DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/650

(2004/C 78 E/0691)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3818/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(12. december 2003)

Om: Forudsætninger for udbetaling af pension i Grækenland

Ifølge klager fra pensionister i Grækenland er hovedkriteriet for opnåelse af pension i alle andre EU-lande det øjeblik, hvor den såkaldte »sikkerhedsrisiko« indtræder, dvs. når borgeren har overskredet en vis aldersgrænse, og de naturlige risici, som alderen medfører, viser sig. Dette kriterium gælder ifølge de samme klager ikke i Grækenland, hvor det grundlæggende kriterium er, at der skal være opsparet et konkret minimumsantal arbejdsår, som den enkelte borger skal kunne fremvise stempelmærker for.

I forbindelse med klagerne nævnes det endvidere, at enhver borger i hele det øvrige EU opnår pensionsrettigheder i det øjeblik, han når en vis aldersgrænse, og at pensionens størrelse nøje svarer til det antal år, han har arbejdet (selv hvis der kun er tale om få år), hvad der ikke er tilfældet i Grækenland.

Denne situation har blandt andet resulteret i, at mange ældre græske kvinder (som ikke kan fremvise stempelmarker, eftersom de hele livet har taget sig af familiens børn og passet hus og hjem) slet ingen pension får, hvis f.eks. deres ægtefælle får udbetalt en månedlig pension på omkring 600 EUR. Endvidere påpeges det, at de græske pensioner er de laveste i Unionen, idet mange kategorier af pensionister (næsten 90 % ) får månedlige pensioner på under 500 EUR, mens andre kategorier (såsom f.eks. taxachauffører og andre) får 300 EUR om måneden eller endnu mindre.

Kan Kommissionen oplyse, om de kriterier, der i Grækenland gælder for udbetaling af pension, fuldt ud er forenelige med fællesskabslovgivningen? Får statsborgere i de øvrige EU-lande udbetalt en mindstepension, når den såkaldte »sikkerhedsrisiko« indtræder, dvs. når de når en vis aldersgrænse, uanset antallet af erhvervede stempelmærker? Hvad er størrelsen af disse minimumspensioner i de øvrige 14 EU-lande (der anmodes om detaljerede oplysninger)? Får pensionisterne i det øvrige EU pensioner, der fuldt ud svarer til antallet af stempelmærker (selvom der kun er få), når de når en vis aldersgrænse? Hvor ligger denne aldersgrænse i hvert enkelt af de øvrige 14 EU-lande? Er det i overensstemmelse med fællesskabsretten, at der findes gamle i Grækenland, der overhovedet ikke har ret til pension, selvom de kan fremvise (om end kun et beskedent antal) stempelmærker? Vil de på grundlag af EU-lovgivningen kunne gøre krav på i det mindste en beskeden pension svarende til det antal stempelmærker, de har erhvervet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(28. januar 2004)

Pensionssystemernes udformning er medlemsstaternes ansvarsområde. Kun ganske få aspekter af pensions-systemerne henhører under fællesskabslovgivningen vedrørende social beskyttelse, f.eks. rettigheder for borgere, der flytter fra én medlemsstat til en anden, og ligebehandling af mænd og kvinder (dog gælder der stadig visse undtagelser med hensyn til pensionsalder og efterladteydelser). Der findes ingen bestemmelser i fællesskabslovgivningen om forbindelsen mellem pensionsindbetalinger og pensionsrettigheder.

Udformningen af de lovbestemte pensionsordninger varierer meget inden for EU. I nogle lande udbetales der en pension på et fast beløb til borgere, der er fyldt 65 år (i Danmark og Nederlandene under forudsætning af fast bopæl i landet, i Irland på grundlag af indbetalte pensionsbidrag). I de fleste medlemsstater er pensionerne baseret på forsikret indtjening, idet der er tendens til at tage en stadig større del af borgernes indtjeningsbaggrund i betragtning. På en række områder adskiller de lovbestemte pensionsordninger sig dog fra snævert forsikringsorienterede principper. I nogle tilfælde kræves det, at der er indbetalt bidrag i en minimumsperiode, før der kan opnås pensionsrettigheder (således modsvares pensionsbidrag ikke altid af ydelser); til gengæld kan det forekomme, at visse perioder, hvori der ikke er indbetalt pensionsbidrag (pga. arbejdsløshed, sygdom, karriereafbrydelser begrundet i hensynet til familien, uddannelsesperioder), kan anerkendes som pensionsgivende. Lovbestemte pensionsordninger baseret på indtjening eller pensionsbidrag er desuden ofte en garanti for et bestemt minimalt pensionsniveau.

Sådanne oplysninger om de nationale pensionssystemer kan findes i detaljeret form i publikationen »Missoc — Social Protection in the Member States and the European Economic Area« (1) og i Kommissionens og Rådets fælles rapport om tilstrækkelige og bæredygtige pensioner (marts 2003) (2). Sidstnævnte indeholder især tabeller vedrørende pensionsalder (tabel 7) og mindsteindkomstgarantier for ældre (tabel 1).

(1) http://europa.eu.int/comm/employment_social/missoc/index_en.html.

(2) http://europa.eu.int/comm/employment_social/soc-prot/pensions/index_en.htm.