DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/59

(2004/C 70 E/062)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1717/03

af Freddy Blak (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om: Blinde passagerer

Det anslås, at der konstant er ca. 6 000 blinde passagerer om bord på skibe verden over. Typisk er blinde passagerer mennesker fra fattige lande, der flygter fra sult, fattigdom, politisk forfølgelse eller arbejdsløshed i håbet om en bedre tilværelse. Rejsen som blind passager ender ofte tragisk som følge af langs tids ophold om bord i uvante omgivelser og i uvished, evt. med døden til følge på grund af gasning af lasten eller indespærring i rum, der ikke er beregnet til transport af mennesker.

Bortset fra de åbenlyst tragiske menneskelige konsekvenser påfører blinde passagerer årligt shippingbranchen en væsentlig merudgift — penge, der kunne anvendes på en bedre måde.

Den internationale maritime organisation, IMO, har udstedt IMO-resolution nr. A.871(20), der angiver visse retningslinjer for behandling af blinde passagerer. Endvidere har IMO vedtaget yderligere regler om blinde passagerer i IMO-resolution nr. FAL. 7(29), der supplerer ovenstående.

Men da der er tale om retningslinjer, er det langtfra alle lande, der efterlever disse. Vil Kommissionen derfor tage en mere aktiv rolle på dette område i IMO og forsøge at få andre lande til at efterleve disse regler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(25. juli 2003)

Som det ærede medlem anfører, har situationen for blinde passagerer, ligesom situationen for personer i havsnød, givet anledning til et omfattende regelsæt fra Den Internationale Søfartsorganisation (OMI).

Man støder dog i denne forbindelse på to problemer: for det første, at teksterne fra OMI kun sjældent har bindende virkning, og for det andet, at spørgsmål vedrørende blinde passagerer, ligesom spørgsmål vedrørende personer i havsnød, henhører under de nationale regeringers kompetence.

Kommissionen skal minde om, at Fællesskabet ikke er medlem af OMI, og at Kommissionen således kun har stilling som observatør inden for organisationen, medens EU's medlemsstater er fuldgyldige medlemmer.

Imidlertid hedder det i artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2099/2002 af 5. november 2002 om oprettelse af et udvalg for sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening fra skibe (USS) og om ændring af forordningerne om sikkerhed til søs og om forebyggelse af forurening fra skibe (1), at »for at mindske faren for konflikt mellem Fællesskabets søtransportlovgivning og de internationale instrumenter samarbejder medlemsstaterne og Kommissionen ved hjælp af koordinationsmøder og/eller ethvert andet hensigtsmæssigt middel om at fastlægge en fælles holdning eller fælles tilgang i de kompetente internationale fora«. Dette samarbejde har dog sine begrænsninger, når det vedrører spørgsmål inden for områderne retlige og indre anliggender.

I forbindelse med kontrol af de ydre grænser og indvandrings- og asylpolitik har problemet vedrørende blinde passagerer stor betydning på grund af de humanitære og økonomiske aspekter, som det ærede medlem omtaler. Det skal dog bemærkes, at langt størstedelen af den ulovlige indvandring ad søvejen sker ved hjælp af fartøjer, der er tilvejebragt af organiserede kriminelle netværk, hvilket også er fremgået af de landsætninger, der for nylig har fundet sted i Italien.

Uanset transportmåden, er Kommissionen i høj grad og til stadighed opmærksom på ulovlig indvandring ad søvejen, sådan som den allerede har understreget det i sit svar på skriftlig forespørgsel E-3112/02 fra Charles Tannock (2) og P-0291/03 fra Giuseppe Pisicchio (3).

(1) EFT L 324 af 29.11.2002.

(2) EUT C 155 E af 3.7.2003, s. 92.

(3) EUT C 280 E af 21.11.2003, s. 46.