ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3132/02

af Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(4. november 2002)

Om: Repræsentation af forskellige sprog i Kommissionens organer

Den Europæiske Patentmyndighed spiller en central rolle for de virksomheder, som ansøger om et europæisk patent. Det europæiske patentprojekt har været længe undervejs, og Kommissionen har navnlig fremmet det.

Det er i Europas interesse, at alle lande og sproggrupper er repræsenteret i europæiske organer. I Finland er det blevet anset for problematisk, at der ikke er nogen finske ansatte i Den Europæiske Patentmyndighed, og at servicen derfor ikke kan fås på finsk.

Hvad agter Kommissionen at gøre, for at der i patentsager med hensyn til sproglige faktorer kan opnås en hurtigere og mere fleksibel patenttjeneste? F.eks. udvikler teknologien sig særdeles hurtigt, og hvis det tager adskillige år at få et patent, kan teknologien i dette tidsrum nå at blive forældet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(3. december 2002)

Den Europæiske Patentmyndighed (EPO) er ikke et EU-organ. Den er en selvstyrende enhed, som er helt uafhængig af EU-institutionerne. I henhold til artikel 4, stk. 2, i konventionen om meddelelse af europæiske patenter (den europæiske patentkonvention, EPK) er EPO et af de vigtigste organer i Den Europæiske Patentorganisation.

Siden 1975, da EPO blev oprettet, har myndighedens officielle sprog været engelsk, fransk og tysk. I henhold til artikel 14, stk. 2, i EPK, kan statsborgere fra en stat, som er kontraherende part i EPK, og som har et sprog, som ikke er et af de tre arbejdssprog, indgive ansøgning om europæisk patent på det officielle sprog (eller et af de officielle sprog) i deres hjemstat, under forudsætning af at der på et senere tidspunkt fremsendes en oversættelse heraf.

Finland tiltrådte EPK den 1. marts 1996. I 2001 var der 20 finske statsborgere ansat hos EPO, og ifølge oplysninger fra EPO blev der pr. 31. oktober 2002 ansat yderligere otte finner.

Spørgsmålet om arbejdssprog, som gør det muligt for personalet i internationale organisationer at kommunikere med hinanden, skal holdes klart adskilt fra spørgsmålet om de oversættelseskrav, der måtte gælde, f.eks. efter meddelelse af et europæisk patent.

I forbindelse med den planlagte oprettelse af et EF-patent(1) og EU's mulige tiltrædelse af Den Europæiske Patentorganisation foregår der en omhyggelig overvejelse af spørgsmål som oversættelseskrav, omkostninger og eventuel inddragelse af de nationale patentkontorer i de indledende stadier af behandlingen af ansøgninger om EF-patenter.

Kommissionen er klar over, at ansøgningsprocedurerne kan være temmelig langvarige, men det skal bemærkes, at arbejdsbyrden kun udgør én af en række faktorer, som er afgørende for, hvor lang tid der går fra indgivelse af patentansøgningen til meddelelse af patentet. Af andre faktorer kan nævnes patentansøgerens strategi og tidsplanen for behandling af ansøgningerne, som er fastsat i de lovgivnings- og proceduremæssige rammer, inden for hvilke patentkontorerene skal virke.

(1) Forslag til Rådets forordning om EF-patenter, EFT C 337 E af 28.11.2000.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1890/02

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(1. juli 2002)

Om: Regional kode til DVD-afspillere

I forlængelse af de skriftlige forespørgsler, som jeg stillede i juni 2000 (E-1509/00, E-1510/00(1)), vedrørende regionale koder til DVD-afspillere og beslutningen om at undersøge dette nærmere i juni 2001 bedes Kommissionen fremkomme med opdaterede oplysninger om det arbejde, der udføres på dette område, og om de fremskridt, der er opnået.

(1) EFT C 53 E af 20.2.2001, s. 157-158.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(6. september 2002)

Kommissionen indledte som bekendt i juni 2001 en undersøgelse af regionale kodningssystemer til DVD-afspillere. De største filmproduktionsselskaber er af den opfattelse, at hovedformålet med dette system er at give dem mulighed for at beskytte deres ophavsrettigheder og det traditionelle mønster med at frigive deres film på forskellige tidspunkter i forskellige dele af verden, samt at beskytte dem mod piratvirksomhed.

Kommissionen forstår det ærede medlems bekymring (som beskrevet i skriftlig forespørgsel E-1510/00) over, at dette system kan forhindre forbrugerne i at drage fordel af DVD-afspillere til potentielt billigere priser. Under undersøgelsen har Kommissionen fra en række filmstudier, DVD-producenter og detailhandlere modtaget vigtige oplysninger om, hvorledes de regionale kodningssystemer etableres og fungerer. Kommissionen er nu i færd med at afslutte sin undersøgelse med henblik på at vurdere, om systemet er foreneligt med EU's konkurrenceregler.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1907/02

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(2. juli 2002)

Om: Indvandring

Finder Kommissionen, at den nyligt vedtagne lovgivning om indvandring i Danmark strider mod den europæiske menneskerettighedskonvention, navnlig for så vidt angår konventionens artikel 12 og 14?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(5. august 2002)

Selv om Kommissionen har pligt til at sikre, at de grundlæggende rettigheder inden for fællesskabsrettens område overholdes, har den ingen beføjelser til at undersøge, om den nationale lovgivning, der ligger uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde, er forenelig med den europæiske menneskerettighedskonvention. Dette følger af Domstolens retspraksis (Demirel, Warauf og ERT) og artikel 51 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

På indvandringsområdet er der endnu ikke indført fællesskabslovgivning på grundlag af EF-traktatens artikel 63. Desuden betyder Danmarks protokol til Amsterdam-traktaten, at Danmark ikke anvender EF-traktatens artikel 63.

Hvad angår fri bevægelighed for unionsborgere og deres familiemedlemmer, som er tredjelandsstatsborgere, finder bestemmelserne i den nye danske lovgivning om indvandring ikke anvendelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2921/02

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(16. oktober 2002)

Om: Saint Kitts and Nevis

Kan Kommissionen i forbindelse med Saint Kitts and Nevis angive, hvilke projekter der er blevet finansieret over EU's budget i år 2000?

Kan Kommissionen oplyse, hvor stor den samlede bistand på alle områder til Saint Kitts and Nevis var i år 2000?

Samlet svarpå Kommissionens vegne af Poul Nielsonpå skriftlige forespørgsler E-2909/02, E-2910/02, E-2911/02, E-2912/02,E-2913/02, E-2914/02, E-2915/02, E-2916/02, E-2917/02, E-2918/02,E-2919/02, E-2920/02, E-2921/02 og E-2922/02

(4. december 2002)

Kommissionen sender direkte til det ærede medlem og Parlamentets generalsekretariat en tabel med de ønskede oplysninger, tillige med årsberetningen for 2001 om EF's udviklingspolitik og gennemførelsen af bistanden til tredjelande.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3084/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. oktober 2002)

Om: Slankepillen Letigen

I Danmark har der raset en debat om, hvorvidt man skulle forbyde slankepillen Letigen, fordi der har været mange klager over disse piller. Selv svenskere skal være rejst over Øresund for at få fat på Letigen.

Men denne slankepille er forbudt i andre EU-lande. Hvad gælder så for det indre marked? Skal Letigen være tilladt i hele unionen, fordi det er tilladt i en medlemsstat? Eller skal Letigen, såfremt det er så sundhedsskadeligt, som kritikerne i Danmark hævder, virkelig kunne sælges i en medlemsstat, når det er forbudt i de fleste andre?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(26. november 2002)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel P-3064/02 fra Torben Lund(1).

(1) Se side 152.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2742/02

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. september 2002)

Om: Manglende græsk på Inforegio-netstedet

Inforegio-netstedet tilbyder besøgende en meget interessant mulighed for hente oplysninger om regionalpolitikkens resultater i de enkelte medlemslande. På den side, der omhandler Grækenland (http://www.europa.eu.int./comm/regional_policy/projects/stories/search/cfm) er der ikke mulighed for at få græsk tekst, hvilket betyder, at de græske læsere må ty til et andet sprog for at søge oplysninger om deres eget land.

Kan Kommissionen oplyse årsagerne til denne alvorlige mangel? Agter Kommissionen i fremtiden også at stille sådanne oplysninger til rådighed på græsk?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(4. november 2002)

Indtil februar 2002 blev Inforegio-netstedet, som vedrører Unionens regionalpolitik, forvaltet af et privat firma. Siden er det blevet overført til Kommissionens Europa-server. Kommissionen bestræber sig på under hensyntagen til de disponible budgetmidler og de tekniske aspekter at øge antallet af dokumenter, der lægges på serveren på samtlige EU-sprog. De eksempler på god praksis, som ligger på Inforegio-netstedet, og som det ærede medlem henviser til, vil således blive offentliggjort på græsk i løbet af de kommende måneder. En ny serie eksempler vil direkte blive offentliggjort på græsk på Inforegio-netstedet i løbet af foråret 2003. Disse eksempler kommer ligeledes til at figurere i en brochure, som vedrører strukturfondenes interventioner i Grækenland, og som udgives af Kommissionen i forbindelse med, at Grækenland overtager formandskabet i Rådet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3312/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(22. november 2002)

Om: Fællesskabsstøtte til sundhedscentre i Grækenlands grænseregioner

Lige netop i en tid, hvor forskellige smitsomme sygdomme (hovedsagelig tuberkulose og smitsom leverbetændelse) breder sig med stor hast i Grækenland, er de fire sundhedscentre beliggende i grænseregioner, som er bygget i Grækenland med støtte fra Fællesskabet, ikke i drift. Disse centre ville kunne udgøre en første kontrolinstans og yde sundhedspleje til de økonomiske migranter, der i stort tal strømmer til landet, og som lider af smitsomme sygdomme.

Nøjagtigt hvor store beløb har EU stillet til rådighed til bygningen af disse centre? Hvorfor er de endnu ikke i drift? Ved Kommissionen, hvad de penge, som Grækenland har fået udbetalt til bygning af disse centre, er blevet brugt til? Hvilke sanktioner vil der eventuelt kunne iværksættes mod Grækenland?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(7. januar 2003)

Inden for rammerne af EF-initiativprogrammet Interreg II (grænseoverskridende samarbejde) for perioden 1994-1999 har Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) medfinansieret 70 % af følgende sundhedscentre i grænseregioner (i EUR):

>TABELPOSITION>

Ifølge de oplysninger, der er modtaget fra de kompetente nationale myndigheder, er projekterne blevet afsluttet, og den fysiske konstruktion, der indgår i EF-programmet, er modtaget og blevet anset for funktionel. Ifølge samme oplysninger vil centrene være driftsklare, når der er blevet ansat det fornødne personale, og ansættelsesprocedurerne er igangsat.

Grækenland har endnu ikke anmodet Kommissionen om finansiel afslutning af det pågældende program. Ifølge de gældende fællesskabsbestemmelser for interventioner i perioden 1994-1999 skal sådanne anmodninger være indgivet senest den 31. marts 2003.

Ved denne lejlighed vil Kommissionen gennemgå den dokumentation, som kræves i forordningerne vedrørende afslutning af et program, herunder den endelige rapport, og i hvert enkelt tilfælde træffe beslutning om, hvad der videre skal ske.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3741/02

af Miet Smet (PPE-DE) til Kommissionen

(12. december 2002)

Om: Anvendelse af bevillinger i budgetpost B2-142

Kommissionen foreslår at overføre 4 mio. EUR i forpligtelsesbevillinger fra artikel B2-142 EQUAL til, sammen med andre bevillinger, at dække fremme af omstilling af fiskeflåden og fiskerne, som indtil 1999 var afhængig af fiskeriaftalen med Marokko.

Kommissionen forslår tillige at overføre 123 mio. EUR i betalingsbevillinger for sammen med andre budgetposter at bevilge midler til EU's solidaritetsfund til fordel for Tyskland, Østrig og Den Tjekkiske Republik efter oversvømmelserne, der fandt sted i august 2002.

Kan Kommissionen oplyse, idet den bekræfter, at EQUAL-initiativet har et overskud, hvorfor denne situation opstod?

Kan Kommissionen bekræfte, at den manglende fuldstændige udnyttelse af disse bevillinger ikke skyldes Kommissionens egne forsinkelsessprocedurer, som afskrækker de potentielle modtagere af midler under dette initiativ fra at anvende disse midler?

Kan Kommissionen oplyse, hvilke metoder der kan anvendes for at nå det målet, som EQUAL-initiativet er en af de vigtigste EU-aktioner til at nå inden for ligestillingsområdet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. januar 2003)

Overførslen af forpligtelsesbevillinger berører ikke nogen af aktiviteterne i forbindelse med Equal-programmerne i medlemsstaterne. Det vedrører i stedet ressourcer, der er tildelt de tematiske netværk på europæisk plan. Disse netværk er for øjeblikket ved at blive oprettet i et partnerskab mellem Kommissionen, medlemsstaterne og andre aktører inden for dette område. Netværkenes rolle er at analysere og godkende resultaterne af det arbejde, der er gennemført af udviklingspartnerskaberne. Det er derfor logisk, at aktiviteterne i forbindelse med disse netværk først påbegyndes, når resultaterne begynder at indløbe. Det forventes, at alle tematiske netværk vil være kommet i gang i løbet af 2003.

Med hensyn til overførslen af betalingsbevillinger er årsagen den, at første fase af Equal (aktion 1) omfattede etablering af nationale udviklingspartnerskaber og tværnationale partnerskaber, dvs. aktiviteter der kun koster et begrænset pengebeløb. Equal-programmernes gennemførelsesfase (aktion 2) blev indledt i maj 2002. Med det nuværende system for godtgørelse af faktiske udgifter vil der uundgåeligt gå et vist tidsrum fra det tidspunkt, hvor de endelige modtagere har haft en udgift, indtil oplysningerne er givet til forvaltningsmyndigheden, attesteret af betalingsmyndigheden og sendt til Kommissionen, og inden betalingen kan foretages. Allerede da Fællesskabets initiativprogrammer blev drøftet og vedtaget, var medlemsstaterne og Kommissionen klar over, at fordelingen af de finansielle midler over flere år ikke svarede til den forventede gennemførelse af programmerne. Denne profil var obligatorisk for at sikre, at Equal-budgetterne var i overensstemmelse med de finansielle overslag for 2000-2006, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Berlin i 1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2163/02

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juli 2002)

Om: ECB-reklamekampagne

Den Europæiske Centralbank har offentliggjort brochurer og kørt tv-reklamer i Det Forenede Kongerige med sloganet The Euro Our Money, hvilket, eftersom der faktisk er tale om en inkorrekt påstand, ikke kan betragtes som andet end reklame for den fælles valuta snarere end en informationskampagne. Kan Kommissionen venligst oplyse, på grundlag af hvilket retsgrundlag i traktaterne ECB kan reklamere for den fælles valuta i en EU-medlemsstat? Hvad ville følgerne være på europæisk plan, hvis der ikke kan påvises noget retsgrundlag? Kan Kommissionen endvidere oplyse, hvilke foranstaltninger et land med strenge regler for politisk finansiering i henhold til traktaterne kunne træffe mod ECB, hvis det fandt, at banken havde blandet sig i valgprocessen f.eks. i perioden umiddelbart forud for en folkeafstemning om den fælles europæiske valuta?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(23. september 2002)

Da informationskampagner normalt ikke indebærer nogen rettigheder eller forpligtelser for tredjeparter og pr. definition kun har til formål at informere, kræver de ikke noget særligt retsgrundlag. Denne særlige informationskampagne er en naturlig følge af Den Europæiske Centralbanks (ECB) vigtige opgave med at bemyndige udstedelse af pengesedler i euroområdet (artikel 106 i traktaten og 16 i statutten om Det Europæiske Centralbankssystem og ECB). Bankens informationskampagner om euroens indførelse i et område bestående af 12 af de 15 medlemsstater kræver kun, at ECB's styrelsesråd på forhånd har truffet en positiv beslutning herom.

Da euroen er en international valuta, som har virkninger, der rækker langt ud over de 12 medlemsstaters grænser, skal sådanne informationskampagner også nå uden for euroområdet, og især oplyse om de nye pengesedlers og mønters udseende og sikkerhedskarakteristika. Den britiske regering og Bank of England, som er medlem af det europæiske centralbankssystem, gennemfører også regelmæssigt lignende informationskampagner.

En international version af ECB's offentlige informationsbrochure om euroen blev derfor oversat til 23 sprog, udover de officielle 11 EU-sprog, med henblik på distribution uden for euroområdet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3478/02

af Gerhard Schmid (PSE) til Kommissionen

(6. december 2002)

Om: Forskelsbehandling på grund af nationalitet i Bayeux (Frankrig)

I et museum i Bayeux (Frankrig) er der nedsat entré for familier. Nedsættelsen gælder dog kun for franske familier.

1. Drejer det sig her om et tilfælde af forbudt forskelsbehandling på grund af nationalitet? (EF-traktatens artikel 12).

2. Hvad har Kommissionen i bekræftende fald til hensigt at gøre mod dette?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. januar 2003)

Det ærede medlem har stillet et spørgsmål om entrépriser for familier til et museum i Bayeux, som varierer, afhængigt af familiens nationalitet.

Spørgsmålet indeholder ikke tilstrækkelige oplysninger om de specifikke omstændigheder, der gør sig gældende for museets adgangsregler. Kommissionen vil dog minde om, at retten til fri udveksling af tjenesteydelser efter EF-traktatens artikel 49, i henhold til Domstolens retspraksis indebærer, at modtagere af tjenesteydelser, herunder turister, har ret til at rejse ind i en anden medlemsstat for at oppebære tjenesteydelser dér på samme vilkår som landets egne statsborgere. Forskelsbehandling begrundet i nationalitet vedrørende museers entrépriser er af Domstolen blevet udtrykkeligt fastslået som værende ulovlig i henhold til EF-traktatens artikel 12 og 49(1). Domstolen har bekræftet, at der er en tæt forbindelse mellem den frie bevægelighed, EF-traktaten giver turister, og museers adgangsbetingelser, da museumsbesøg er en af de vigtigste af de grunde, som motiverer turister som modtagere af tjenesteydelser til at rejse til en anden medlemsstat. En forskelsbehandling i adgangen til museer kan påvirke betingelserne for præstation af tjenesteydelser, herunder disses pris, og dermed påvirke turisters beslutning om at ville besøge et land(2).

(1) Domstolens dom af 15. marts 1994, Kommission mod Spanien, C-45/93.

(2) Domstolens dom af 15. marts 1994, Kommission mod Spanien, C-45/93.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1773/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juni 2002)

Om: Den 9. maj som officiel fridag

Mener Kommissionen ikke, at det vil være passende at fastlægge den 9. maj som obligatorisk fridag i alle medlemsstater, og at erklære den til en glædens dag til minde om oprettelsen af Unionen og som tilskyndelse til fred?

Ville det ikke samtidig være fornuftigt at afskaffe alle officielle fridage i medlemsstaterne, som refererer til krigsbegivenheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(18. juli 2002)

Kommissionen fejrer altid den 9. maj, der er en meget vigtig dag for EU. I samarbejde med de nationale myndigheder arrangerer den på behørig vis festligholdelser i alle medlemsstaterne.

EU har ikke kompetence til at udnævne en dag til national europæisk helligdag; dette ville eventuelt være muligt ved en frivillig aftale mellem medlemsstaterne. Kommissionen kan heller ikke foreslå medlemsstaterne at afskaffe nationale helligdage, som er rodfæstet i de enkelte staters tradition. Det ærede parlamentetsmedlem vil dog bemærke, at de pågældende helligdage i stadig højere grad går ud på at afvise visse ideologier, selv når de minder os om forfærdelige konflikter mellem europæerne og om massakrer begået af begge parter, og at stik imod de begivenheder, der er tale om, satser europæerne på samling, ikke på splittelse og konflikt. Repræsentanter for fjenden deltager stadig hyppigere i højtideligholdelser i netop dette øjemed. Kommissionen finder denne udvikling i de nationale festligholdelser meget positiv.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2981/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om: Foranstaltninger til begrænsning af ulykker i fiskeriet

Europa-Parlamentet vedtog den 5. april 2001 en beslutning om sikkerhed og ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri(1), hvori det opfordrede de medlemsstater, som endnu ikke havde gjort det, til at ratificere Torremolinos-protokollen og den internationale konvention om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold på fiskerfartøjer (STCW-F), begge udarbejdet af Den Internationale Søfartsorganisation, samt ILO og FAO's konventioner om sikkerhed i fiskeriet og arbejdsvilkårene, således at deres ikrafttræden kan forbedre sikkerhedsforholdene i fiskerisektoren verden over.

Er der siden ovennævnte dato nogen medlemsstater, der har ratificeret denne protokol og konvention?

Hvilke medlemsstater har endnu ikke ratificeret dem?

(1) EFT C 21 E af 24.1.2002, s. 359.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. december 2002)

Torremolinos-protokollen fra 1993 er indtil videre blevet ratificeret af seks medlemsstater: Danmark, Irland, Italien, Nederlandene, Spanien og Sverige, mens den internationale konvention om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold på fiskerfartøjer (STCW-F-konventionen) udelukkende er blevet ratificeret af Danmark.

Ifølge de informationer, som Kommissionen sidder inde med, er Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO) konvention (C134) om sikkerhed i fiskeriet (søfarende) fra 1970 indtil videre blevet ratificeret af otte medlemsstater: Danmark, Finland, Frankrig, Grækenland, Italien, Spanien, Sverige og Tyskland.

Kommissionen har ikke kendskab til nogen konventioner fra FN's Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) om sikkerhed i fiskeriet.