SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2327/02

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(26. juli 2002)

Om: Regionale rådgivende råd

I de forslag til reform af den fælles fiskeripolitik, som kommissærkollegiet vedtog den 28. maj 2002, foreslår Kommissionen, at der oprettes regionale rådgivende råd, der skal rådgive Kommissionen om spørgsmål vedrørende fiskeriforvaltning i et givet havområde eller en given fiskerizone. Disse råd skal bestå af repræsentanter for fiskeri- og akvakultursektorerne, medlemmer af miljø- og forbrugerorganisationer, repræsentanter for nationale og regionale administrationer samt videnskabsfolk fra alle de medlemsstater, hvis fartøjer fisker i de pågældende havområder eller fiskerizoner. Der er ingen fortilfælde for disse regionale råd, som er af rådgivende karakter, hverken inden for den fælles fiskeripolitik eller på andre fællesskabsområder, og de er en nyskabelse i proceduren for fastsættelse af EU-bestemmelser. Kommissionen foreslår ligeledes oprettelse af en Videnskabelig, Teknisk og Økonomisk Komité for Fiskeri.

Hvad er begrundelsen for at oprette disse rådgivende organer?

Kan Kommissionen give detaljerede oplysninger om retsgrundlag, kompetencer og status for de rådgivende regionale råd og Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité samt om forholdet mellem dem og de øvrige allerede eksisterende rådgivende komitéer?

Kan Kommissionen oplyse, om disse rådgivende organer kan anses for rådgivende råd, som defineret i artikel 3 i Rådets afgørelse 1999/468/EF(1) om fastlæggelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen?

Mener Kommissionen ikke, at oprettelsen af disse regionale rådgivende råd kan medføre en ny opsplitning af en fælles politik, fiskeripolitikken, og skabe fare for mangel på sammenhæng i de foranstaltninger der træffes i zoner, der grænser op til hinanden?

Kan Kommissionen oplyse, hvorfor den ikke ønsker deltagelse af repræsentanter for samtlige medlemsstater? Mener Kommissionen ikke, at forvaltningen af fiskeriet i EU kan være af interesse for samtlige medlemsstater, således som det kommer til udtryk gennem deltagelsen i EU's delegation i de internationale fiskeriorganisationer af repræsentanter for medlemsstater, hvis fartøjer ikke fisker i det pågældende område?

Hvorfor er disse regionale rådgivende råds funktioner begrænset til at omfatte forvaltningen af fiskeressourcerne og ikke andre områder som forarbejdning, akvakultur eller markedsføring?

(1) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. oktober 2002)

Parthaverne føler sig fremmedgjort over for den fælles fiskeripolitik, fordi de hidtil ikke har været tilstrækkeligt inddraget i udarbejdelsen af denne politik. Den manglende deltagelse svækker støtten til og overholdelsen af de foranstaltninger, der vedtages i forbindelse med den fælles fiskeripolitik.

Kommissionen tror, at oprettelsen af regionale rådgivende råd vil bidrage til, at lokale og regionale parthavere i højere grad og mere effektivt vil deltage i fiskeriforvaltningsprocessen, hvad der igen vil øge ansvaret og forpligtelsen til at få de fælles foranstaltninger til at fungere. Parthaverne gav bred støtte til denne idé under de høringer, der fandt sted efter vedtagelsen af grønbogen i 2001(1). Kommissionens forslag ligger også på linje med de bredere mål, der går ud på at forbedre EU's styreformer gennem en større deltagelse af parthaverne i udformningen og gennemførelsen af EU's politikker, som det blev understreget i Kommissionens hvidbog om EU's nye styreformer, der blev vedtaget i juli 2001(2).

Kommissionen har fremlagt detaljerede oplysninger om de i forespørgslen rejste spørgsmål i sin meddelelse om reformen af den fælles fiskeripolitik (Vejkort)(3) og i redegørelsen for dens forslag til Rådets forordning om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne under den fælles fiskeripolitik(4).

De komitéer, der er oprettet i henhold til artikel 3 i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 består kun af repræsentanter for medlemsstaterne og ledes af Kommissionen.

I de tilfælde, hvor Rådet har overdraget Kommissionen gennemførelsesbeføjelser, vil Kommissionen høre disse komitéer om visse former for foranstaltninger, inden de vedtages af Kommissionen.

De regionale rådgivende råd vil få en helt anden sammensætning og funktion.

De vil være åbne for alle parter, der har interesse i den fælles fiskeripolitik i de områder, som dækkes af disse råd (repræsentanter for fiskerisektoren, videnskabsfolk, ikke-statslige organisationer, nationale og regionale administrationer, ). De vil ikke have en repræsentant for Kommissionen som formand. De vil kun have et regionalt mandat.

Kommissionen og medlemsstaterne vil ikke være forpligtet til at rådføre sig med de regionale rådgivende råd. Deres hovedopgave vil være at rådgive Kommissionen om spørgsmål i forbindelse med fiskeriforvaltningen af visse havområder eller fiskerizoner.

De vil kunne høres på tidspunkter, hvor Kommissionen er ved at udarbejde forslag til retsakter, der specielt vedrører fiskebestande i det område, som det pågældende råd dækker. Kommissionen og medlemsstaterne vil også kunne høre dem om andre foranstaltninger.

Rådene vil kunne afgive henstillinger eller forslag til Kommissionen eller medlemsstaterne om spørgsmål i forbindelse med fiskeriforvaltningen af havområder og fiskerizoner, som de har fået mandat til.

Endelig vil de kunne underrette Kommissionen og medlemsstaterne om problemer i forbindelse med gennemførelsen af EU-bestemmelser i det område, de dækker, og forelægge dem henstillinger og forslag angående sådanne problemer.

De regionale rådgivende råd kan altså ikke beskrives som rådgivende komitéer i den forstand, der er fastlagt i artikel 3 i ovennævnte rådsafgørelse af 28. juni 1999.

Kommissionen deler ikke den opfattelse, at oprettelsen af regionale rådgivende råd vil føre til en opsplitning af den fælles fiskeripolitik, da disse råd kun vil få rådgivende funktioner og ingen beslutningsbeføjelser. Kommissionen vil som garant for EF-traktaten beskytte den fælles fiskeripolitiks fællesskabskarakter.

Kommissionens forslag udelukker ikke, at parthavere i en medlemsstat kan deltage i arbejdet i et regionalt rådgivende råd. Kommissionens forslag gør dog ikke en sådan deltagelse obligatorisk for ikke at overbebyrde strukturerne for de regionale rådgivende råd, der oprettes for at beskæftige sig med særlige lokale eller regionale spørgsmål, som pr. definition ikke er af interesse for alle parter i EU.

Det er rigtigt, at de regionale rådgivende råd som hovedopgave især skal beskæftige sig med fiskeriforvaltningsspørgsmål, men Kommissionens forslag giver dem ikke mulighed for at foretage andet end at opfylde deres funktioner (artikel 32, stk. 3, i det foreløbige udkast til Rådets forordning om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne under den fælles fiskeripolitik)(5). Hvis medlemmerne af et regionalt rådgivende råd f.eks. mener, at forarbejdning, afsætning og akvakultur berøres af fiskeriforvaltningen og derfor

bør undersøges, er der intet i forslaget, som forhindrer dem i at gøre det. Kommissionen mener, at det påhviler det enkelte regionale rådgivende råd at beslutte, hvilke præcise opgaver det bør udføre. Kommissionen mener dog, at hovedvægten bør lægges på fiskeriforvaltningsspørgsmål, fordi det netop er for disse spørgsmål, at de regionale og lokale aktørers rådgivning er mest nødvendig.

(1) KOM(2001) 135 endelig udg.

(2) EFT C 287 af 12.10.2001.

(3) KOM(2002) 181 endelig udg.

(4) EFT C 203 E af 27.8.2002.

(5) EFT C 203 E af 27.8.2002.