ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1504/99

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Udsigterne for told på fiskerivarer fra fællesforetagender EU-Argentina efter udløbet af fiskeriaftalen EU-Argentina

Det forhold, at fiskeriaftalen mellem EU og Argentina udløber i 1999, kan medføre en væsentlig forøgelse af toldsatserne ved indførsel af fiskerivarer hidrørende fra fællesforetagender EU-Argentina, som er oprettet i henhold til denne aftale. Denne situation kan føre til uoprettelige skader for forsyningen af det fælles marked og få alvorlige følger for en lang række virksomheder og fiskere fra Galicien. For visse kulmulearter kan toldsatserne stige med 300 %, hvad der igen vil kunne føre til vanskeligheder i handelsforbindelserne mellem EU og Argentina. Desuden findes der ikke nogen anden økonomisk sektor, hvor der er sket så betydelige forhøjelser af toldsatserne på så kort tid.

Kommissionen bedes derfor oplyse, hvilke udsigter der findes for indførsel af fiskerivarer hidrørende fra fartøjer, som indgår i fællesforetagender EU-Argentina? Påtænkes der indførelse af foranstaltninger for at forhindre gennemførelsen af disse toldsatser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. oktober 1999)

Det ærede medlem henvises til svaret på spørgsmål nr. IV.5 i det spørgeskema, der blev forelagt af Fiskeriudvalget som led i forberedelsen af høringen af Kommissionens kommissær for fiskeri den 30. august 1999. Svaret findes på følgende Internet-adresse: http://www.europarl.eu.int/dg3/com/fr/answer.htm.

Det forhold, at aftalen mellem EU og Argentina udløber i 1999, kan medføre en væsentlig forøgelse af toldsatserne ved indførsel af fiskerivarer, der stammer fra fællesforetagender EU-Argentina, som er oprettet i henhold til denne aftale. Hvordan er udsigterne for indførsel af fiskerivarer, som stammer fra fartøjer, der indgår i disse fællesforetagender? Er der planer om at vedtage foranstaltninger for at bremse eventuelle forhøjelser af toldsatserne?

På grund af de stærkt mindskede bestande af kulmule i de argentinske farvande og de foranstaltninger, der er truffet for at rette op på situationen, kan der forventes et betydeligt fald i indførslerne af kulmule fra fællesforetagender i Argentina i 1999.

Som led fiskeriaftalen blev der på et erga omnes grundlag indrømmet toldnedsættelser for fiskerivarer af interesse for Argentina, indrømmelser, der har bidraget til balancen i aftalen.

Da aftalen udløb den 24. maj 1999, er der ingen grund til at forlænge toldindrømmelserne. Når der etableres nye fiskeriforbindelser med Argentina, kan det være hensigtsmæssigt atter at give toldindrømmelser. Men at planlægge unilaterale indrømmelser på dette stadium vil være at svække EU's forhandlingsstrategi.

Næste år vil der atter blive gjort status over, hvor langt man er nået i forhandlingerne med Argentina, og over situationen på markedet for de pågældende produkter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2409/99

af Manuel Pérez Álvarez (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Nedgangen i befolkningstallet i EU

Der er en klar tendens til, at nedgangen i EU's befolkning fortsætter, hvilket især fremgår af fødselstallene, som er faldet til hidtil usete niveauer i fredstid eller perioder uden store epidemier, nemlig til 1,45 barn pr. kvinde. I de sydlige lande er tallet kun 1,2 (Spanien, Portugal og Italien), og i visse regioner, f.eks. Galicia, delstaterne i det tidligere Østtyskland og Norditalien er det kun på 0,8.

Kan Kommissionen oplyse, hvilken foranstaltninger der træffes på baggrund af ældningen af den europæiske befolkning og, om der er planlagt foranstaltninger af nogen art med henblik på at fremme befolkningstilvæksten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(21. december 1999)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1830/99 fra Ioannis Marínos(1).

(1) EFT C 170 E af 20.6.2000, s. 110
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2011/99

af Gilles Savary (PSE) til Kommissionen

(9. november 1999)

Om: Overgangsperiode mellem de to programperioder for strukturfondene

På baggrund af de frister for samråd, som er fastsat for medlemsstaterne og Kommissionen med henblik på den nationale programmering af strukturfondene 2000-2006, hvorledes vil overgangsperioden da i praksis forløbe mellem den foregående programperiode 1994-1999 og indledningen af den følgende?

Er det muligt, at uafsluttede områder kan videreføres og anvendes på grundlag af den tidligere programmering indtil den praktiske iværksættelse af den nye?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(16. december 1999)

Afslutningen af den nuværende programperiode sker normalt over fire etaper, der markerer afslutningen af programmerne for 1994-1999: Den 31. december 1999 er sidste frist for iværksættelse lokalt af støtteberettigede foranstaltninger; den 31. december 2001 er sidste frist for udbetalinger i forbindelse med støtteberettigede foranstaltninger iværksat lokalt før den 31. december 1999; den 30. juni 2002 er sidste frist for fremlæggelse af erklæringer vedrørende udbetalinger foretaget af medlemsstaterne og i løbet af 2002 og begyndelsen af 2003 vil Kommissionen udbetale restbeløbene til medlemsstaten.

På linje hermed vil programmerne i henhold til den nye programperiode 2000-2006 blive vedtaget efter 1. januar 2000. På grund af det stadie, forberedelserne befinder sig på i øjeblikket, vil de første programmer eller samlede programmeringsdokumenter (i henhold til mål 1) først kunne vedtages i slutningen af marts 2000.

Imidlertid starter foranstaltningernes støtteberettigelse ved medlemsstatens fremlæggelse af disse programmeringsdokumenter for Kommissionen. Desuden kan udgifter, som medlemsstaten indgiver ansøgning om til Kommissionen mellem den 1. januar og den 30. april 2000 betragtes som berettigede til støtte fra fondene fra den 1. januar 2000 (artikel 52, stk. 4, i forordning 1260/1999). Medlemsstaterne kan derfor allerede nu iværksætte foranstaltninger under den nye programperiode. Der er således reelle muligheder for overgang mellem to programperioder uanset beslutningsdatoerne for de nye programmer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2098/99

af Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) til Kommissionen

(19. november 1999)

Om: En medlemsstats tilsidesættelse af ICCAT's henstillinger om fastfrysning af fiskeriindsatsen

Så vidt vides, bestod den irske fiskerflåde, som fisker hvid tun (Thunnus alalunga), i 1997 af 11 fartøjer med drivgarn ifølge Kommissionens arbejdsdokument SEK(1998) 447 af 17. marts 1998. Imidlertid viser Kommissionens liste over de fartøjer, der har tilladelse til at fiske tun med drivgarn og andre fiskeredskaber, at den pågældende fiskerflåde i indeværende år øgedes til 18 fartøjer med drivgarn og 16 med andre fiskeredskaber. Udover at give anledning til en formodet åbenlys overtrædelse af bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1239/98(1) om afskaffelse af drivgarn giver en sådan forøgelse anledning til at antage, at der foreligger en meget alvorlig krænkelse af ICCAT's henstilling, som Kommissionen over for den pågældende internationale organisation forpligtede sig til at efterkomme, og som går ud på ikke at overstige fiskerflådens fiskeriindsats i perioden 1993-1995. Den kendsgerning, at Kommissionen til dato ikke har gennemført den pågældende henstilling i Fællesskabets interne lovgivning, betyder ikke, at EU-medlemsstaterne ikke er forpligtede til at efterkomme henstillingen, hvilket den tidligere generaldirektør for GD XIV, Cavaco, meget tydeligt gjorde klart i en meddelelse om NEAFC's henstillinger. Kommissionen bedes på grundlag heraf besvare følgende:

Hvad agter den at gøre for at forhindre en fortsat forøgelse af den irske fiskerflådes indsats i forbindelse med fiskeri af hvid tun?

Hvorledes agter den at tvinge den pågældende medlemsstat til at opfylde Rådets forordning (EF) nr. 1239/98 og ICCAT's henstillinger, og hvilke sanktioner agter den at iværksætte over for den pågældende medlemsstat som følge af dens meget alvorlige og gentagne tilsidesættelse af Fællesskabets og de internationale normer og som følge af den risiko, en sådan tilsidesættelse indebærer for bestanden af hvid tun i modstrid med ovennævnte henstillinger?

Hvorledes har Kommissionen tænkt sig at gennemføre ICCAT's henstillinger i Fællesskabets interne lovgivning for dermed at forhindre, at et vakuum anvendes som et alibi for en forøgelse af fiskeriindsatsen?

(1) EFT L 171 af 17.6.1998, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(9. december 1999)

Kommissionen henviser til de svar, som den har givet på det ærede medlems skriftlige forespørgsler P-1537/99(1) og P-2067/99(2).

Kommissionen er i færd med at udarbejde nogle forslag til forordning om gennemførelse af henstillingerne fra den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT) og fra andre multilaterale organisationer vedrørende forvaltningen af tunfiskebestanden. Forslagene forventes vedtaget af Kommissionen i januar 2000.

(1) EFT C 170 E af 20.6.2000.

(2) Se side 82.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2853/99

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. januar 2000)

Om: Den multinationale virksomhed Ford's udflytningsstrategi

Følgerne af de multinationale virksomheders udflytningspolitik mærkes fortsat i Portugal, hvor især arbejdstagerne rammes. Et af de nyligste eksempler herpå er den nordamerikanske multinationale virksomhed Ford's omstruktureringspolitik, som går ud på at lukke fabrikken i Azambuja, sælge den til Opel og indstille montagen af bilmodellen Transit i Portugal i løbet af første kvartal af 2000. Dermed trues 300 arbejdspladser.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at tage for at sætte en stopper for Ford's strategi og beskytte de truede arbejdspladser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. marts 2000)

Kommissionen må, idet den i øvrigt beklager de negative sociale virkninger af den beslutning, Ford har meddelt vedrørende firmaets fabrik i Azambuja, Portugal, minde det ærede medlem om, at den ikke har beføjelser til at intervenere i forbindelse med beslutninger truffet i virksomhederne, således som det ærede medlem ønsker, medmindre det skulle vise sig, at fællesskabsretten ikke er blevet overholdt.

Der er på dette stadium og i forespørgselen intet, der tyder på, at der skulle være sket en overtrædelse.

For alle tilfældes skyld gør Kommissionen opmærksom på, at der i det konkrete tilfælde kan være tale om mindst tre fællesskabsdirektiver, nemlig: Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser(1), Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1997 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter(2), og Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne(3).

(1) EFT L 225 af 12.8.1998.

(2) EFT L 61 af 5.3.1977 (direktiv revideret ved direktiv 98/50/EF EFT L 201 af 17.7.1998).

(3) EFT L 254 af 30.9.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1857/99

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(14. oktober 1999)

Om: Nedskæring af eksportrestitutioner

Såfremt Kommissionen ønsker at nedskære antallet af eksportrestitutioner, hvorfor kasserer den så ikke sine særdeles indviklede forslag og simpelthen nedsætter satserne for eksportrestitutionerne, da dette ville have den virkning, at restitutionerne nedsættes, samtidig med at de eksisterende ordninger og procedurer kan fungere som hidtil?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(17. november 1999)

For det første kan Kommissionen ikke se hvilke forslag det ærede medlem henviser til og som omtales som særdeles indviklede forslag.

For det andet er der faktisk en lang række landbrugsprodukter der gives eksportrestitutioner for og Kommissionen er ansvarlig for at fastsætte beløbene. På den ene side tager den hensyn til det indre marked og afsætningsmulighederne på verdensmarkederne. På den anden side er den begrænset af de lofter man enedes om under Uruguay-runden og skal bedst muligt udnytte de disponible budgetmidler.

Som resultat af beslutningerne om Agenda 2000, som blev truffet i første halvdel af 1999, vil behovet for eksportrestitutioner blive mindre i den kommende tid for vigtige sektorer som korn, mælk, oksekød samt svine- og fjerkrækød. I øvrigt er Fællesskabet i forbindelse med Verdenshandelsorganisationens næste millennium-runde samtidig med at Agenda 2000-pakken fuldt ud respekteres indstillet på fortsat at forhandle nedskæringen i eksportstøtten under forudsætning af at alle sådanne former for støtte behandles på lige fod.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2081/99

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(12. november 1999)

Om: Undersøgelse af følgerne for modesektoren af finanskrisen i Asien og Rusland

Den 15. januar i år vedtog Parlamentet en beslutning om følger af finanskrisen for den europæiske industri (B4-0024/1999)(1), hvor Kommissionen blev opfordret til at forelægge en detaljeret rapport om de økonomiske og sociale følger, som konkurrencen har medført for forskellige brancher i den europæiske økonomi, især i form af produktion og beskæftigelse.

Den 2. juli forelagde Kommissionen en rapport om krisens følger for EU's handel med tekstilvarer og konfektion, men rapporten beskæftigede sig ikke med modesektoren, især læder- og skotøjsindustrien.

Vil Kommissionen i betragtning af denne udeladelse snarest forelægge en rapport om denne sektor, som er af stor betydning?

(1) EFT C 104 af 14.4.1999, s. 191.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(2. december 1999)

Det ærede medlem påpeger med rette, at rapporten om følgerne af den asiatiske krise for EU's handel med tekstilvarer og beklædningsgenstande ikke omfatter læder- og skotøjsindustrien. En detaljeret undersøgelse af følgerne af den asiatiske krise for handelen i disse sektorer viste sig imidlertid at være betydeligt mere vanskelig. I modsætning til hvad der er tilfældet for tekstilvarer og beklædningsgenstande, findes der nemlig almindeligvis ikke nogen overvågningsmekanisme for handelen med læder og fodtøj, og sådanne mekanismer er nyttige statistiske redskaber. Ovennævnte rapport, som blev gjort offentlig tilgængelig på Internet, koncentrerede sig især om udviklingen i importen fra visse handelspartnere som følge af krisen.

Da der i de sidste par måneder igen er kommet gang i den økonomiske vækst i det sydøstasiatiske område, forekommer det ikke i øjeblikket nødvendigt at udvide ovennævnte rapport. Hvis der i fremtiden skulle opstå en lignende udvikling af den finansielle krise i Asien, vil også læder- og skotøjssektoren blive dækket af de eventuelle rapporter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2057/99

af Pat Gallagher (UEN) til Kommissionen

(5. november 1999)

Om: Femte rammeprogram (energi)

Vil Kommissionen oplyse, hvilke skridt der er taget for at nå det mål, Europa-Parlamentet har opstillet med hensyn til vedvarende energikilder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(23. november 1999)

I sine bemærkninger til budgettet for 1999 for det femte rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration anmodede budgetmyndigheden på opfordring fra Parlamentet

om, at 60 % af bevillingerne til ikke-nuklear energi skulle gå til vedvarende energikilder, og heraf skulle 75 % gå til demonstrationsprojekter for vedvarende energi. Kommissionen er enig i, at der er et akut behov for at opmuntre til demonstration af løsninger, der begunstiger brugen af innovative vedvarende energiressourcer, og den vil i så vidt omfang som praktisk muligt tage bemærkningerne til følge.

Den første indkaldelse af forslag i forbindelse med Energi-programmet (energi-bestanddelen i det særlige program for forskning, teknologisk udvikling og demonstration vedrørende energi, miljø og bæredygtig udvikling) lagde betydelig vægt på vedvarende energikilder. Inden for arbejdsprogrammets begrænsninger var faktisk næsten alle vedvarende energisektorer dækket af indkaldelsen.

Mens der endnu ikke er truffet en endelig beslutning om projekterne for 1999, kan det allerede nu oplyses, at den andel af forpligtelsesbevillingerne på det disponible budget for delprogrammet vedrørende ikke-nuklear energi, der er afsat til hhv. projekter og demonstrationsprojekter for vedvarende energi, ligger meget tæt på det mål, der omtales i bemærkningerne til budgettet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1393/99

af Bernd Lange (PSE) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Støtte til Vion VvaG

Forsikringsselskabet HDI (Haftpflichtverband der Deutschen Industrie) med hjemsted i Hannover og det bayerske forsikringsselskab HUK-Coburg har planer om at fusionere i juli 1999. Det nye forsikringsselskab, der derved opstår, kommer til at hedde Vion VvaG og får juridisk hjemsted i Coburg. Valget af Coburg skyldes betydelige finansielle støtteforanstaltninger fra delstaten Bayern, hvis omfang ikke kendes officielt.

1. Har Kommissionen kendskab til den finansielle støtte fra delstaten Bayerns regering til Vion VvaG? Hvor høj er den finansielle støtte fra Bayern i bekræftende fald i dette tilfælde?

2. Har Bayern anmeldt støtten og støtteforanstaltningerne til Kommissionen som offentlig støtte?

3. Er denne støtte i strid med EU-rettens bestemmelser vedrørende konkurrence og offentlig støtte, særlig artikel 87?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. november 1999)

Kommissionen har erfaret, at fusionen mellem HDI Haftplichtverband der Deutschen Industrie og HUK-Coburg som selskabet Vion Vvag ikke vil finde sted, og der er ikke er tale om statsstøtteforanstaltninger.

På grundlag af disse oplysninger vil Kommissionen ikke efterforske sagen yderligere.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1627/99

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(15. september 1999)

Om: Støtteforanstaltninger til fordel for risproduktionen i Grækenland

Med Rådets forordning (EF) 2072/98(1) blev der fastsat to basisarealer for risproduktionen i Grækenland. Gennemførelsen af denne forordning i 1998 medførte, at der ikke blev udbetalt godtgørelse til producenterne i zone 2, hvor arealerne med ris oversteg de fastsatte basisarealer, selv om det globale basisareal på 24.891 ha, der var fastlagt for Grækenland, ikke blev overskredet.

Da systemet med regionalisering af basisarealerne og de meget høje medansvarsafgifter i tilfælde af overskridelse har bragt risproducenterne i en yderst vanskelig situation, bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål: Har den til hensigt at give mulighed for overførsel af kvoter fra en geografisk zone til en anden, således som tilfældet er med hård hvede? Hvilke andre foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at iværksætte (forhøjelse af det globale loft, fordeling af kvoter pr. præfektur, kontrol med de talrige og ukontrollerede importer fra tredjelande) med henblik på at støtte risproduktionen?

(1) EFT L 265 af 30.9.1998, s. 4.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. oktober 1999)

Efter anmodning fra de græske myndigheder er artikel 6 i Rådets forordning (EF) 3072/95 om den fælles markedsordning for ris(1) blevet ændret med henblik på en opdeling af det græske basisareal i to basisarealer omfattende:

I. præfekturerne Thessaloniki, Serres og Fthiotida 22 330 hektar

II. øvrige præfekturer 2 561 hektar

Som det ærede medlem ganske rigtigt gør opmærksom på, overskred det tilsåede areal (5.180 hektar) under basisareal II (øvrige præfekturer) i 1998 langt basisarealet, som er fastsat til 2.561 hektar, og godtgørelsen er i henhold til artikel 6, stk. 5, i forordning (EF) 3072/95 derfor blevet reduceret med 100 %.

Efter en nylig henvendelse fra de græske myndigheder har Kommissionen til hensigt at foreslå Rådet en ændring af artikel 6 i forordning (EF) 3072/95, således at præfekturerne Kavala og Etoloakarnania, som for øjeblikket hører under basisareal II (øvrige præfekturer), flyttes til basisareal I.

På denne måde skulle risikoen for, at arealet for øvrige præfekturer bliver overskredet, blive mindre.

(1) EFT L 329 af 30.12.1995.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1651/99

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(22. september 1999)

Om: Diskriminering af brevduesporten i grænseområdet mellem Belgien og Nederlandene

I halvtreds år har det været umuligt for belgiske brevdueholdere at deltage i brevduekonkurrencer på tværs af grænsen. Brevdueholdere fra Nederlandene må ikke deltage i konkurrencer i Belgien og omvendt. Alt dette til stor utilfredshed for de nederlandske grænsebeboere, som ønsker at lade deres duer starte fra bure i Belgien og omvendt.

Man kan spørge sig, om denne bestemmelse ikke er i strid med artikel 59 i traktaten. Fordi brevduesporten ikke anerkendes af Den Internationale Olympiske Komité, bør ordningen ikke betyde en diskriminering for sportsudøveren.

For den populære brevduesport er dette principielt uacceptabelt. Organiseringen af brevduekonkurrencer har imidlertid også et økonomisk aspekt. Der skal betales indregistreringsgebyr ved anbringelsen i startburene. Derfor er protesten mod denne ordning efter min opfattelse berettiget, da forbud mod deltagelse i konkurrencer, som organiseres i Belgien i henhold til artikel 59, er diskriminerende for nederlændinge.

Dette forbud er imidlertid ikke udstedt af hensyn til offentlig ro og orden, offentlig sikkerhed eller folkesundhed. Artikel 59 gælder ikke kun for myndighederne, men finder også anvendelse på kollektiv fastsættelse af tjenesteydelsen.

Er Kommissionen ikke af den opfattelse, at et sådan forbud derfor er i strid med artikel 59 og bør afskaffes?

I en tid med stigende europæisk enhed forekommer denne diskriminering af en populær sport i et grænseområde for at være aldeles urimelig.

Svar afgivet af Frederik Bolkestein på Kommissionens vegne

(4. november 1999)

I henhold til de oplysninger, Kommissionen råder over, finder tilrettelæggelsen af brevduekonkurrencer sted inden for rammerne af foreninger og det er afhængig af bopæl, at en brevdueholder kan blive medlem af en forening af brevdueholdere i en region i Belgien eller i Nederlandene.

Hvis denne sportsgren havde været af økonomisk art, ville man kunne have anvendt bestemmelserne i EF-traktatens artikel 49 (tidligere artikel 59).

Det forekommer imidlertid, at den bopælsmæssige begrænsning i adgangen til deltagelse i konkurrencerne ikke er i strid med bestemmelserne i EF-traktatens artikel 49.

Kommissionen har fået oplyst, at bopælskriteriet i forbindelse med medlemskab af en forening af brevdueholdere har til formål at tage hensyn til de distancer, duerne vil skulle tilbagelægge. Det synes således, at selv inden for de to medlemsstater kan en brevdueholder kun ansøge om medlemskab i den forening, der dækker hans bopælsområde.

Det fremgår imidlertid af fast praksis fra Domstolen(1), at principperne i EF-traktaten ikke finder anvendelse på bestemmelser, der er uadarbejdet af andre end økonomiske årsager, under hensyntagen til de specifikke forhold ved den pågældende sportsgren.

Denne tilrettelæggelse af brevduekonkurrencer under hensyntagen til de specifikke forhold ved aktiviteten forekommer således ikke at være i strid med bestemmelserne i EF-traktatens artikel 49.

(1) Se Bosman-dommen af 15. december 1995, sag C415 /93.