SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0481/03

af Antonios Trakatellis (PPE-DE) til Kommissionen

(20. februar 2003)

Om: Anvendelse af solidaritetsprincippet i forbindelse med imødegåelsen af de socioøkonomiske følger for medlemsstaterne af det stærke indvandringspres (EF-traktatens artikel 63)

Europa har gennem de senere årtier været udsat for et stærkt indvandringspres med en tilsvarende forøgelse af antallet af asylansøgninger i EU-medlemsstaterne samt eksplosivt tiltagende illegal indvandring, der omfatter ulovlig indrejse af indvandrere, som på illegal vis tager ophold inden for EU's område, mens de begrænsede foranstaltninger, der er godkendt eller foreslået i tidens løb, f.eks. direktiv 2001/55/EF(1), instansen SCIFA+, forslaget om oprettelse af en europæisk grænsebevogtning m.m. ikke vil være tilstrækkelige til at bekæmpe massetilstrømningen af flygtninge til EU. Det, der især gør situationen uklar og foruroligende, er indvandringspresset fra tredjelande, hovedsagelig sandsynligheden for massiv udvandring af hele befolkninger på grund af lokale kriser.

Traktaterne foreskriver udtrykkeligt fremme af en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelse af flygtninge og fordrevne og følgerne heraf (EF-traktatens artikel 63, stk. 2, litra b). Hvordan vil man på grundlag af de nuværende regler imødegå bølger af flygtninge i tilfælde af, at der udbryder en krig, og hvordan forventes solidaritetsprincippet og princippet om en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelse af flygtninge og fordrevne, som er fastlagt i traktaterne, at fungere i praksis?

Kan Kommissionen på grundlag af EU's eksisterende mekanismer til imødegåelse af uforudsete økonomiske kriser og under henvisning til de enkelte økonomiers begrænsede optagelseskapacitet oplyse, hvilke mekanismer der er til rådighed i tilfælde af hele befolkningers udvandring, som kan skabe en akut alvorlig krise med social, politisk og økonomisk destabilisering af en region i EU, og hvor ligger grænserne for EU-medlemsstaternes eller en EU-regions kapacitet til at klare en sådan situation?

Kommissionens formand, Prodi, mindede i en tale (12. juni 2002) om de europæiske borgeres bekymring over den illegale indvandring og insisterede på nødvendigheden af at styrke kontrollen ved de ydre grænser. Hvilke fremskridt er der sket på grundlag af den seneste udvikling, og har Kommissionen til hensigt på grundlag af solidaritetsprincippet af foreslå, at der oprettes en særlig fond til imødegåelse af akutte situationer, som kan opstå for medlemsstater, der udsættes for et voldsomt indvandringspres?

(1) EFT L 212 af 7.8.2001, s. 12.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(2. april 2003)

Som det ærede medlem med rette bemærker, er det i EF-traktatens artikel 63, stk. 2, litra a), fastsat, at der skal vedtages foranstaltninger med henblik på en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelse af flygtninge og fordrevne og følgerne heraf.

Unionen har på dette grundlag indført to instrumenter:

- Det første er Den Europæiske Flygtningefond, der blev oprettet ved Rådets beslutning 2000/596/EF af 28. september 2000 om oprettelse af en europæisk flygtningefond(1). Det er et instrument for finansiel solidaritet til fordeling af Fællesskabets midler mellem medlemsstaterne i forhold til det antal asylansøgninger, de modtager, og antallet af flygtninge og fordrevne, der opholder sig på deres territorium. Den har et budget på 216 mio. EUR over fem år inklusive en reserve på 10 mio. EUR pr. år til imødegåelse af akutte situationer i tilfælde af massetilstrømning.

- Det andet er Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf, som det ærede medlem omtaler i sin forespørgsel. I dette direktiv fastlægges ikke blot reglerne i forbindelse med gennemførelse af midlertidig beskyttelse og ordningerne for de modtagne personer, men også en solidaritetsmekanisme mellem medlemsstaterne baseret på hver enkelts modtagelseskapacitet og et program for frivillig tilbagevenden. Under de planlagte solidaritetsforanstaltninger hedder det udtrykkeligt, at hvis antallet af personer, der kan komme i betragtning til midlertidig beskyttelse som følge af en pludselig massetilstrømning, overstiger [] modtagelseskapacitet, [] undersøger Rådet situationen som et hastetilfælde og træffer passende foranstaltninger, herunder henstillinger om yderligere støtte til de berørte medlemsstater.

Foranstaltningerne til gennemførelse af direktivet vil få støtte fra Den Europæiske Flygtningefond, specielt gennem frigivelse af bevillinger, der var opført under reserven. Hvis dette beløb er utilstrækkeligt til at dække behovene i tilfælde af massetilstrømning, kan der ydes ekstra bevillinger efter godkendelse fra budgetmyndigheden.

Princippet om en balance mellem de forskellige medlemsstaters indsats er ikke nævnt udtrykkeligt i EF-traktaten i forbindelse med indvandringspolitik; den tilskynder imidlertid til undersøgelser med hensyn til ulovlig indvandring og ulovligt ophold, inklusive repatriering af personer med ulovligt ophold og forvaltningen af EU's ydre grænser.

Kommissionen skal i den forbindelse henvise det ærede medlem til meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om en fælles politik om ulovlig indvandring(2) af 15. november 2001.

Rådets direktiv 2001/40/EF af 28. maj 2001 om gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere(3) og Kommissionens forslag(4) til en rådsafgørelse med definition af kriterierne og de praktiske arrangementer vedrørende kompensation af de finansielle uligevægte, der opstår som følge af anvendelsen af dette direktiv, er et eksempel på den stadig stigende solidaritet på dette område.

Med hensyn til forvaltningen af de ydre grænser vedtog Kommissionen den 7. maj 2002(5) gradvis at indføre en fælles politik for integreret forvaltning af de ydre grænser baseret på EF-traktatens afsnit IV og en udvikling af Schengen-reglerne. Kommissionens formål er at organisere foranstaltninger til sikring af kontinuiteten af en politik, der består af fem hovedbestanddele: en fælles korpus af fællesskabsbestemmelser, en fælles og operationel koordinerings- og samarbejdsmekanisme mellem cheferne for de tjenestegrene, der er ansvarlige for de ydre grænser, en fælles integreret risikoanalyse på unionsplan, interoperationelt personale og udstyr, og endelig, på længere sigt, en fordeling af byrderne mellem medlemsstaterne og Unionen i forbindelse med en europæisk grænsekontrolenhed.

Den 13. juni 2002 vedtog Rådet (retlige og indre anliggender, RIA), der i høj grad var inspireret af Kommissionens forslag, en plan for forvaltning af Den Europæiske Unions ydre grænser(6), der indeholder en række foranstaltninger, som skal gennemføres efter en tidsplan i perioden juni 2002-juni 2007. Det Europæiske Råd i Sevilla (den 21. og 22. juni 2002) hilste Kommissionens forslag og den plan, der var vedtaget af Rådet (RIA), velkommen, og det opfordrede til at fremskynde gennemførelsen af visse mål, såsom afholdelsen af fælles aktioner ved de ydre grænser, opstillingen af en risikoanalysemodel for de ydre grænser og indførelsen af et fælles uddannelseskursus for dem, der har ansvaret for kontrollen og overvågningen af de ydre grænser.

Der er endnu ikke opnået enighed mellem medlemsstaterne om oprettelsen af en europæisk grænsekontrolenhed. Multinationale team deltog for nylig i innoverende kontrol- og overvågningsøvelser ved de ydre grænser, ved Middelhavets maritime grænser og ved Unionens landegrænser. Flere medlemsstater har stillet personale og undertiden også udstyr til rådighed for et bestemt tidsrum. Kommissionen er af den opfattelse, at denne form for fælles aktioner kunne være en forløber for en operationel byrdefordeling i overensstemmelse med ånden i forslagene i Kommissionens meddelelse af 7. maj 2002.

Det ærede medlem vil endelig bemærke, at foranstaltninger uden for Fællesskabet direkte eller indirekte kan bidrage til at dæmpe indvandringspresset ved at støtte modtagelsen af flygtninge og fordrevne personer i regionen.

(1) EFT L 252 af 6.10.2000.

(2) KOM(2001) 672 endelig udg.

(3) EFT L 149 af 2.6.2001.

(4) KOM(2003) 49 endelig udg.

(5) KOM(2002) 233 endelig udg.

(6) Rådets dokument nr. 10019/02 LIMITE FRONT 58 COMIX 398 af 14. juni 2002.