SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3303/02

af Giovanni Pittella (PSE) til Kommissionen

(21. november 2002)

Om: Bekymring for forbrugerbeskyttelse med hensyn til fødevarer

Det italienske politi for økonomisk kriminalitet, Guardia di Finanza, har beslaglagt 10 ton fordærvede tomater fra Grækenland, der var bestemt for virksomheder i regionen Salerno, Italien, hvilket af indlysende grunde vækker bekymring og ængstelse både med hensyn til forbrugerbeskyttelse og til de virksomheder, der forarbejder produktet.

Det fordærvede produkt var udstyret med beviser for overholdelse af hygiejne- og sundhedsforskrifterne, der var udstedt af de græske myndigheder før afskibningen til Italien.

Hvorledes vil Kommissionen undersøge, hvem der eventuelt er ansvarlig for udstedelsen af ovennævnte beviser, samt om forbryderorganisationer skulle være indblandet?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af David Byrnepå skriftlige forespørgsler E-3259/02 og E-3303/02

(14. januar 2003)

Rådets direktiv 93/43/EØF af 14. juni 1993 om levnedsmiddelhygiejne(1) bestemmer, at levnedsmiddelvirksomheder skal sikre, at kun levnedsmidler, der er fremstillet på hygiejnisk vis og ikke er sundhedsskadelige, markedsføres. Dette direktiv, som finder anvendelse over for alle vegetabilske levnedsmidler, indeholder ikke bestemmelser om udstedelse af hygiejnebeviser i forbindelse med handelen med produkter mellem medlemsstaterne, og det er derfor ikke klart, hvilket bevis der henvises til, eller hvorfor et sådant bevis skal udstedes, i betragtning af at der ikke er nogen pligt hertil i henhold til fællesskabslovgivningen.

I henhold til Rådets direktiv 89/397/EØF af 14. juni 1989 om offentlig kontrol med levnedsmidler(2) påhviler det de kompetente myndigheder i hver enkelt medlemsstat at sikre, at levnedsmiddelvirksomhederne overholder alle fællesskabsbestemmelser og nationale bestemmelser vedrørende levnedsmidler gennem kontrol, prøveudtagning, undersøgelse af registre og andre aktiviteter. Hvis de kompetente myndigheder i forbindelse med kontrollen fastslår, at manglende overholdelse af levnedsmiddellovgivningen kan medføre risiko for levnedsmidlernes sikkerhed eller sundhed, skal de træffe hensigtsmæssige foranstaltninger, som kan omfatte, at levnedsmidler trækkes tilbage fra markedet eller destrueres, eller at hele eller en del af en virksomhed lukkes i et passende tidsrum.

Derudover fastlægger man i artikel 6 og 7 i Rådets direktiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler(3) en ordning for administrativ bistand mellem medlemsstaterne i alle procedurer vedrørende overtrædelse af levnedsmiddellovgivningen. For at lette denne administrative bistand udpeger hver medlemsstat en enkelt forbindelsesinstans, som skal have til opgave at lette og koordinere kommunikationen og ikke mindst fremsendelsen og modtagelsen af anmodninger om bistand

Opstår der under udvekslingen af oplysninger formodning om, at fællesskabslovgivningen eller nationale love muligvis ikke er blevet overholdt, skal de kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis område den formodede manglende overholdelse har fundet sted, i god tid rapportere tilbage til de kompetente myndigheder i den anden medlemsstat om eventuelle foranstaltninger, som er blevet truffet for at afhjælpe den formodede manglende overholdelse, og om foranstaltninger, der er truffet for at forebygge en gentagelse af forholdet.

Den gensidige administrative bistand udelukker ikke på nogen måde medlemsstaternes forpligtelse til gennem systemet for hurtig varsling, som er oprettet i henhold til bestemmelserne i forordning (EF) nr. 178/2002(4), at give Kommissionen meddelelse om en direkte eller indirekte sundhedsrisiko for mennesker på grund af fødevarer.

Hvad angår den pågældende sag, har Kommissionen ikke modtaget meddelelse gennem systemet for hurtig varsling og råder ikke over specifikke oplysninger, som retfærdiggør fællesskabsforanstaltninger ud over de foranstaltninger, som det er mere hensigtsmæssigt at træffe på medlemsstatsplan.

Kommissionen opfordrer det ærede medlem til om muligt at forelægge oplysninger om den sag, som nævnes i spørgsmålene, hvilket ville give Kommissionen mulighed for at vurdere, om det er hensigtsmæssigt at træffe foranstaltninger på fællesskabsplan.

(1) EFT L 175 af 19.7.1993.

(2) EFT L 186 af 30.6.1989.

(3) EFT L 290 af 24.11.1993.

(4) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed, EFT L 31 af 1.2.2002.