SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3319/98

af Paul Ruebig (PPE) til Kommissionen

(10. november 1998)

Om: Domstolens vertikale begraensninger og omraadekriterium

I opfoelgningen til groenbogen om vertikale begraensninger (KOM(98) 0544) foreslaar Kommissionen i stedet for sektorbestemte gruppefritagelser en generel gruppefritagelse med en eller flere taerskelvaerdier paa hoejst 40 % i forhold til markedsandelen. Virksomheder, som overskrider disse vaerdier, boer ikke falde ind under gruppefritagelsen.

I henhold til Domstolens dom gaelder det nationale hotelmarked paa oelomraadet som referencestoerrelse for saadanne taerskelvaerdier. Herved opstaar der ganske vist saerlige situationer, isaer for de mindre medlemsstater: en oestrisk oelbrygger med en aarsomsaetning paa 1,3 mio hl ville have en markedsandel paa over 40 %. Paa den anden side ville oelbryggere med samme aarsomsaetning paa de store markeder endog falde ind under "de-minimis-bestemmelsen" og som foelge heraf ikke vaere omfattet af begraensninger.

Finder denne dom fra Domstolen anvendelse paa de nye forslag fra Kommissionen paa baggrund af gennemfoerelsen af det indre marked pr. 1. januar 1993?

Betragter Kommissionen systemet med generelle gruppefritagelser som en mangel paa balance i forbindelse med behandlingen af virksomheder alt efter, om de driver virksomhed paa store eller mindre nationale markeder?

Boer der ikke laegges yderligere kriterier til grund, som tager hensyn til virksomhedens betydning paa EU's indre marked?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert

(7. december 1998)

Den fremtidige politik, der er beskrevet i meddelelsen om anvendelsen af Faellesskabets konkurrenceregler paa vertikale begraensninger(1), betegner et skift i politikken over mod en mere oekonomisk synsvinkel. Dette stoettes i stort omfang og er noedvendiggjort af en raekke strukturelle svagheder i de nuvaerende gruppefritagelsesforordninger, herunder den forordning, der gaelder for visse kontrakter om leverancer af oel.

Ifoelge den oekonomiske teori og med baggrund i Kommissionens erfaringer kan vertikale begraensninger kun antages at have gavnlige virkninger, naar de paagaeldende virksomheder ikke har nogen markedsstyrke. I tilfaelde, hvor virksomhederne rent faktisk har markedsstyrke, kan vertikale begraensninger imidlertid anvendes til saavel gavnlige og konkurrencefremmende formaal som til konkurrencebegraensende formaal, f.eks. til at afskaerme markedet.

Den oekonomiske synsvinkel forudsaetter derfor, at mulighederne for at anvende gruppefritagelsen begraenses til de virksomheder, der har markedsstyrke. Det er korrekt, at der ikke er nogen entydig indikator for markedsstyrke. Det eneste kriterium, der er anvendeligt og som i stort omfang anvendes i konkurrencepolitikken over hele verden, er markedsandelen paa det relevante antitrustmarked eller indekser beregnet paa grundlag af markedsandele. Mens det erkendes, at markedsandel og markedsstyrke ikke er det samme, kan foerstnaevnte anvendes til at afgraense tilfaelde, hvor det kan antages, at der ikke er tale om betydelig markedsstyrke. Den foreslaaede nye politik vil skabe en saadan "sikker havn" for stoerstedelen af de vertikale aftaler.

At tage det relevante antitrustmarked som kriterium indebaerer ikke nogen diskriminering mod selskaber, der opererer paa mindre markeder. Selskaber med tilsvarende markedsandele behandles paa samme maade, hvad enten de opererer paa det samme eller andre markeder. I modsat fald ville det betyde, at forbrugere paa mindre markeder er mindre godt beskyttet end forbrugere paa stoerre markeder. Dette ville vaere en fuldstaendig uberettiget diskriminering. Konkurrencepolitikken boer foerst og fremmest beskytte konkurrencen og derved forbrugernes interesser.

Det relevante antitrustmarked kan kun defineres ved at tage hensyn til de relevante faktorer paa det bestemte marked paa det bestemte tidspunkt (f.eks. hvad er de substituerende varer, hvor kan koeberne foretage indkoeb, er der substitutionsmuligheder for producenterne osv.). Det relevante marked kan aendre sig med tiden. Et nationalt marked kan blive et europaeisk marked eller et verdensmarked under paavirkning af nye distributionsformer eller saenkning af toldbarrierer. Naar Kommissionen vurderer konkurrencesager, tager den hensyn til alle saadanne faktorer, herunder faktorer vedroerende udviklingen paa det indre marked. Det er derfor ikke muligt at afgraense markederne skarpt og indarbejde dem i en generel gruppefritagelsesforordning.

(1) KOM(98) 544.