SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3523/01

af Emma Bonino (NI) til Rådet

(13. december 2001)

Om: Situationen i Zimbabwe

Situationen i Zimbabwe bliver stadig værre, efter at der er sket en opblussen i intimideringerne og truslerne rettet mod oppositionspartier, menneskeretsorganisationer og medier samt mod diplomatiske repræsentationer og internationale organisationer, der har kontorer i Harare. De egentlige ophavsmænd til volden er landets præsident, Robert Mugabe, og medlemmerne af hans regering. Under et besøg, som

20 repræsentanter for EU aflagde i Harare den 23. november 2001, overskred præsident Mugabe alle grænser for diplomatisk optræden og almindelig høflighed og forlod mødeværelset efter uden omsvøb at have afvist alle spørgsmål til FN's rapport om udnyttelsen af naturressourcer i Den Demokratiske Republik Congo og forslaget om at sende observatører til det forestående præsidentvalg.

Hvilke foranstaltninger vil EU og navnlig Rådet træffe for at fremskynde den politiske dialog, der er fastsat i artikel 96 i Cotonou-aftalen, og for konkret at forsvare de demokratiske principper og beskytte menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i Zimbabwe samt de europæiske institutioners prestige og værdighed?

Finder Rådet ikke, at det er på tide sammen med USA og andre stater at overveje hurtigt at sætte ind med målrettede sanktioner rettet direkte mod præsidenten, medlemmerne af hans regering og deres familier som f.eks. inddragelse af visa og opholdstilladelser og alle andre forholdsregler, som ikke vil have negative følger for civilbefolkningen?

Svar

(25.-26. marts 2002)

Den Europæiske Union er alvorligt bekymret over den utilfredsstillende menneskerettighedssituation, som hersker i Zimbabwe, og som især har gjort sig gældende siden begyndelsen af 2000, over det nuværende klima præget af vold og intimidering og over det forhold, at forbrydelser åbenbart ikke er blevet og stadig ikke bliver straffet. Chikanerierne mod oppositionen, navnlig i forbindelse med forberedelserne af præsidentvalget den 9.-10. marts 2002, intimideringen af dommere og anklagere, begrænsningen i ytringsfriheden for alle, herunder pressen, samt den ulovlige besættelse af farme giver ligeledes anledning til dyb bekymring.

På baggrund af bestemmelserne om respekt for menneskerettighederne, de demokratiske principper og retsstaten i artikel 9, stk. 2, i Cotonou-aftalen og i medfør af artikel 96 i denne aftale blev det den 29. oktober 2001 besluttet at indlede konsultationer med Zimbabwe og AVS.

Konsultationerne fandt sted den 11. januar 2002 med deltagelse af en række SADC-lande, der spiller en vigtig rolle i processen.

Ved afslutningen af mødet opridsede EU de områder, hvor Zimbabwes myndigheder har udtrykt vilje til at bevæge sig i retning af en imødekommelse af EU's ønsker ved hjælp af konkrete aktioner. EU tilkendegav imidlertid, at dette ikke er tilfredsstillende, og anmodede den zimbabwiske regering om inden for en uge at sende en skrivelse til formanden for EU-Rådet, hvori den detaljeret gør rede for sine aktioner på alle de punkter, der har været drøftet. EU insisterede navnlig på, at der indbydes og akkrediteres internationale observatører, herunder observatører fra EU, mindst seks uger inden valget, og på, at der sikres fuld adgang til nationale og internationale medier. EU-missionscheferne i Harare blev opfordret til snarest at rapportere om fremskridt i situationen med henblik på en vurdering på samlingen i Rådet (almindelige anliggender) den 28. januar 2002.

På samlingen i Rådet (almindelige anliggender) den 28. januar 2002 udtrykte Rådet sin alvorlige bekymring over situationen i Zimbabwe, især den seneste optrapning af volden og intimideringen af politiske modstandere og chikanerierne mod den uafhængige presse. Det noterede sig, at Zimbabwes regering ikke har truffet effektive foranstaltninger til at forbedre situationen, således som Det Europæiske Råd i Laeken opfordrede til i december 2001.

Rådet beklagede den udtalelse, som chefen for Zimbabwes væbnede styrker, general Vitalis Zvinavashe, fremsatte den 9. januar 2002 som en trussel om at sætte den demokratiske proces ud af spil, hvis de militære ledere ikke var indforståede med udfaldet af præsidentvalget.

Rådet udtrykte sin dybe bekymring over den nylige lovgivning i Zimbabwe, der, hvis den håndhæves, vil være et alvorligt indgreb i ytrings-, forsamlings- og foreningsfriheden, især lov om offentlig orden og

sikkerhed samt lov om ændring af General Laws (som begge vil udgøre en krænkelse af de normer og standarder for frie og retfærdige valg, som SADC's parlamentarikere nåede frem til i marts 2001) samt den foreslåede lovgivning om regulering af medierne.

Rådet noterede sig de forsikringer, som Zimbabwe fremsatte under konsultationerne den 11. januar i henhold til artikel 96 i Cotonou-aftalen, og som blev bekræftet i skrivelse fra udenrigsminister Mudenge af 18. januar 2002, om, at Zimbabwes regering bl.a. vil gøre alt, hvad der står i dens magt for at bringe volden til ophør, at der vil blive frie og retfærdige valg, at der vil blive inviteret internationale valgobservatører, herunder observatører fra EU-medlemsstaterne, at nationale og internationale journalister vil få lov til at dække valghandlingerne, at Zimbabwes regering opretholder den dømmende magts uafhængighed, og at farme og anden fast ejendom ikke længere vil blive besat. Rådet er imidlertid bekymret over, at der fortsat sker alvorlige krænkelser af menneskerettighederne, og fordi der kun er sket få fremskridt med hensyn til at give internationale valgobservatører og medierne adgang til landet. Rådet understregede, at Zimbabwes regering dømmes på grundlag af dens konkrete handlinger.

Rådet vil fortsat samordne sin indsats med internationale partnere, navnlig Zimbabwes partnerlande i SADC.

EU konkluderer, at hovedelementerne i artikel 9 i Cotonou-aftalen ikke overholdes. EU beklager, at konsultationerne i henhold til artikel 96 på trods af alle de udfoldede bestræbelser ikke har rettet op på situationen.

Derfor har EU besluttet, at det vil afslutte artikel 96-konsultationerne og iværksætte målrettede sanktioner,

- hvis Zimbabwes regering lægger hindringer i vejen for gennemførelse af en EU-observatørmission med starttidspunkt den 3. februar 2002, eller hvis den på et senere tidspunkt forhindrer denne mission i at fungere effektivt. Det samme vil være tilfældet, hvis Zimbabwes regering forhindrer de internationale medier i at få fri adgang til at dække valghandlingerne; eller

- hvis der indtræder en alvorlig forværring i den faktiske situation, f.eks. en forværring af menneskerettighedssituationen eller angreb mod oppositionen; eller

- hvis det vurderes, at valghandlingerne ikke har været frie og retfærdige.