ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3745/02

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(20. december 2002)

Om: Uanmeldt teknisk sikkerhedskontrol ved vejsiden

Hvor langt er medlemsstaterne nået med gennemførelsen i deres respektive lovgivninger af direktiv 2000/30/EF(1) om teknisk kontrol ved vejsiden af erhvervsskøretøjer med henblik på at sikre, at de opfylder bestemmelserne i direktiv 96/96/EF(2) om teknisk kontrol med motorkøretøjer, og hvilke skridt vil Kommissionen tage over for de medlemsstater, der ikke har opfyldt deres forpligtelser på dette område?

(1) EFT L 203 af 10.8.2000, s. 1.

(2) EFT L 46 af 17.2.1997, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. februar 2003)

I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF af 6. juni 2000 om syn ved vejsiden af erhvervskøretøjer, der kører på Fællesskabets område, skulle medlemsstaterne sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet inden den 10. august 2002.

Ved udgangen af december 2002 havde syv medlemsstater (Tyskland, Spanien, Irland, Luxembourg, Østrig, Portugal og Det Forenede Kongerige) endnu ikke givet Kommissionen meddelelse om gennemførelsen af direktivet i national ret. Som følge deraf har Kommissionen sendt hver af disse medlemslande en begrundet udtalelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2687/02

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(26. september 2002)

Om: Giftige en- og to-euromønter

Ifølge en artikel i det britiske videnskabelige tidsskrift Nature fra september 2002 frigør en- og to-euromønterne en mængde nikkel, der er 240 til 320 gange højere end den grænseværdi, der er fastsat i direktiv 94/27/EF(1).

Nikkel kan fremkalde hudallergi og dets indhold af metaller er giftige for leveren, nyrerne og hjernen, hvilket bekymrer de forskere, der har udført forsøg med mønter på frivilliges hud med foruroligende resultater.

Mener Kommissionen ikke, at det er nødvendigt straks at erstatte de omtalte mønter med en- og to-eurosedler?

(1) EFT L 188 af 22.7.1994, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(25. oktober 2002)

Konklusionerne i den artikel, der henvises til i det ærede medlems spørgsmål, er vildledende, fordi Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/27/EF af 30. juni 1994 om tolvte ændring af direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater, herefter nikkeldirektivet, henviser til genstande, der har direkte og vedvarende kontakt med menneskelig hud, som f.eks. smykker og ure. Dette direktiv omhandler ikke mønter. Derudover blev disse resultater opnået ved at anbringe 1- og 2-euromønter på huden på patienter med konstateret nikkelallergi i 48-72 timer. Denne situation afspejler tydeligvis ikke de normale betingelser, som mønterne bliver brugt under.

Denne offentliggørelse ændrer ikke ved Kommissionens indstilling, at normal brug af euromønter ikke udgør nogen fare for borgerne i EU. Kommissionen er ikke bekendt med særlige tilfælde af patienter med nikkelallergi, som kan spores til brug af 1- og 2-euromønter. Disse konklusioner er for nylig blevet bekræftet af en uafhængig undersøgelse, som viste, at 1- og 2-euromønterne afgiver betydelig mindre nikkel end de nationale mønter, der blev anvendt inden indførelsen af euroen.

Der er således ingen grund til igen at vurdere de denomineringer, som er besluttet for eurosedler og -mønter, som for mønternes vedkommende er fastsat i Rådets forordning (EF) 975/98 af 3. maj 1998 om pålydende værdi og tekniske specifikationer for euromønter, som er bestemt til at sættes i omløb(1).

(1) EFT L 139 af 11.5.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3783/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. januar 2003)

Om: Risiciene ved jagt og nødvendigheden af at koordinere eventuelle foranstaltninger mod en yderligere vækst i rævebestanden

1. Kan Kommissionen bekræfte, at den omfattende gødskning af græsmarker og plæner i rekreative områder tiltrækker mange ræve, ligesom deres antal vokser kraftigt, idet gødskningen fører til en stærk stigning i antallet af regnorme og anden føde for rævene? På denne måde stiger antallet af ræve efterhånden i tætbeboede områder med mange menneskelige aktiviteter.

2. Kan Kommissionen endvidere bekræfte, at jagten på ræve fører til, at de områder, som er egnede for dyrene, midlertidigt tømmes for ræve, og det resulterer så i, at andre ræve kommer til, så den virus, som forårsager hundegalskab (rabies) spredes yderligere?

3. Kan Kommissionen bekræfte, at når jægere berører dræbte ræve, forårsager det spredning af æggene fra dværgbændelorm, hvad der modarbejder bekæmpelsen af sygdommen, som ofte anvendes som begrundelse for jagten?

4. Hvilke forskelle er der på medlemsstaterne, når det gælder rævebestandens vækst og den måde, væksten eventuelt imødegås på ved begrænsning af rævens fødekilder, ved at give tilladelse til eller opmuntre til lystjagt eller ved i særlige tilfælde at give tilladelse til selektiv jagt, hvis formål udelukkende er at imødegå ekstreme forhold?

5. Er der i EU en samordnet politik for på en naturlig måde at begrænse antallet af ræve og hindre, at man i rævebestandens vækst ser et påskud for en jagt, som resulterer i de i spørgsmål 2 og 3 nævnte negative konsekvenser?

6. Hvad foretager Kommissionen sig for at hindre, at antallet af ræve fortsat stiger, for at bekæmpe at sygdommene i forbindelse med ræve og for at imødegå begrundelser for lystjagt, som tjener andre formål end bekæmpelse af sygdomme eller gener?

Kilde: Metro, den flamske udgave, 10.12.2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(4. marts 2003)

Det er Kommissionens opfattelse, at jagt generelt set ikke er et effektivt redskab til bekæmpelse af zoonoser, der kan overføres til mennesker fra dyr i naturen.

Resultatet af den klapjagt på ræve, der blev gennemført mange steder i 70'erne og 80'erne for at standse rabies-epidemiens fremrykning blandt disse dyr, var således en stor skuffelse.

Den blev opgivet til fordel for kampagner for vaccination af ræve gennem fodring, da der blev fremstillet effektive vacciner, som kunne anvendes i stor målestok.

Disse vaccinationskampagner, som blev samfinansieret af Fællesskabet, blev gennemført i vidtstrakte områder, og gav imponerende resultater: rabies er i dag næsten udryddet på Fællesskabets område.

I første omgang medførte disse operationer en betydelig forøgelse af rævepopulationen, så det var nødvendigt at forøge mængden af serum pr. km2 for at opnå en dækning med vaccine, der var tilstrækkelig til at udrydde den forhåndenværende virus.

Populationens størrelse har siden stabiliseret sig i forhold til den forhåndenværende føde og artens territoriale adfærd.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3325/02

af Olivier Dupuis (NI) til Rådet

(25. november 2002)

Om: Officielle tal om gidseltagningen i Moskva

Ifølge oplysninger fra statsadvokaten i Moskva den 7. november omkom i alt 128 personer (heraf 120 russere og 8 udlændinge) i forbindelse med gidseltagningen i teatret i Melnikovagaden den 23.-26. oktober 2002. 5 af ofrene alle russere døde som følge af skudsår, hvilket implicit betyder, at 123 gidsler døde som følge af inhalering af den gas, der blev anvendt i forbindelse med angrebet. Ifølge disse seneste oplysninger fra de russiske myndigheder blev alle gidseltagerne (19 kvinder og 22 mænd) dræbt i forbindelse med angrebet. Tidligere havde de russiske myndigheder oplyst, at 2 terrorister var blevet taget til fange.

Hvorledes forholder Rådet sig til, at de russiske myndigheder, der i første omgang hævdede at have fanget 2 terrorister, senere oplyste, at alle terrorister blev dræbt i forbindelse med angrebet? Har Rådet allerede anmodet om en fuldstændig fortegnelse over navnene på de omkomne i forbindelse med gidseltagningen, herunder navnene på terroristerne, med angivelse af dødsårsagen for hver enkelt? Har Rådet på nuværende tidspunkt draget sine konklusioner af de russiske myndigheders seneste oplysninger og af den måde, hvorpå antiterroraktionen blev gennemført, og vil det i bekræftende fald oplyse, hvilke konklusioner det er nået frem til?

Samlet svarpå skriftlige forespørgsler E-3209/02 og E-3325/02

(20. februar 2003)

Tilbageholdelsen af over 700 gidsler i Moskva fra den 23. til den 26. oktober 2002 vakte alvorlig bekymring både i EU og i Rusland. Det Europæiske Råd fremsatte på mødet den 24.-25. oktober 2002 sin holdning til disse begivenheder i en erklæring, der blev udsendt den 25. oktober, og som findes i bilag III til formandskabets konklusioner fra dette møde.

I forbindelse med topmødet mellem EU og Rusland den 11. november 2002 i Bruxelles fremsatte Den Europæiske Union og Rusland en fælles erklæring om bekæmpelse af terrorisme, hvori de erklærede, at de vil stå sammen i denne kamp under behørig hensyntagen til retsstatsprincippet, de demokratiske principper og staternes territoriale integritet. På grundlag af fælles tilsagn fastlagde de fælles mål med henblik på at udvikle deres strategiske partnerskab i denne henseende, herunder definitionen af EU's og Ruslands samarbejde om bekæmpelse af terrorisme.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2315/02

af Ole Krarup (GUE/NGL) til Rådet

(26. juli 2002)

Om: Retsgrundlag for rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme

Rådet bedes redegøre for dets opfattelse af det valgte retsgrundlag for forslag til rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad, KOM(2001) 664(1), i særdeleshed henvisningen til TEU, artikel 31, litra e, eftersom denne bestemmelse ikke nævner racisme og fremmedhad som genstand for regulering i medfør af denne artikel.

Artikel 31, litra e, angår alene organiseret kriminalitet, terrorisme og ulovlig narkotikahandel. Har Rådets Juridiske Tjeneste afgivet nogen udtalelse om spørgsmålet? Eventuelle udtalelser bedes bilagt svaret.

(1) EFT C 75 E af 26.3.2002, s. 269.

Svar

(4. marts 2003)

Rådet kan over for det ærede medlem af Europa-Parlamentet oplyse, at rammeafgørelsen om bekæmpelse af racisme og fremmedhad, for hvilken Kommissionen foreslår artikel 31, litra e), i TEU, som retsgrundlag, stadig behandles i Rådet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2668/02

af Proinsias De Rossa (PSE) til Rådet

(16. september 2002)

Om: Udvisning af Christina Onasanwo fra Irland til Nigeria

Rådet allerede har udtalt, at genital lemlæstelse af kvinder udgør vold mod kvinder og børn, hvilket Rådet helt utvetydigt fordømmer som en krænkelse af de grundlæggende rettigheder. På baggrund af alle medlemsstaters forpligtelser i henhold til Wien-erklæringen og dens aktionsprogram, Beijing-erklæringen og dens handlingsplatform, aktionsprogrammet inden for rammerne af Den Internationale Konference om

Befolkning og Udvikling, handlingsplanen til eliminering af skadelig traditionel praksis, som berører kvinders og børns sundhed, samt FN's resolution nr. 54/133 vil Rådet da rette henvendelse til den irske regering med henblik på, at den tilbagekalder sin ordre om udvisning af Christina Onasanwo og Bolu Onasanwo til Nigeria, hvor de risikerer genital lemlæstelse, således som ældreråd har forordnet?

Svar

(4. marts 2003)

Rådet er ikke bekendt med den sag, som forespørgslen vedrører.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2590/02

af Mario Borghezio (NI) til Rådet

(16. september 2002)

Om: Manglende mulighed for anskaffelse af den komplette serie af de 96 nyslåede euromønter

Godt otte måneder efter, at euroen officielt kom i cirkulation, er det ikke muligt for samlere at anskaffe sig den komplette serie af de 96 mønter, som de tolv lande, der har indført euroen, har udstedt.

Selv ikke på Europa-Parlamentets hjemsted i Strasbourg og Bruxelles kan mønternes fås eller beses andre steder end på plakater.

Endog frimærkekontoret i Europa-Parlamentet i Strasbourg hvor besøgere og samlere fra Europa og hele verden forgæves henvender sig har trods rettidig henvendelse ikke modtaget en eneste komplet serie af euromønterne.

Spørgeren ønsker oplyst, om Rådet ikke finder, at den bør anmode Den Europæiske Centralbank om at sørge for, at en komplet serie af nyslåede euromønter stilles til rådighed for samlere.

Svar

(4. marts 2003)

Det er op til de medlemsstater, der har indført euroen som deres valuta i overensstemmelse med traktatbestemmelserne, at fastlægge de nærmere bestemmelser for udstedelsen af euro-mønter, som er bestemt til at sættes i omløb, med forbehold af de foranstaltninger, som Rådet har truffet for at harmonisere pålydende værdi og tekniske specifikationer for alle disse mønter.

For så vidt angår det spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem har rejst, tilkommer det ikke Rådet at gribe ind.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3339/02

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(26. november 2002)

Om: Indsigelser mod det nederlandske landbrugsministeriums standpunkt med hensyn til flyvepladsen Laarbruchs indvirkning på naturområdet Maasduinen

I en skrivelse af 30. september 2002 fra det nederlandske ministerium for landbrug, naturforvaltning og fiskeri til det nederlandske ministerium for trafik og offentlige arbejder om flyvepladsen Laarbruch i Tyskland konkluderer man ud fra den påstand, at der mangler oplysninger om de fuglearter, der findes i naturområdet De Maasduinen (Nederlandene), at omlægningen af flyvepladsen Laarbruch ikke har væsentlig indvirkning på dette naturområde, som er udlagt som beskyttet område i henhold til fugledirektivet.

1. Kan Kommissionen forklare, hvorfor det nederlandske landbrugsministerium hævder, at der ikke foreligger tilstrækkelige oplysninger om forekomsten af kvalificerende fuglearter i naturområdet De Maasduinen, skønt dette naturområde på grundlag af forekomsten af kvalificerende fuglearter i marts 2000 blev udlagt som særligt beskyttet område i henhold til fugle- og habitatdirektivet?

2. Hvilke skridt agter Kommissionen at tage, hvis det nederlandske landbrugsministeriums standpunkt er i strid med gældende EU-lovgivning, særlig fugle- og habitatdirektivet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. januar 2003)

1. Kommissionen kan bekræfte, at lokaliteten Park De Maasduinen af de nederlandske myndigheder er fredet som særligt beskyttet område i henhold til artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle(1). Kommissionen har dog ingen informationer om, hvorfor de nederlandske myndigheder hævder, at der ikke foreligger tilstrækkelige data vedrørende de fuglearter, der forekommer i området, eftersom en liste over disse arter tilgik Kommissionen, da lokaliteten blev udpeget som særligt beskyttet område.

2. I henhold til artikel 6 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter(2) (habitatdirektivet), som også gælder for særligt beskyttede områder under fugledirektivet, skal alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som kan påvirke denne væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten. Ansvaret for håndhævelsen af disse krav påhviler den medlemsstat, hvor en sådan plan eller et sådant projekt gennemføres, i dette tilfælde Forbundsrepublikken Tyskland. Kommissionen er blevet informeret om det nævnte projekt i forbindelse med en række klager vedrørende den korrekte anvendelse af Rådets

direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(3) som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997(4). Disse klager er ved at blive undersøgt. Dog råder Kommissionen på indeværende tidspunkt ikke over oplysninger om, hvorvidt projektet kan få en betydelig indvirkning på lokaliteten Park De Maasduinen.

(1) EFT L 103 af 25.4.1979.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992.

(3) EFT L 175 af 5.7.1985.

(4) EFT L 73 af 14.3.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3025/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om: Beskedent forhold mellem sengepladser og indbyggere i EU

Det er netop blevet oplyst i medierne, at der i 1999 på de spanske hospitaler var 162 608 senge, dvs. et gennemsnit på fire senge pr. 1000 indbyggere. Det er det laveste tal i hele EU, og det er i øvrigt ifølge OECD et fald fra 5,4 senge pr. indbygger i 1980. Forholdet er endog endnu lavere, hvis der tages hensyn til, at der findes senge, som ikke kan benyttes på grund af de arbejder, som finder sted på hospitalerne. I Spanien sker forvaltningen af hospitalerne decentralt, og derfor afhænger bevillingerne af de enkelte autonome regioner.

Begrænsningen af antallet af sengepladser er fælles for EU-landene, men i Europa er det gennemsnitlige antal sengepladser sat ned til syv senge pr. 1000 indbyggere. Har Kommissionen kendskab til denne situation med manglende sengepladser på hospitalerne i Europa? Agter Kommissionen i betragtning af, at der ikke findes lovgivning herom på fællesskabsplan at arbejde for bestemmelser på dette væsentlige område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(18. november 2002)

I henhold til EF-traktaten respekterer Fællesskabet, at organisation og levering af sundhedstjenesteydelser og medicinsk behandling henhører under medlemsstaternes ansvar (artikel 152, stk. 5).

Kommissionen har derfor ikke mulighed for at fremsætte forslag til lovgivning om antallet af sengepladser på hospitaler i medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3008/02

af Elspeth Attwooll (ELDR) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om: Velfærd for kalvefostre

I direktiv 86/609/EØF(1) om beskyttelse af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål er fostre for øjeblikket udelukket fra dets anvendelsesområde. Er Kommissionen i denne forbindelse opmærksom på, at det er praksis at indsamle serum fra kalvefostre fra ufødte kalve ved slagtning af den drægtige ko, som derpå anvendes til at lave cellekulturer? Kan Kommissionen fremlægge nogle tal, der viser, hvor udbredt denne praksis er inden for de enkelte medlemsstater? Vil Kommissionen overveje at foretage en fuldstændig revision af ovennævnte direktiv og lade direktivets anvendelsesområde omfatte fostre?

(1) EFT L 358 af 18.12.1986, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(28. november 2002)

Kommissionen er bekendt med den praksis, der består i at indsamle serum fra kalvefostre ved slagtning af drægtige køer.

Serum fra kalvefostre er et grundlæggende reagens til dyrkning af celler og væv, som er en meget almindelig praksis inden for biologiske, medicinske og toksikologiske laboratorier.

Celler og vævskultur anvendes i vidt omfang som et godt alternativ til laboratorieforsøgsdyr til mange forskningsformål samt til fremstilling af medicin, der produceres af levende celler, såsom interferon, og til diagnosticering af infektionssygdomme og genetiske sygdomme. Endelig anvendes serum fra kalvefostre også i media til at producere antigener til vacciner. Imidlertid råder Kommissionen ikke over detaljerede oplysninger om indsamling af serum fra kalvefostre.

Kommissionen er ved at forberede en grundig revision af Rådets direktiv 86/609/EØF af 24. november 1986 om tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om beskyttelse af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål. Spørgsmålet om føtale og embryoniske former vil blive grundigt undersøgt i forbindelse med denne revision. Kommissionen vil derfor i denne forbindelse undersøge de etiske aspekter i forbindelse med indsamling af serum fra kalvefostre.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3787/02

af Bill Miller (PSE) til Kommissionen

(6. januar 2003)

Om: Kunstneres rettigheder

I Det Forenede Kongerige forhandles og indsamles kunstneres rimelige vederlag for deres programoptagelser af optagelsesselskabernes indsamlingsforening, Phonographic Performance Limited (PPL). Hvilke EU-lande tillader kunstnere at deltage i forhandlingerne om deres vederlag?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. februar 2003)

Det rimelige vederlag, som brugeren betaler, når et fonogram anvendes til udsendelse ved hjælp af radiobølger, er blevet harmoniseret på EU-plan ved artikel 8 i Rådets direktiv 92/100/EØF af 19. november 1992 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret.

Det er i øvrigt fastsat, at dette vederlag fordeles mellem de udøvende kunstnere og fonogramfremstillerne. Direktivet har dog ikke direkte harmoniseret forhandlings- og fordelingsmetoderne for dette vederlag. Der anføres kun, at medlemsstaterne, hvis der ikke er enighed mellem rettighedshaverne, selv kan fastlægge betingelserne for fordelingen. Direktivet fastsætter således ikke, hvordan vederlaget skal inddrives og forhandles.

Generelt deltager kunstnerne i forhandlingerne om størrelsen af deres vederlag. Adskillige medlemsstater har dog besluttet, at disse forhandlinger kun kan foregå inden for den obligatoriske kollektive forvaltning. Ifølge Kommissionens oplysninger er dette især tilfældet i Danmark, Tyskland, Grækenland, Frankrig, Irland, Østrig og Finland.

På den anden side foretrækker de fleste kunstnere at overlade disse forhandlinger til kollektive forvaltningsselskaber, også i lande, hvor kollektiv forvaltning ikke er obligatorisk i national ret. Denne form for centraliseret forvaltning er faktisk ofte mere praktisk for såvel kunstnerne som for brugerne af licenser til udnyttelse af rettighederne. Endelig ønsker Kommissionen at henlede det ærede medlems opmærksomhed på det faktum, at EF-Domstolen som svar på et præjudicielt spørgsmål inden for de kommende uger vil præcisere, hvad der konkret skal forstås ved et rimeligt vederlag, og hvilket råderum medlemsstaterne har til at anvende betegnelsen. (sag C-245/00 SENA mod NOS).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2869/02

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(11. oktober 2002)

Om: Forholdet mellem vækst og budgetbalance

Vil Kommissionen på grundlag af dens egne computermodeller eller anden forskning anslå, hvor stor indvirkning for hver enkelt medlemsstat én procents ændring i BNI's vækst vil have for budgetbalancen som en procentdel af BNI?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(12. november 2002)

Skønnene over, hvordan budgetsaldoen reagerer på væksten i BNP, er baseret på skatte- og udgiftselasticiteter, der er beregnet af OECD. Som vist i nedenstående tabel er den gennemsnitlige elasticitet for Unionen ca. 0,5. Graden af budgetfølsomhed hænger snævert sammen med de offentlige indtægters og udgifters andel af BNP. F.eks. tenderer de skandinaviske lande, der kendetegnes ved en stor offentlig sektor, således mod at have større elasticiteter i intervallet 0,7 til 0,9(1).

Elasticiteterne skal forstås som et skøn over den gennemsnitlige budgetreaktion på ændringer i outputgabet, da de i et vist omfang afhænger af, hvilken efterspørgselskomponent der bidrager til BNP-væksten. F.eks. vil budgetvirkningen være mindre, hvis BNP-væksten accelererer som følge af en øget stigning i eksporten (eller investeringerne), fordi der i dette tilfælde ikke direkte er nogen skattekategori, der spiller ind. Tilsvarende vil budgetvirkningen være større, hvis væksten drives af det private forbrug, da de indirekte skatteindtægter i dette tilfælde vil stige direkte. Simulationsresultater med Kommissionens QUEST-model viser, at hvis det private forbrug driver væksten, vil budgetfølsomheden stige til 0,7 for Unionen i gennemsnit, mens budgetfølsomheden falder til henholdsvis 0,28 eller 0,19 med en eksportledet eller investeringsledet vækst(2).

>TABELPOSITION>

(1) For en mere detaljeret diskussion henvises til Public Finances in EMU-2002 No 3, Chapter 3 (måling af konjunkturkorrigerede budgetbalancer).

(2) Brunila A., M. Buti and J. in 't Veld (2002), Fiscal Policy in Europe: how effective are automatic stabilisers?, Economic Papers No. 177. September 2002. European Commission. Brussels.