsker at gøre brug af salgsservice, og hvilken yderlige lovgivning er under overvejelse?

I hvilket omfang er timeshare direktivet gennemført og bliver det håndhævet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Emma Bonino

(11. juni 1998)

Kommissionen er bekendt med de problemer, som turister stadig har med timeshareselskaber. Kommissionen får faktisk regelmæssigt klager fra EU-borgere. Endvidere modtager Kommissionen hele tiden informationer om timeshareselskabers aggressive og urimelige salgsmetoder fra en række forbrugerorganisationer, som modtager støtte fra Kommissionen til at løse grænseoverskridende forbrugerproblemer, og som indberetter mange sager vedrørende timeshare.

De informationer, der er indsamlet om emnet i årenes løb, har fået Kommissionen til at fremsætte forslag til et direktiv om beskyttelse af køber i forbindelse med visse aspekter ved kontrakter om brugsret til fast ejendom på timeshare-basis. Parlamentet og Rådet vedtog forslaget den 26. oktober 1994(1) (direktiv 94/47/EF).

Direktiv 94/47/EF vedrører ikke almindelige salgs- og markedsføringsmetoder, f.eks. tilskyndelser, incitamenter og andre former for overtalelse, såsom løfter om at købe ejendomsretten tilbage fra kunder, der ønsker at benytte sig af salgsservice, som er et område, der rækker langt videre end spørgsmålet om timeshare alene. Der findes endnu ingen EU-lovgivning om de pågældende emner, som forbliver under de enkelte medlemsstaters kompetence.

Direktiv 94/47/EF har til formål at indføre et minimumsgrundlag af fælles regler om visse aspekter ved timesharekontrakter med henblik på at sikre timesharekøbere et højt beskyttelsesniveau. Direktivet omfatter faktisk kun de aspekter ved kontraktrelaterede transaktioner, som vedrører oplysninger om indholdet af kontrakten og reglerne for formidling af disse oplysninger samt procedurerne og reglerne for ophævelse og tilbagetrædelse. Direktivet har ikke indvirkning på de grundlæggende aftaleretlige principper i medlemsstaterne, men vedrører den minimumsbeskyttelse, som forbrugerne i samtlige medlemsstater er berettiget til. De nationale myndigheder kan vedtage strengere foranstaltninger, hvis de mener, at der er behov for det.

I henhold til artikel 12 i direktivet skulle medlemsstaterne have gennemført direktivet inden den 29. april 1997. Indtil videre mangler 6 medlemsstater at give meddelelse om, hvilke nationale foranstaltninger, de har truffet for at gennemføre direktiv 94/47/EF. I overensstemmelse med EF-traktatens artikel 169 har Kommissionen indledt traktatbrudssøgsmål med påstand om manglende meddelelse mod Belgien, Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien og Luxembourg og sendte begrundede udtalelser til dem i begyndelsen af 1998.

Ved en første evaluering af de nationale foranstaltninger, som de øvrige 9 medlemsstater har givet meddelelse om på baggrund af direktiv 94/47/EF, har det vist sig, at der kan blive tale om tilfælde af manglende overensstemmelse i forbindelse med nogle af dem. Kommissionen er nu ved at undersøge disse sager.

(1) EFT L 280 af 29.10.1994.