ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1983/99

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(5. november 1999)

Om: Marihuana

Den seneste forskning vedrørende fedmebekæmpende og appetithæmmende lægemidler har været koncentreret om en ny række produkter udvundet af marihuana. De seneste undersøgelser vedrørende disse produkter har således vist, at de har appetithæmmende egenskaber, men har ligeledes understreget de farlige bivirkninger, der er alt andet end ubetydelige.

Videnskabsfolkene stiller sig meget skeptiske over for anvendelsen af marihuana, især da stoffet, hvis det indtages mellem 12- og 15-års alderen, kan blokere udviklingen af hjernen med katastrofale følger for en lang række funktioner som f.eks. hukommelsen, indlæringsevnen og den motoriske koordination.

Vil Kommissionen rette henvendelse til de medicinske forskningsinstitutter for at fastsætte regler for anvendelsen af marihuana i lægemiddelforskningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(8. december 1999)

I EU's lovgivning om farmaceutiske produkter fastsættes regler for markedsføring af lægemidler og krav for opnåelse af markedsføringstilladelser, som er baseret på en vurdering af produkternes kvalitet, sikkerhed og effektivitet.

I EU's lovgivning fastsættes desuden i et vist omfang regler for gennemførelsen af kliniske forsøg. Der er fremsat et forslag til et direktiv om godt klinisk praksis(1), som for tiden er under behandling i Rådet; hovedformålet med direktivforslaget er at få harmoniseret de almindelige betingelser og krav, der gælder for tilladelse til og gennemførelse af kliniske forsøg. Hverken i den eksisterende lovgivning eller i direktivudkastet indeholder bestemmelser med henblik på at regulere, hvilke stoffer der må afprøves under kliniske forsøg, da et hvilket som helst stof principielt kan have en positiv virkning ved at helbrede visse sygdomme, og myndighederne skal i hvert enkelt tilfælde foretage en vurdering af alle kliniske forsøg, der foreslås.

(1) KOM(97) 369 endelig, ændret ved KOM(1999) 193 endelig.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2146/99

af Freddy Blak (PSE) til Kommissionen

(24. november 1999)

Om: Dobbelt statsborgerskab

Problemet med illegal arbejdskraft specielt i den europæiske byggesektor bliver mere og mere omfattende.

Senest rapporterer den europæiske fagbevægelse om flere og flere eksempler på, at polske arbejdere i byggesektoren i blandt andet Tyskland og Danmark har et dobbelt statsborgerskab både et polsk og et fiktivt tysk statsborgerskab.

Er Kommissionen bekendt med denne problemstilling, og er der initiativer på vej, der kan ændre denne uholdbare situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(19. januar 2000)

Kommissionen har ikke kendskab til problemer forårsaget af, at arbejdstagere i byggesektoren har fiktivt dobbelt statsborgerskab.

Under alle omstændigheder henhører spørgsmålet om erhvervelse af statsborgerskab i en medlemsstat i princippet under den pågældende medlemsstats kompetence, og derfor er det myndighederne i denne medlemsstat, der har til opgave at kontrollere og undersøge, om arbejdstagere, der er beskæftiget på den pågældende medlemsstats område, har statsborgerskab dér eller i et tredjeland.

Hvis det ærede medlem i øvrigt med sin forespørgsel tænker på en situation, hvor arbejdstagerne udstationeres som led i en tværnational tjenesteydelse, kan det være nyttigt at nævne målsætningerne i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser(1). Formålet med dette direktiv er at sikre fair konkurrence mellem de virksomheder, der udfører tjenesteydelserne, og at garantere, at de udstationerede arbejdstageres rettigheder respekteres. Hvad angår anvendelsesområdet, skal det understreges, at direktivet gælder for virksomheder, der udstationerer deres ansatte i en anden medlemsstat, uden at der skelnes mellem, om de er statsborgere i et EU-land eller ej.

I sektordialogudvalget for Bygge- og anlægsvirksomhed har arbejdsmarkedets parter inden for byggesektoren, Den Europæiske Føderation af Bygnings-og Træindustriarbejdere i EF samt Den Europæiske Entreprenørorganisation i de senere år drøftet problemerne vedrørende illegalt arbejde. Hverken under disse drøftelser eller i forbindelse med andre udvekslinger med arbejdsmarkedets parter er Kommissionen blevet gjort bekendt med det problem, som det ærede medlem rejser.

(1) EFT L 18 af 21.1.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2002/99

af Olivier Dupuis (TDI) til Rådet

(9. november 1999)

Om: Iran Aid

Iran Aid er en britisk velgørende institution, som blev oprettet i 1983 og som yder humanitær hjælp til undertrykte eller hjemløse personer i Iran, navnlig forældreløse børn fra enhver etnisk, religiøs eller politisk baggrund, idet børn af personer, som er blevet henrettet af regimet som mohareb eller dissidenter, prioriteres. På det seneste er der blevet sørget for dem inden for selve Iran. Denne form for bistand er i modstrid med fatwa (religiøst edikt) og placerer dem, der hjælper, i kategorien af mohareb med de dermed forbundne straffe. Af denne grund, er det nødvendigt, at Iran Aid's operative net plus modtagernes identitet og opholdssted forbliver hemmelig. I årenes løb er mange frivillige blevet fængslet, udsat for tortur og endda dræbt under deres arbejde for organisationen.

Siden maj 1998 har Iran Aid været udsat for undersøgelser på grund af påståelser om forbindelser med en terroristorganisation; dets arbejde er blevet suspenderet og alle dokumenter, som velgørenhedsforeningen er i besiddelse af, er blevet beslaglagt. Institutionens ledende embedsmænd frygter, at de mest følsomme akter, som indeholder detaljer om modtagerne, vil blive offentliggjort og komme den iranske regering for øre. I henhold til beretninger i medierne og fra folk, der arbejder for Iran Aid har den iranske sikkerhedstjeneste og det iranske politi allerede fundet frem til navnene på nogle af de frivillige i Iran, og en voldsom undertrykkelseskampagne er for nylig blevet iværksat.

Hvilke oplysninger kan Rådet give med hensyn til disse forhold?

Svar

(24. januar 2000)

Iran Aids forhold bliver p.t. undersøgt af Det Forenede Kongeriges Charity Commission. Rådet udtaler sig ikke om igangværende undersøgelser i medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1620/99

af Olivier Dupuis (TDI) til Kommissionen

(15. september 1999)

Om: De tunesiske myndigheders kontrol med Internettet

Tunesien hører til de lande, som i videst omfang kontrollerer og censurerer adgangen til Internettet for at undgå udbredelse af statsundergravende idéer eller for at beskytte statens sikkerhed. Denne kontrol udøves gennem et statsmonopol vedrørende adgangen, gennem kontrol med Internetudbyderne, gennem brugernes registreringspligt og gennem filtre og kontrol med den elektroniske post. En tunesisk borger, som ønsker at udøve sin frie adgang til oplysninger og sin ytringsfrihed risikerer således en meget streng strafferetlig forfølgning.

Finder Kommissionen ikke, at en sådan praksis fra de tunesiske myndigheders side krænker ånd og bogstav i associeringsaftalen mellem Tunesien og Den Europæiske Union?

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet eller agter den at træffe for at få Tunesien til at afskaffe statsmonopolet vedrørende adgangen til Internettet, afskaffe brandmurs-filtrene, kontrollen med Internetudbyderne og brugernes registreringspligt og kontrollen med den elektroniske post?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(18. oktober 1999)

Kommissionen er bekendt med, at de tunesiske myndigheder udøver kontrol med anvendelsen af Internet i Tunesien.

Det tunesiske Internet-agentur (ATI) kanaliserer alle anmodninger om tilslutning til nettet, samtidig med at det fungerer som server for administrationen og for visse diplomatiske missioner. To private firmaer (planet Tunisie og Global Tunisie) er godkendt som servere for de private brugere. Der findes en række andre institutionelle servere i forskellige offentlige sektorer (uddannelse, forskningsinstitutter

osv.). Procenten af Internet-brugere i Tunesien er lav (under verdensgennemsnittet) på trods af myndighedernes indsats for at fremme brugen af nettet i den økonomiske sektor og i uddannelsessektoren. Tunesien anerkender imidlertid Internets værdi og betydning for det tunesiske erhvervsliv og landets konkurrenceevne. Brugertarifferne er for nylig blevet nedsat væsentligt.

Associeringsaftalen mellem Fællesskabet og Tunesien indeholder ingen særlige bestemmelser om fri adgang til medierne; dog fastsættes det generelt i artikel 2, at menneskerettighederne, som omfatter retten til at oplyse og blive oplyst, udgør et væsentlig element i aftalen. Kommissionen følger nøje spørgsmålet om respekten af menneskerettighederne i Tunesien, herunder borgernes adgang til medierne og til Internet. Dette sker blandt andet ved de regelmæssige beretninger om menneskerettighedssituation, som udarbejdes af lederne af medlemsstaternes og Kommissionens missioner i Tunesien, og ved den fortsatte politiske dialog med de tunesiske myndigheder.

Tunesien har endvidere fået tilbud om at deltage i de regionale programmer, der er under udarbejdelse inden for rammerne af MEDA, som satser på at udvikle en ny regional holdning på området telekommunikation og informationssamfund.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2025/99

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(3. november 1999)

Om: Sanktioner mod Burma

Hvad gør Kommissionen for på baggrund af det burmesiske militærregimes fortsatte praksis med undertrykkelse og diskriminering at sikre, at de sanktioner, man har vedtaget at indføre mod regimet, også håndhæves?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(1. december 1999)

Kommissionen støtter i fuldt omfang en kohærent opretholdelse af EU's fælles holdning i forbindelse med Burma/Myanmar i betragtning af de fortsatte overtrædelser af menneskerettighederne, der finder sted i landet.

Den fælles holdning, der blev vedtaget i oktober 1996, videreførte de allerede dengang eksisterende foranstaltninger vedrørende udvisning af militært personale ved Burmas/Myanmars diplomatiske repræsentationer i medlemslandene og tilbagekaldelsen af militærattacheer fra de diplomatiske repræsentationer i landet, en embargo omfattende våben, ammunition og militært udstyr samt suspension af ikke-humanitær og bilateral bistand inden for rammerne af udviklingsprogrammer. Der blev derudover indført forbud mod udstedelse af visum til højererangerende medlemmer af Rådet for Genindførelse af Lov og Orden, højererangerende medlemmer i militæret og sikkerhedsstyrkerne og deres familiemedlemmer samt suspension af bilaterale besøg af ministre og regeringsembedsmænd på højt niveau. Den fælles holdning blev skærpet i oktober 1998 ved at der nu heller ikke kunne udstedes transitvisa samt ved at udstrække den til at omfatte burmesiske myndigheder inden for turistsektoren. Rådet vedtog den 11. oktober 1999 at forlænge den fælles holdning med 6 måneder.

Endvidere bekræftede en undersøgelse gennemført i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 3281/4 af 15. december 1994 om anvendelse af et flerårigt arrangement med generelle toldpræferencer for perioden 1995-1998 for visse industrivarer med oprindelse i udviklingslande(1), at myndighederne i Burma/Myanmar rutinemæssigt anvendte tvangsarbejde ikke kun i forbindelse med militære operationer, men også til civile og militære infrastrukturprojekter. Kommissionen anbefalede at forhindre Burma-Myanmar i at benytte forordningens toldpræferenceordninger. Den rådsforordning, der gennemførte denne anbefaling, trådte i kraft i maj 1997 og er stadig gældende.

(1) EFT L 348 af 31.12.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1920/99

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(4. november 1999)

Om: Landbrugsstatistikker over bevillingsafviklingen inden for landbruget og udviklingen af landdistrikter

For nylig blev der i Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg konstateret, at der mangler gennemskuelighed i spørgsmålet om, hvor og i hvilken nøjagtig størrelsesorden de af Unionen afsatte bevillinger bliver brugt i de enkelte medlemsstater. Der kunne skabes klarhed herom med tydelige statistikker, som skulle være tilgængelige for offentligheden i så vidt mulig ajourført form.

Kommissionen anmodes derfor om at oplyse:

- hvorvidt der i øjeblikket står sådanne data og statistikker til rådighed,

- hvor disse data i bekræftende fald offentliggøres regelmæssigt, og

- hvorvidt Kommissionen i modsat fald påtænker at indlede en harmonisering af statistikkerne og redegøre for, om pengestrømmen reelt har indvirkninger på landdistrikterne, eller kort sagt at udvirke en generel forbedring af landbrugsstatistikkerne.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(18. november 1999)

Det ærede medlem og Europa-Parlamentets generalsekretariat vil direkte få tilsendt to sammenfattende tabeller, der viser henholdsvis udviklingen i udgifterne under Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Udviklings/Garantisektionen, opdelt på medlemsstater, og udviklingen i Garantisektionens udgifter vedrørende budgettet for 1998 for de enkelte medlemsstater og kapitler.

Disse tabeller er taget fra henholdsvis rapporten om landbrugets stilling og finansberetningen om EUGFL, Garantisektionen, som Kommissionen offentliggør hvert år. Disse rapporter findes også på Kommissionens Europa-websted (http://europa.eu.int/comm/dgo6/index.htm).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1904/99

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(29. oktober 1999)

Om: URBAN (1996-1999)

Den samlede støtte fra Fællesskabets strukturfonde til Italien i forbindelse med fællesskabsinitiativet URBAN vedrørende byområder for tidsrummet 1996-1999 beløber sig til i alt 298,4 mio. (ca. 580 mia. lire).

Kan Kommissionen oplyse, hvilke organer (offentlige eller private), institutioner, selskaber, andelsvirksomheder og personer der er blevet tildelt hvilke beløb eller bidrag (herunder udbetalinger, hvad enten de allerede er foretaget eller ej), for så vidt angår URBAN.

Står det klart, hvad beløbene rent faktisk er blevet brugt til, og om initiativerne har været en succes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(1. december 1999)

For den nuværende programmeringsperiode 1994-1999 udgør EU-bidraget til EU-initiativet URBAN i Italien 136,7 mio. EUR, heraf 120,4 mio. EUR til Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og 13,3 mio. EUR til Den Europæiske Socialfond.

Kommissionen udbetaler efter de gældende bestemmelser URBAN-støtten direkte til de nationale myndigheder, der er ansvarlige for de operationelle programmer og deres gennemførelse. Alle nærmere oplysninger om de endelige støttemodtagere kan fås ved henvendelse til det italienske ministerium for offentlige arbejder.

Overvågningsudvalgene, der består af repræsentanter for Kommissionen, ministerierne og de pågældende regioner, holder øje med, om programmerne gennemføres korrekt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2208/99

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(29. november 1999)

Om: Arianna-programmet

I udgaven af 15. oktober af ugeskriftet for regionale og lokale myndigheder med titlen Europa Regioni oplyses det, at man har udpeget de 291 projekter, som vil modtage finansiel støtte fra Den Europæiske Union i forbindelse med Arianna 1999.

Kan Kommissionen offentliggøre en fortegnelse over alle de offentlige og private institutioner, virksomheder, selskaber, firmaer, private borgere og organisationer i alle Unionens medlemsstater og tredjelande, som har fået tildelt finansiering samt de pågældende beløb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(13. januar 2000)

Da svaret er meget omfattende, fremsendes det direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1699/99

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. september 1999)

Om: Diskriminering af immigranter i Luxembourg med hensyn til adgangen til socialhjælp

Immigranter fra andre medlemsstater, der er bosiddende og arbejder i Luxembourg, udsættes for diskriminering, når de ansøger om socialhjælp. Afgørelsen om ydelse af en sådan støtte er betinget af en erklæring om ejendom i oprindelseslandet, der lægges til grund for den pågældende afgørelse.

Er Kommissionen bekendt med dette forhold, og mener den i benægtende fald ikke, at de luxembourgske myndigheders adfærd er et brud på princippet om lige behandling? Hvad agter Kommissionen at gøre for at løse dette problem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(5. november 1999)

Kommissionen antager, at det ærede parlamentsmedlem henviser til de luxembourgske bestemmelser om ret til en garanteret minimumsindtægt, som er indført som led i bekæmpelse af social udstødelse i Luxembourg.

De luxembourgske bestemmelser gør denne ydelse afhængig af, hvilke midler den pågældende råder over, og heri indgår også fast ejendom, både i Luxembourg og i udlandet.

I betragtning af Domstolens retspraksis(1) mener Kommissionen ikke, der er tale om diskrimination mellem nationaliteter i denne forbindelse. I dommen hedder det: traktatens artikel 7 og 48(2).... forbyder ikke men kræver heller ikke at medlemsstaternes institutioner ligestiller en omstændighed, som indtræffer i en anden medlemsstat med en tilsvarende omstændighed, som, hvis den var indtruffet på nationalt område, havde medført fortabelse eller suspension af retten til kontantydelser.

(1) Jf. i et lignende tilfælde Domstolens dom af 28.6.1978 i sag 1/78, Kenny (Sml. 1978, s. 1489).

(2) Nu ændret til EF-traktatens artikel 12 og 39.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1863/99

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(14. oktober 1999)

Om: Gensidig anerkendelse af kvalifikationer i Den Europæiske Union

Er Kommissionen klar over, at universitetet i Barcelona af en britisk studerende, som allerede har en afgangseksamen fra et britisk universitet, kræver 156 meritter mere, end der kræves af spanske studerende?

Mener Kommissionen ikke, at dette strider mod europæisk lov, som ikke tillader diskriminering mellem Den Europæiske Unions borgere på grundlag af nationalitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(4. november 1999)

De oplysninger, det ærede medlem har forelagt, er ikke tilstrækkelige til, at Kommissionen kan foretage en tilbundsgående undersøgelse af forholdene. Kommissionen har i en fax til det ærede medlem præciseret, hvilke detaljer der er behov for. Så snart disse oplysninger foreligger, vil Kommissionen undersøge sagen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1510/99

af Elisabeth Schroedter (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Overdreven anvendelse af europæiske strukturfonde til vejbygningen i de fem nye delstater og Berlin-Øst (mål 1-område i Forbundsrepublikken Tyskland)

Den tyske Forbundsregering har besluttet, at der fra strukturfondene skal tilflyde de nye lande det store beløb på 3,4 mia. DEM fra EFRU til den grundlæggende infrastruktur, idet 2/3 er afsat til hovedvejstrafik og kun 1/3 til jernbanetrafik.

Dette er i modstrid med nedenstående principper, som gælder for strukturfondene, og som også af Europa-Parlamentet anses for at være vigtige:

- en harmonisk afbalanceret og bæredygtig udvikling;

- udvikling af beskæftigelsen;

- beskyttelse og forbedring af miljøet;

- kravet om balance mellem transportformerne;

- kravet om hensyntagen til lokale transportsystemer, navnlig samfundsnettene;

- kravet om at skifte til bæredygtige transportformer for at efterkomme løftet til Fællesskabet om at nedsætte drivgasemissioner;

- partnerskabsprincippet, som inddrager de lokale og regionale myndigheder samt arbejdsmarkedets parter og miljøorganisationer i afgørelsen vedrørende programplanlægningen;

- additionsprincippet, hvorefter strukturfonden ikke må misbruges til at lukke budgethuller i de nationale budgetter.

1. Mener Kommissionen, at der på baggrund af disse mangler kan gives tilladelse til en udviklingsplan for mål 1-området i Tyskland?

2. I benægtende fald, hvilke planlægningsforsinkelser kan man så forvente for den samlede planlægning for mål 1-området?

3. Hvordan bedømmer Kommissionen den store andel af nye byggeprojekter inden for grundlæggende infrastruktur, når der i midtvejsevalueringen for delstaten Brandenburg konstateres forekomst af kvantitativ tilstrækkelig mange veje og jernbanelinier, men i modsætning hertil en stærk nedgang i beskæftigelsen?

4. Hvordan bedømmer Kommissionen overholdelsen af de europæiske principper, når der anvendes EFRU-midler til vejbygningsprojekter, som udgør et betydeligt indgreb i et beskyttelsesværdigt naturligt miljø, og mod hvilke der findes betydelig modstand i den berørte befolkning?

5. Hvilke konkrete skridt agter Kommissionen at iværksætte for at få den tyske Forbundsregering til at overholde de for strukturfondsforordningen gældende principper?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(7. oktober 1999)

Kommissionen er ikke på nuværende tidspunkt i stand til at udtale sig om de spørgsmål, det ærede medlem har rejst, da den endnu ikke har fået forelagt den tyske plan for mål 1 i den kommende programmeringsperiode (2000-2006).

Kommissionen vil besvare de pågældende spørgsmål, så snart den har modtaget og gennemgået den pågældende plan.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1576/99

af Alonso Puerta (GUE/NGL) og Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Regionale udviklingsprogrammer

Hvad er Kommisisonens holdning til regionale udviklingsprogrammer for perioden 2000-2006, som er indsendt af medlemsstater med mål 1-regioner, uden at disse har gennemført den obligatoriske politiske og institutionelle dialog og forhandling med repræsentanter for samfundslivet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(11. oktober 1999)

Ifølge artikel 15, stk. 2, første afsnit, i Rådets forordning (EF) 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(1) forelægger medlemsstaterne planer for regionaludvikling efter høring af parterne som fastsat i artikel 8 i samme forordning (regionale og lokale myndigheder og øvrige kompetente offentlige myndigheder, arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer

og andre relevante kompetente organer). Høringen foretages på de betingelser, som medlemsstaterne fastsætter, sammen med de mest repræsentative parter, som medlemsstaterne udpeger. Kommissionen forbeholder sig dog ret til at spørge medlemsstaterne om de forholdsregler, de har truffet for høringen, og som de skal redegøre for ifølge artikel 16, stk. 1, litra d), i nævnte forordning. Den vil udnytte denne mulighed hver gang, det er nødvendigt.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1683/99

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(22. september 1999)

Om: Uddeling af mælk i skoler

Kan Kommissionen oplyse, om den har planer om at afskaffe eller nedskære støtten til uddeling af mælk i skoler? Denne ordning gavner børn i fattige områder navnlig som en kilde til kalcium samt de lokale mælkeproducenter.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(13. oktober 1999)

Kommissionen kan bekræfte, at den har indledt drøftelser om Fællesskabets rolle ved uddeling af mælk på skoler og dets finansielle tilskud hertil. Baggrunden for dette initiativ er behovet for en kritisk gennemgang af støtteforanstaltninger, der tynger Fællesskabets budget meget. Udgifterne til Fællesskabets program for skolemælk andrager over 100 mio..

Det er på denne baggrund, at Kommissionen anmodede om en ekstern undersøgelse, hvis konklusioner er temmelig kritiske med hensyn til foranstaltningens costbenefit. I mellemtiden er undersøgelsens konklusioner blevet yderligere drøftet og behandlet.

På grundlag af disse drøftelser vil Kommissionen overveje, om den skal forelægge en forslag om ordningens fremtid, som Rådet skal tage stilling til i samråd med Parlamentet.