SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1675/01

af Per-Arne Arvidsson (PPE-DE) til Kommissionen

(14. juni 2001)

Om: Kernekraft og klimaændring

I henhold til Kommissionens grønbog om energiforsyningssikkerhed, som blev udarbejdet på initiativ af Loyola de Palacio, næstformand i Kommissionen, har de europæiske kernekraftværker gjort det muligt at undgå udledning af ca. 300 mio. tons CO2 om året. I grønbogen henvises der tillige til, at kernekraftskapaciteten i EU vil aftage med ca. 50 % i perioden mellem 2020 og 2050, hvis der ikke opbygges en erstatningskapacitet.

Kan Kommissionen i lyset af disse oplysninger oplyse, hvilken energipolitik den vil fremme med henblik på at sikre, at Den Europæiske Union opfylder de forpligtelser, der blev fastlagt i Kyoto-protokollen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(4. september 2001)

Fællesskabet og dets medlemsstater forpligtede sig i 1997 den såkaldte Kyoto-protokol til De Forenede Nationers (FNs) rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC) til at nedbringe deres emissioner af drivhusgasser til 8 % under 1990-niveauerne i løbet af tidsrummet 2008-2012. Kernekraft har indtil nu bidraget betydeligt til at nedbringe og stabilisere Fællesskabets emissioner af drivhusgasser.

På nuværende tidspunkt tegner kernekraft sig for cirka 15 % af Fællesskabets primære energiforsyning samt for 35 % af al den elektricitet, der produceres i Fællesskabet. I henhold til de aktuelle analyser forventes det, under forudsætning af business as usual-betingelser og under hensyntagen til det forhold, at en række medlemsstater med atomkraftværker har besluttet sig til gradvis at afvikle kernekraften, at den europæiske kernekrafts bidrag til energiforsyningen vil toppe omkring 2010. Visse kernekraftværker vil efter planerne have gennemløbet deres driftsmæssige levetid i løbet af de næste to årtier. Følgelig vil outputtet fra kernekraftværkerne falde, med mindre der sættes nye kernekraftværker i drift eller de allerede eksisterende værker moderniseres og deres levetid dermed forlænges. I forbindelse hermed skal de af medlemsstaterne, der har besluttet sig til gradvis at afvikle kernekraften, have vurderet deres kapacitet med hensyn til at gøre dette, samtidig med at de opfylder deres mål i henhold til Kyoto-protokollen og deres forpligtelser på fællesskabsplan med hensyn til byrdefordelingen.

Det er Kommissionens opfattelse, at de reduktioner af drivhusgasemissionerne, der er nødvendige med henblik på at nå Fællesskabets mål i henhold til Kyoto-protokollen, kan opnås ved hjælp af en række forskellige foranstaltninger hovedsagelig inden for den tertiære sektor samt de private husholdninger, i industrien, transportsektoren samt energiproduktionen til relativt lave eller mellemstore omkostninger. The European Climate Change Programme har allerede anført en række forskellige muligheder med hensyn til politik og foranstaltninger, som, dersom de vedtages på fællesskabsplan og gennemføres fuldt ud af alle medlemsstater, i givet fald kan opfylde Kyoto-protokollens mål.

På noget længere sigt kræver de problemer, vi er konfronteret med på energiområdet, herunder især den miljømæssige dimension, en meget seriøs debat på grund af frygten for en stor stigning i CO2-emissionerne og det sandsynlige krav om en yderligere styrkelse af politikken med henblik på at mindske dem. Kommissionens grønbog med titlen På vej mod en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed(1) yder et væsentligt bidrag til den brede debat om den fremtidige blanding af brændstofsformer i den europæiske energibalance. Målsætningen for energipolitikken er at sikre den europæiske industri og Europas borgere en betryggende, konkurrencedygtig og miljøvenlig energiforsyning i det 21. århundrede, som vil gøre det lettere at opfylde den indgåede forpligtelse i forbindelse med klimaændringerne.

(1) KOM(2000) 769 endelig udg.