SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1257/02

af Alejandro Cercas (PSE) til Kommissionen

(6. maj 2002)

Om: Mindsteløn

Den europæiske sociale model og Lissabon-processen kræver en ramme for samhørighed og nogle mindsteindtægter, som giver mulighed for at bekæmpe fattigdom og social udstødelse. De seneste oplysninger om mindstelønningerne i forskellige EU-lande viser imidlertid med al tydelighed eksistensen af en model, der knæsætter og legaliserer en situation, hvor der findes legalt fattige arbejdstagere.

Kan Kommissionen oplyse om de ajourførte tal for mindstelønningerne i Den Europæiske Unions medlemsstater? Agter den at tage initiativ til at forbedre denne situation, såfremt disse befinder sig inden for fattigdomstærskelniveauet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. juni 2002)

Kommissionen ønsker at oplyse det ærede medlem om, at ifølge de oplysninger om mindstelønnen i Unionen, der indsamles hvert år af De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor Eurostat fra de ni medlemsstater, der skal respektere en mindsteløn, der er fastsat efter national lovgivning, lå denne mindsteløn mellem 460 og 1 290 EUR om måneden i februar 2002(1).

I spørgsmålet om den politik, der tager sigte på at bekæmpe fattigdom og social udstødelse, ønsker Kommissionen at henlede det ærede medlems opmærksomhed på, at den åbne koordineringsmetode blev indført i løbet af 2000 og 2001 på grundlag af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000. Den valgte metode tager sit udgangspunkt i subsidiaritetsprincippet og tilskynder til en udpræget decentralisering: de generelle retningslinjer fastlægges i fællesskab for hele Unionen, men deres konkrete gennemførelse henhører under forskellige nationale, regionale og lokale myndigheders kompetence.

I denne sammenhæng er der etableret en aktionsramme for et øget samarbejde mellem medlemsstaterne på grundlag af nationale handlingsplaner, som medlemsstaterne skal forelægge hvert andet år, og som skal give mulighed for at forbedre alles viden, udvikle udvekslingen af information og bedre evaluere effektiviteten af politikken til bekæmpelse af udelukkelse.

Det fremgår af analysen af de første nationale planer, som blev indsendt i juni 2001 og bl.a. har til formål at fremme adgang for alle til en varig og kvalificeret beskæftigelse, at netop beskæftigelse er den bedste beskyttelse mod fattigdom og udelukkelse. Ikke desto mindre er der fortsat problemer med personer, der er ustabilt eller dårligt integreret på arbejdsmarkedet, som det fremgår af det forhold, at 6 % af de beskæftigede levede under fattigdomsgrænsen i 1997 (mod 38 % af de arbejdsløse og 25 % af de personer, der står uden for arbejdsmarkedet).

Det Europæiske Råd i Barcelona (marts 2002) opfordrede medlemsstaterne til selv i deres nationale handlingsplaner at fastsætte mål for frem til 2010 at sørge for en betydelig nedsættelse af antallet af personer, der trues af fattigdom og social udelukkelse.

I denne proces tilkommer det ikke Kommissionen at foreskrive konkrete foranstaltninger for at nå disse mål. Dette henhører under medlemsstaternes kompetence. Kommissionen vil derimod i fuldt omfang bidrage til den udveksling af oplysninger og det samarbejde, der foregår på europæisk plan, og til evalueringen af de fremskridt, der gøres i bekæmpelsen af fattigdom og udelukkelse.

(1) Belgien, Grækenland, Spanien, Frankrig, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige. Yderligere oplysninger fås (på tysk, engelsk og fransk) ved at se under Salaires minimaux på Eurostats internetadresse: http://europa.eu.int/comm/eurostat Demande de Statistiques Statistiques en bref Population et conditions sociales.