ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0522/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. februar 2001)

Om: Sænkning af arbejdsgiverafgifter

Et politisk parti i Sverige har foreslået at sænke arbejdsgiverafgifterne for alle i Sverige, som er fyldt 57. Arbejdsgiverafgifterne for personer over 57 skulle kunne sænkes med 10 procentpoint for at tilskynde arbejdsgiverne til at ansætte ældre arbejdskraft.

I betragtning af den tidligere debat i Sverige, da arbejdsgiverne i det nordlige Sverige måtte opgive deres nedsættelse af arbejdsgiverafgiften, idet denne ansås for at forvride konkurrencen på det indre marked, bedes Kommissionen oplyse følgende: Har en medlemsstat mulighed for ensidigt at sænke arbejdsgiverafgiften for en given aldersklasse på det nationale arbejdsmarked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. april 2001)

Kommissionen støtter målsætningen om at øge ældre arbejdstageres erhvervsfrekvens og fremme den aktive alderdom. Denne målsætning er også nedfældet i Rådets afgørelse 2001/63/EF af 19. januar 2001 om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik for 2001(1). Retningslinje nr. 3 fastsætter, at medlemsstaterne vil udvikle strategier for at forlænge den erhvervsaktive alder med henblik på at øge ældre arbejdstageres evne og incitament til at blive på arbejdsmarkedet længst muligt, navnlig ved at revidere skatteordningerne og de sociale ordninger for at fjerne initiativhæmmende ordninger og gøre det mere attraktivt for ældre arbejdstagere fortsat at deltage på arbejdsmarkedet. I retningslinje nr. 12 anmodes medlemsstaterne desuden om at reducere de for særlige målgrupper gældende arbejdsomkostninger, der ikke er forbundet med lønnen. Den af det ærede medlem beskrevne foranstaltning lader til at være i overensstemmelse med disse målsætninger, forudsat at foranstaltningen gennemføres horisontalt på tværs af alle sektorer inden for erhvervslivet, således at der ikke sker en favorisering af enkelte sektorer eller virksomheder.

I sin meddelelse om kontrol med statsstøtte og nedsættelse af arbejdskraftomkostningerne(2) har Kommissionen præciseret, at en målretning af foranstaltninger mod bestemte kategorier af arbejdstagere ikke kan betragtes som statsstøtte i betydningen af EF-traktatens artikel 87 (tidl. artikel 92) (1), forudsat at foranstaltningerne anvendes automatisk og uden diskrimination mellem virksomhederne. Under sidstnævnte forhold vil en reduktion af en arbejdsgivers bidrag til ældre arbejdstagere derfor ikke falde ind under reglerne for statsstøtte.

Endelig skal Kommissionen gentage, at medlemsstaterne selv afgør, hvorledes deres sociale beskyttelsesordninger indrettes og finansieres (Rådets henstilling 92/442/EØF af 27. juli 1992 om overensstemmelse mellem målene og politikken for social beskyttelse(3)).

(1) EFT L 22 af 24.1.2001.

(2) EFT C 1 af 3.1.1997.

(3) EFT L 245 af 26.8.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0171/01

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. februar 2001)

Om: Høring i forbindelse med revisionen af den fælles fiskeripolitik

Hvilke planer har Kommissionen om at høre så mange interessenter som muligt efter offentliggørelsen af grønbogen om revision af den fælles fiskeripolitik?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-0171/01 og E-0211/01

(9. marts 2001)

Kommissionen har til hensigt at indlede en bred debat om den fælles fiskeripolitiks fremtid. Grønbogen vil blive stillet til rådighed for alle interesserede parter. Kommissionens vigtigste mål er at inddrage så mange interesserede som muligt, og den opfordrer dem derfor til at sende forslag og bemærkninger til grønbogen til Kommissionen.

Endvidere vil Kommissionen afholde en offentlig høring først i juni 2001, hvor alle interesserede parter har mulighed for at fremkomme med deres synspunkter, ideer og bemærkninger med hensyn til den fælles fiskeripolitiks fremtid.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0612/01

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(1. marts 2001)

Om: De europæiske politiske partier

Hvilken proces er planlagt for at hindre, at penge, der gives til de europæiske politiske partier i henhold til de nuværende forslag, bliver brugt til politiske kampagner og valg i hjemlandet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(22. marts 2001)

I artikel 4 i forslaget til forordning(1) er angivet, hvad finansieringen i kraft af denne forordning kan anvendes til. Denne omfatter ikke nationale valgkampagner eller aktiviteter.

De partier, der kommer i betragtning, skal offentliggøre deres budgetter og regnskaber, og disse gøres til genstand for de normale kontrolprocedurer, der finder anvendelse på alle modtagere af midler fra De Europæiske Fællesskabers budget. I henhold til artikel 5 i forslaget til forordning skal regnskaberne årligt godkendes af en ekstern og uafhængig revisionsvirksomhed.

Manglende overholdelse af forordningens bestemmelser kan give anledning til tilbagesøgning og afslag på yderligere finansiering.

(1) KOM(2000) 898 endelig udg.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0256/01

af Lord Inglewood (PPE-DE) til Kommissionen

(8. februar 2001)

Om: Følgeretten

Agter Kommissionen at oprette et centralt EU-register over alle kunstnere og deres arvinger, som opfylder betingelserne i forslaget til direktiv? Hvorledes forventes de fysiske eller juridiske personer, som omtales i artikel 9, i benægtende fald at afgøre rettighederne til et værk i tilfælde af krav fra to eller flere personer uden for den pågældende medlemsstats jurisdiktion?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein på skriftlige forespørgsler E-0256/01, E-0260/01, E-0262/01 og E-0264/01

(26. marts 2001)

Den 13. december 2000 vedtog Europa-Parlamentet en række ændringsforslag til Rådets fælles holdning af 19. juni 2000 om følgeret til fordel for ophavsmanden til et originalkunstværk(1). I henhold til EF-traktatens artikel 251 (tidl. artikel 189 B), stk. 3, tager Rådet stilling til Parlamentets ændringsforslag. Kommissionen skal derfor i sit svar på det ærede medlems spørgsmål vedrørende visse bestemmelser tage udgangspunkt i den fælles holdning som ændret af Parlamentet.

Det ærede medlem er betænkelig ved de krav, som direktivet kommer til at indebære for de personer, der er nævnt i artikel 9, og som i henhold til artikel 1, stk. 4, ofte er forpligtet til at betale følgeretsvederlaget, hvis flere personer mener, at de har ret til vederlaget, eller hvis ingen gør krav på vederlaget.

Hvordan følgeretsvederlaget udbetales, afhænger af, efter hvilken ordning det forvaltes. Ifølge den fælles holdning som ændret af Parlamentet er det op til medlemsstaterne at afgøre, hvordan det skal ske, og de kan i dette øjemed fastsætte bestemte løsninger. Vælger en medlemsstat at indføre kollektiv forvaltning af følgeretten, er det f.eks. det organ, som har ansvaret for den kollektive forvaltning, der afgør denne type spørgsmål.

Under alle omstændigheder melder spørgsmålet om, hvem der skal betale en gæld, hvis der er tvivl om, hvem der er pligtig at betale vederlaget, sig ikke kun ved følgeret, men også i mange andre tilfælde. Dette er nøje fastlagt i medlemsstaternes nationale retsregler. De personer, der er nævnt i artikel 9, skal således blot gå frem efter de procedurer, der er fastsat i deres nationale lovgivning på området.

På denne baggrund ville det være en overflødig administrativ foranstaltning at oprette et centralt europæisk register over alle kunstnere og deres arvinger med følgeretskrav. Kommissionen har derfor ingen planer om at gøre det.

Det ærede medlem spørger desuden til anvendelsesområdet for artikel 5. Kommissionen kan i denne forbindelse bekræfte, at den salgspris, der danner grundlag for beregningen af følgeretsvederlaget, skal være eksklusiv alle skatter og afgifter, som sædvanligvis lægges oven i nettoprisen, f.eks. moms. Direktivet berører derfor på ingen måde medlemsstaternes skatteregler.

(1) EFT C 300 af 20.10.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0287/01

af Mark Watts (PSE) til Kommissionen

(9. februar 2001)

Om: Beskyttelse af kyllinger, der er bestemt til kødproduktion

Den 21. marts 2000 vedtog Kommissionens Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Velfærd en rapport om beskyttelsen af kyllinger, der er bestemt til kødproduktion (broilers), hvori det konkluderes, at mange slagtekyllinger har store smerter som følge af misdannede ben og dør af hjertesvigt, fordi fjerkræindustrien i første række ønsker at opnå en hurtig vækst. Den Videnskabelige Komité henviste endvidere til, at belægningsgraden højst må være 25 kg pr. m2, således at man i stor udstrækning undgår alvorlige velfærdsproblemer, og at der over 30 kg pr. m2, selv med meget effektive miljøkontrolsystemer, er tale

om en markant stigning i hyppigheden af alvorlige problemer. Komiteen konkluderede også, at de strenge foderrestriktioner, som rugehønsene er underkastet, medfører uacceptable velfærdsproblemer, og at rugehønsenes velfærd bør forbedres.

Endvidere opfordrede adskillige delegationer under samlingen i Rådet (landbrug) i november 2000 Kommissionen til hurtigst muligt at udarbejde et forslag til direktiv om beskyttelsen af kyllinger, der er bestemt til kødproduktion.

Hvornår agter Kommissionen på baggrund af denne udvikling at udarbejde et forslag til Rådets direktiv om slagtekyllingers sundheds- og velfærdsproblemer, som blev behandlet i Den Videnskabelige Komités rapport?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(28. februar 2001)

Kommissionen henviser det ærede medlem til det fælles svar, den gav på skriftlig forespørgsel E-1809/00 og E-1848/00, som Linda McAvan(1) stillede i relation til samme emne.

(1) EFT C 89 E af 20.3.2001, s. 89.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0078/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(29. januar 2001)

Om: Opkøb til destruktion af okser på over 30 måneder for at undgå indtagelse af kød fra dyr smittet med BSE og denne bestemmelses anvendelse i Galicien

Hvilken rækkevidde har bestemmelsen om opkøb til destruktion af okser på over 30 måneder, som Rådet (landbrug) vedtog den 4. december for at hindre indtagelse af kød fra dyr smittet med BSE eller kogalskab, hvornår gælder bestemmelsen fra, og hvordan skal den anvendes i EU? Hvordan skal den anvendes i Galicien? Hvor mange dyr kan den omfatte, hvilken teknik skal der anvendes, og hvor store midler vil der blive bevilget?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(20. marts 2001)

Ved forordning (EF) nr. 2777/2000 af 18. december 2000 om ekstraordinære støtteforanstaltninger for oksekødsmarkedet(1) vedtog Kommissionen en ordning med opkøb til destruktion, som trådte i kraft den 1. januar 2001. Det drejer sig om en ekstraordinær markedsstøtteforanstaltning, der har til formål at trække oksekød tilbage fra markedet indtil den 30. juni 2001, hvorefter det bliver obligatorisk at teste alle slagtede dyr på over 30 måneder (OTM-dyr) for bovin spongiform encephalopati (BSE).

Indtil da er det ifølge forordningen kun OTM-dyr, der har reageret negativt på en BSE-test, der kan sælges til konsum, mens dyr, der ikke er testet, bør opkøbes af medlemsstaterne og fjernes permanent fra markedet ved en destrueringsproces.

Selv om denne forordning gælder i alle medlemsstaterne, tillader nogle af dens bestemmelser dog visse undtagelser. Danmark, Nederlandene, Østrig, Finland og Sverige deltager således ikke aktivt i ordningen, hvorimod Tyskland og Luxembourg opkøber OTM-dyr, selv om de har kapacitet til at teste alle OTM-dyr, der sendes til slagtning.

Spanien er et af de lande, der anvender forordningen fuldt ud, men interne problemer med teknisk kapacitet, uddannelse af personale, logistik osv. har givet startforsinkelser på det praktiske plan.

Der er ikke fastsat nogen øvre grænse for, hvor stort et antal dyr ordningen kan dække. Inden for landbrugsbudgettet er der imidlertid afsat 700 mio. EUR til Fællesskabets medfinansiering af sådanne opkøb (70 % af opkøbsprisen).

Bortset fra denne medfinansiering er medlemsstaterne ansvarlige for at tilvejebringe den nødvendige finansiering og tekniske kapacitet til, at ordningen kan fungere tilfredsstillende.

(1) EFT L 321 af 19.12.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0060/01

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. januar 2001)

Om: Finansiel bistand til Montenegro

EU besluttede før lokalvalgene i Montenegro i juni at yde 15 mio. EUR i økonomisk bistand til Montenegros delstatsregering. Hvilke formål er bistanden, efter hvad Kommissionen har erfaret, blevet anvendt til, og er den blevet forvaltet i Montenegro på tilbørlig vis?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(30. marts 2001)

Som svar på det ærede medlems forespørgsel vedrørende EF's bistand til Montenegro kan anføres følgende:

- I år 2000 godkendte EF en væsentlig bistand til Republikken Montenegro. Denne bistand omfattede bl.a. godt 9 mio. EUR til humanitær bistand, op til 20 mio. EUR til makroøkonomisk bistand, 11 mio. EUR til fødevaresikkerhed og et samlet beløb på 20 mio. EUR til genopbygning (fordelt på to trancher på henholdsvis 5 mio. EUR og 15 mio. EUR). Dertil kommer den bilaterale bistand, der er ydet af medlemsstaterne, især på områderne for infrastruktur, reform af den offentlige forvaltning og en økonomisk reform. Det høje støtteniveau afspejler den vægt, som Rådet (almindelige anliggender) og så sandelig også Europa-Parlamentet har lagt på bistanden til Montenegro, trods betydelig, herunder økonomisk, pres fra Milosevic-styret, med henblik på at hjælpe landet med dets demokratiserings- og reformbestræbelser.

- Siden da er den humanitære og makroøkonomiske bistand kommet til udbetaling. Sidstnævnte var underkastet visse betingelser, som regeringen accepterede for at kunne få udbetalt den anden tranche. De 11 mio. EUR til fødevaresikkerhed skal i første omgang konverteres til en finansieringsaftale, da regeringen først for nylig har modtaget den sidste tranche af et program fra 1999 til støtte for fødevaresikkerheden, hvortil der ligeledes var knyttet en række strenge betingelser.

- Det beløb på 15 mio. EUR, som det ærede medlem nævner, må ifølge Kommissionens opfattelse være den anden tranche af genopbygningsprogrammet fra år 2000 til et beløb af 20 mio. EUR. Dette program, som blev godkendt ved kommissionsbeslutninger i november og december 2000 vedrørende beløb på henholdsvis 1 og 14 mio. EUR, indbefatter støtte på områderne transportinfrastruktur, uddannelse, landbrug, finanssektoren og administrativ og faglig bistand. Medens den første fase af infrastrukturpakken (5 mio. EUR, som der blev indgået forpligtelse for i maj 2000) nu er ved at blive gennemført, skal den anden fase først til at starte som følge af, at der først sent i år 2000 blev indgået forpligtelse for midlerne, og fordi sagerne og ansvaret for gennemførelsen af dem er blevet overdraget til Det Europæiske Genopbygningsagentur. Nu, hvor agenturet er på plads i Podgorica, håber Kommissionen at kunne komme i gang med gennemførelsen af arbejdet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0145/01

af Toine Manders (ELDR) og Jules Maaten (ELDR) til Kommissionen

(31. januar 2001)

Om: Brandfarligt tøj

For nylig har en brandkatastrofe i en café i Volendam (NL) kostet 10 menneskeliv, mens over hundrede blev bragt i livsfare eller blev skæmmet for livet. En af årsagerne til branden var tilstedeværelsen af farlige brandbare produkter, herunder tøj. Den nederlandske beklædningsindustri har i den anledning meddelt, at den på tøjmærkater fremover frivilligt vil oplyse, i hvilken grad de anvendte materialer er brandfarlige.

1. Vil Kommissionen gennemføre en undersøgelse af muligheden for hhv. ønskeligheden af EU-lovgivning, der gør det obligatorisk i alle medlemsstater på tøjmærkater at oplyse, i hvilken grad de anvendte materialer er brandfarlige?

2. Vil Kommissionen endvidere undersøge, hvorvidt det er muligt hhv. ønskeligt, at der til advarsel for forbrugerne i alle potentielt brandfarlige produkter anbringes en lignende advarselsmærkat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(7. marts 2001)

Tøj er ikke underlagt særlige fællesskabsbestemmelser vedrørende brændbarhed, men ligger inden for anvendelsesområdet for Rådets direktiv 92/59/EØF af 29. juni 1992 om produktsikkerhed i almindelighed(1), som fastsætter et generelt sikkerhedskrav. Dette direktiv henviser til europæiske standarder, hvis overholdelse formodes at medføre en overensstemmelse med det almindelige krav til sikkerhed i den nye udgave af direktivet, som nu er under revision.

Endvidere gav Kommissionen i december 2000 Den Europæiske Standardiseringsorganisation mandat til udarbejdelsen af europæiske standarder for nattøjs brændbarhed. Dette skete på grundlag af foreliggende statistikker, som viste en særlig risiko forbundet med denne type tøj. Kommissionen vil nu undersøge behovet for et nyt mandat vedrørende brændbarheden af andre kategorier af tøj. Med dette for øje vil den iværksætte en høring af medlemsstaterne og andre berørte aktører, som f.eks. forbrugerorganisationer og industrisammenslutninger, for at indhente deres udtalelser til spørgsmålet og indsamle data og statistikker vedrørende de ulykker, der er indtruffet inden for de seneste år.

Det er Kommissionens opfattelse, at advarsler i form af mærkater vil kunne supplere de tekniske løsninger, der er til rådighed, hvis det med disse ikke er muligt at fjerne den pågældende risiko totalt. Der kan ved udarbejdelsen af standarder fastsættes regler om sådanne advarsler, hvis der ikke foreligger andre tilfredsstillende tekniske løsninger.

(1) EFT L 228 af 11.8.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0352/01

af Karin Riis-Jørgensen (ELDR) til Kommissionen

(6. februar 2001)

Om: Samarbejdsaftalen mellem Lufthansa og SAS

Samarbejdsaftalen mellem Lufthansa og SAS blev i sin tid accepteret udfra den forudsætning, at den ville medføre økonomiske fordele for forbrugerne. Dette er imidlertid ikke sket. I stedet medfører aftalen mellem de to selskaber i dag betydelige konkurrencebegrænsninger, idet de to aktører, som før var i konkurrence med hinanden nu via det tætte samarbejde har elimineret konkurrencen.

Af ulemper ved samarbejdet kan især nævnes to væsentlige, der samtidig strider imod hele intentionen bag Kommissionens dispensation for 6 år siden: højere priser på ruterne og færre afgange, begge til ugunst for forbrugerne!

Jeg tillader mig derfor at spørge:

1. Hvorledes forholder Kommissionen sig til udviklingen af dette samarbejde og de helt åbenlyse ulemper, som samarbejdsaftalen mellem Lufthansa og SAS har medført for forbrugerne?

2. I lyset af disse ulemper for forbrugerne burde Kommissionen så ikke for længe siden have skredet ind over for dette samarbejde, (selv om de formelle betingelser i dispensationen ikke er overtrådt)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(22. marts 2001)

Den 16. januar 1996 traf Kommissionen en beslutning om indrømmelse af en undtagelse i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 3, (tidligere artikel 85) for så vidt angår samarbejdsaftalen mellem Lufthansa og SAS. Undtagelsen skulle være gældende indtil den 31. oktober 2002 og blev indrømmet på en række betingelser, som var fastsat i beslutningen. Betingelserne gik ud på at lette adgangen til de ruter, der i fællesskab beflyves af Lufthansa og SAS, og de indebar f.eks. en forpligtelse til at fastfryse antallet af afgange på visse ruter i tilfælde af nytilkomne selskaber på ruterne og til at sikre, at disse kunne få tildelt de nødvendige slots.

Kommissionen følger nøje samarbejdsaftalens gennemførelse, og parterne skal hvert år forelægge en række data og andre oplysninger for Kommissionen. Af sådanne oplysninger kan nævnes antallet af afgange, de anvendte gennemsnitspriser og den kapacitet, partnerne udbyder på et antal ruter. Det samlede billede på baggrund af disse oplysninger er temmelig blandet. F.eks. er antallet af afgange på visse ruter øget, medens det på andre ruter er faldet.

Der er efter Kommissionens opfattelse ikke noget, der tyder på, at parterne ikke har opfyldt de pågældende betingelser. Kommissionen har heller kendskab til nogen ændringer i de faktiske omstændigheder, der lå til grund for indrømmelsen af undtagelsen. Kommissionen har derfor ikke noget grundlag for at ophæve undtagelsen.

Kommissionen noterer sig imidlertid, at der hidtil ikke er kommet nye aktører til på de pågældende ruter. Efter udløbet af den seksårige periode i 2002 vil Kommissionen på ny få lejlighed til at undersøge virkningerne af samarbejdsaftalen. De påståede indvirkninger på afgange og priser og den omstændighed, at der hidtil ikke har været tale om nye konkurrenter på markedet, vil selvfølgelig blive taget i betragtning ved en sådan undersøgelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0656/01

af Maurizio Turco (TDI) til Kommissionen

(26. februar 2001)

Om: Retslig undersøgelse af anvendelsen af støtte fra regionen Apulien til faguddannelse

Anklagemyndigheden i Bari har indledt en undersøgelse af anvendelsen af støtte fra regionen Apulien til faguddannelse, idet der er konstateret forskellige uregelmæssigheder, og denne undersøgelse er blevet indledt som følge af en anmeldelse fra advokat Giuseppe Di Donna, forhenværende formand for udvalget om faguddannelse i regionen Apulien.

Endvidere skal nævnes et interview med formanden for det italienske deputeretkammer, Luciano Violante, der blev offentliggjort i dagbladet La Repubblica den 18. januar 2001 under overskriften Provenzanos hånd på 16 000 mia. fra EU Violante: Her er Mafiaens seneste ambitioner.

Mener Europa-Kommissionen, at den bør henvende sig til advokat Di Donna for at finde ud af, om Unionens finansielle interesser er blevet krænket, samt til Violante for at undersøge hvor meget realitet der ligger bag påstanden?

Har Kommissionen allerede truffet foranstaltninger i forbindelse med de to ovennævnte episoder, eller agter den at gøre det, og i bekræftende fald hvilke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(3. april 2001)

Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) har oplyst, at det den 28. juli 2000 indledte en undersøgelse om anvendelsen af støtte fra regionen Apulien til faguddannelse.

I øvrigt yder Kommissionen enhver form for bistand, der måtte være brug for. Den har specielt givet tilladelse til, at en af dens tjenestemænd, der er ekspert i Den Europæiske Socialfonds finansielle procedurer, afhøres af anklagemyndigheden i Bari.