SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1941/96 af Martina Gredler (ELDR) til Kommissionen (16. juli 1996)

Om: Autorisation af en oestriger som praktiserende laege i Tyskland

I henhold til paragraf 3 i Forbundsrepublikken Tysklands laegelov gives der i Tyskland tilladelse til selvstaendig udoevelse af laegeerhvervet efter 18 maaneders uddannelse til praktiserende laege i modsaetning til OEstrig, hvor uddannelsen til praktiserende laege varer 36 maaneder.

I den forbindelse er der i Tyskland ikke fastlagt en bestemt struktur for denne uddannelse. Der skal kun, saa vidt det er muligt, indgaa 9 maaneders arbejde paa det ikke-operative omraade og mindst 6 paa det operative omraade. I henhold til paragraf 34a, stk. 4, i autorisationsordningen for laeger hedder det, at erhvervsarbejde, der udfoeres uden for Tyskland, skal anerkendes, for saa vidt der er tale om arbejde af samme vaerdi.

I det konkrete tilfaelde gav Lueneburg amt i delstaten Niedersachsen ikke autorisation i Tyskland til en oestrigsk laege, der anmodede om autorisation, og som havde gennemgaaet i alt 18 maaneders praktisk uddannelse i OEstrig, heraf 9 maaneder paa en afdeling for intern medicin, 4 maaneder paa en kirurgisk afdeling, 2 maaneder paa en kirurgisk afdeling for ulykkestilfaelde og 3 maaneder i praktik hos en praktiserende laege, med den begrundelse, at den unge laege ikke havde afsluttet sin praktiske uddannelse fuldt ud i OEstrig.

Boer ikke baade oestrigske og tyske laeger, som har afsluttet en 18 maaneders praktisk uddannelse i OEstrig, paa grund af det eksisterende princip med ligestilling af den tyske praktiske uddannelse til laege kunne faa autorisation som laege i Tyskland?

Drejer det sig i dette tilfaelde ikke om forskelsbehandling paa grund af nationalitet, som i henhold til artikel 6 og artikel 48 i EF-traktaten er forbudt, eller om manglende overholdelse af den frie etableringsret?

Hvilke muligheder har den unge laege for - efter dette afslag - at gennemfoere den oenskede uddannelse til speciallaege i Tyskland, som saedvanligvis kraever autorisation?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (5. september 1996)

Det aerede medlems forespoergsel gaar egentlig paa varigheden af den saerlige uddannelse til alment praktiserende laege.

I Raadets direktiv 93/16/EOEF af 5. april om fremme af den frie bevaegelighed for laeger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser ((EFT L 165 af 7.7.1993. )) staar der bl.a. i artikel 31, stk. 1, at denne uddannelse foerst kan paabegyndes efter gennemfoerelse og godkendelse af mindst seks aars studier som led i grunduddannelsen, og at den varer mindst to aar.

Medlemsstaterne tilrettelaegger altsaa laegegrunduddannelsen og den saerlige uddannelse til alment praktiserende laege ud fra deres egne opfattelser og kriterier, dog under overholdelse af de i direktiv 93/16/EOEF fastsatte mindstekrav. I den foreliggende sag forholder det sig saaledes, at varigheden af de paagaeldende uddannelser er forskellig i Tyskland og i OEstrig, selv om uddannelserne opfylder de saaledes fastsatte mindstekrav.

For at vaere omfattet af bestemmelserne i direktiv 93/16/EOEF skal den indvandrende laege have afsluttet sin uddannelse i en medlemsstat. Direktivet indeholder nemlig bestemmelse om, at medlemsstaterne anerkender eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, der er udstedt af medlemsstaterne. Kan den indvandrende laege ikke over for vaertslandets myndigheder godtgoere, at han har afsluttet sin uddannelse i hjemlandet eller det seneste opholdsland (inden for EF), kan han ikke kraeve automatisk anerkendelse af sin uddannelse eller direkte adgang til at optage og udoeve laegevirksomhed, hvilket han i oevrigt heller ikke kan i hjemlandet eller det seneste opholdsland. Til gengaeld skal vaertslandets myndigheder i henhold til de i traktaten fastslaaede principper og Domstolens retspraksis undersoege indholdet af hans uddannelse og i paakommende tilfaelde paalaegge ham udligningsforanstaltninger.

I det af det aerede medlem anfoerte tilfaelde maa den paagaeldende enten afslutte sin uddannelse i hjemlandet eller det seneste opholdsland eller efterkomme de udligningsforanstaltninger, vaertslandets myndigheder foreslaar.