SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1540/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. maj 2001)

Om: Tvangsarbejde og udnyttelse i det østlige Congo-Kinshasa i forbindelse med udvinding af råstoffet coltan til mobil telefoni

1. Er Kommissionen bekendt med en artikel i den nederlandske avis Trouw af 18. april 2001, hvori der er en beskrivelse af Kivu-området i det østlige Congo-Kinshasa? Dette område var tidligere et blomstrende landbrugsområde, men nu hærges det ved uhæmmet udvinding af coltan, som ikke blot forårsager miljøskader, men også koster menneskeliv, fordi mineskakterne håndgraves og let styrter sammen. Fødevareforsyningen er stagneret og 30 % af børnene kan ikke længere gå i skole, fordi de skal være med til at grave efter coltan. Desuden ejer den rwandiske hær et par miner, hvor congolesiske krigsfanger og hutuer fra rwandiske fængsler skal udføre tvangsarbejde.

2. Fører den omstændighed, at udbyttet fra minerne i rwandisk eje direkte bruges til køb af våben, til foranstaltninger med henblik på at imødegå sådanne køb?

3. Er Kommissionen bekendt med, at de oplysninger, som der refereres til under 1 og 2, kan søges i en FN-rapport, og at offentliggørelsen af den fuldstændige rapport foreløbig er standset?

4. Hvordan kan EU bidrage til at standse dette farlige tvangsarbejde?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson på skriftlige forespørgsler E-1539/01 og E-1540/01

(3. september 2001)

Kommissionen er bekendt med de af det ærede medlem nævnte oplysninger, som i pressen er offentliggjort vedrørende udvindelsen af coltan i Den Demokratiske Republik Congo. Disse oplysninger bekræftes i øvrigt for en stor dels vedkommende af Kommissionens forhandlingspartnere på stedet (ikke-statslige organisationer og internationale organer) og behandles i en interimsrapport fra De Forenede Nationer.

Rapporten vedrører den illegale udvinding af naturressourcer og andre rigdomme i Den Demokratiske Republik Congo. Den blev den 14. april 2001 forelagt for Sikkerhedsrådet af generalsekretær Kofi Annan og gav anledning til en livlig debat. For at følge kritikken op har FN's generalsekretær forlænget mandatet for de eksperter, der har udarbejdet rapporten, i yderligere 3 måneder for at supplere de allerede meddelte oplysninger. Eksperterne får derved mulighed for at uddybe spørgsmålet om betingelserne for udvindelsen af såvel coltan som andre naturrigdomme og for at foretage en bedømmelse af de andre økonomiske følger af konflikten, som f.eks. aftalerne med de styrker, som siges at være indbudt af Den Demokratiske Republik Congo til gengæld for deres militære støtte til regeringen i Kinshasa. Rapporten vil være et vigtigt udgangspunkt for det internationale samfund, der vil blive anmodet om at tage stilling hertil.

Den endelige version af rapporten vil være et nyttigt bidrag ved bedømmelsen af muligheden for at forhindre virksomheder i Europa i at få adgang til coltan, som illegalt er udvundet i Congo. En sådan embargo er imidlertid hverken tænkelig eller effektiv uden en beslutning herom i FN's Sikkerhedsråd. Rapporten vil ligeledes bidrage til at skabe mere klarhed over spørgsmålet om anvendelsen af tvangsarbejde og børnearbejde i minerne. I versionen af 13. april 2001 nævnes anvendelsen af fanger (punkt 60) eller af børn som arbejdskraft i miner (punkt 69) på grundlag af oplysninger fra panelet eller i henhold til vidneudsagn.

Det faktum, at de krigsførende parter i Den Demokratiske Republik Congo har en økonomisk interesse i udvindelsen af coltan og andre ressourcer, forværrer blot ødelæggelsen af Kivu yderligere. Regionens forfald er begyndt under præsident Mobutus regime og skyldes forskellige faktorer, af hvilke de etniske konflikter er mest afgørende.

Situationen blev kraftigt forværret efter folkemordet i Rwanda og dette lands indblanding i de to krige i Den Demokratiske Republik Congo, der oprindeligt skyldtes sikkerheden ved de ydre grænser.

Det internationale samfund er bekendt med forbindelsen mellem de økonomiske interesser og fortsættelsen af krigen i Kivu.

Ifølge Kommissionen er den eneste holdbare løsning at fortsætte fredsprocessen og at styrke de legitime institutioner, som udøver kontrol med udvindelsen af ressourcerne og arbejdsvilkårene i minerne. Det er dette mål, som Kommissionen og medlemsstaterne tilstræber via oprettelsen af en række organer med finansielle, politiske og diplomatiske funktioner, der er nødvendige for at støtte den fredsproces, som synes at være indledt efter undertegnelsen af våbenhvileaftalen i Lusaka.