SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1603/97 af Jan Sonneveld (PPE) til Kommissionen (5. maj 1997)

Om: Den nederlandske opkoebsordning for smaagrise og soeernes velfaerd

Det nederlandske landbrugsministerium har foreslaaet, at overfyldning paa svinefarmene som foelge af svinepesten i den nederlandske provins Noord-Brabant fremover kan forebygges ved en opkoebsordning for to uger gamle smaagrise. Det har dog store konsekvenser for soeernes velfaerd. Ud fra dyrevelfaerdshensyn kan smaagrise i henhold til nederlandsk lovgivning ikke fjernes foer tre uger efter at soen har faret.

1. Er der efter Kommissionens opfattelse mulige alternativer for at mindske overfyldningen paa svinefarmene i karantaeneomraadet?

2. Deler Kommissionen den opfattelse, at fjernelse af smaagrisene inden for tre uger, efter at soen har faret, ikke kan accepteres ud fra dyrevelfaerdshensyn?

3. Hvordan forholder denne beslutning fra nederlandsk side sig til EU-lovgivning? Er Kommissionen rede til at goere Nederlandene opmaerksom paa beslutningens eventuelle uforenelighed?

4. Yder Kommissionen et finansielt bidrag til denne ordning? Er Kommissionen rede til at benytte den finansielle stoette til at tvinge den nederlandske regering til at noejes med et mere acceptabelt indgreb?

5. Ville en forebyggende vaccinationspolitik med anvendelse af markoervaccine ikke vaere at foretraekke fremfor denne opkoebsordning for smaagrise?

6. Er Nederlandene ene om dette problem, eller har andre medlemsstater tidligere haft lignende problemer? Hvordan har Kommissionen forholdt sig i de tilfaelde?

7. Er der et centralt meldepunkt, hvor eventuelle overtraedelser af EU's forskrifter med hensyn til dyrs velfaerd registreres?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (10. juni 1997)

1. De kontrolforanstaltninger, der skal anvendes af medlemsstaterne, hvis der konstateres udbrud af klassisk svinepest, er fastsat i Raadets direktiv 80/217/EOEF ((EFT L 47 af 21.1.1980. )) om faellesskabsforanstaltninger til kontrol med klassisk svinepest, hvori der kraeves destruktion af sygdomsramte besaetninger, epidemiologiske undersoegelser med henblik paa paavisning af infektionskilden og kilder til mulig spredning af virus fra sygdomsramte besaetninger samt fastsaettelse af restriktioner for flytning. Restriktionerne for flytning skal anvendes paa en beskyttelseszone med en minimumsradius paa 3 km fra det sted, hvor sygdommen er brudt ud, og en overvaagningszone med en minimumsradius paa 10 km. Formaalet med disse restriktioner er at forebygge spredning af virus hos svin, der kan vaere baerere af klassisk svinepest, men som ikke viser kliniske tegn paa sygdommen.

Der tages i direktivet hensyn til problemet med overfyldte svinebedrifter inden for beskyttelses- og overvaagningszoner. Der nedlaegges oejeblikkeligt forbud mod flytning af svin efter konstatering af klassisk svinepest, og forbuddet er i kraft i beskyttelseszonen i 21 dage fra datoen for afslutning af den indledende rengoering og desinficering af den paagaeldende bedrift. I overvaagningszonen er forbuddet mod flytning i kraft i 7 dage.

Efter disse indledende forbud mod flytning er det muligt at flytte svinene for at begraense eller undgaa overfyldning. Flytning er underlagt visse betingelser, der er fastsat i direktiv 80/21/EOEF. Svineholdsmoensteret i omraadet omkring udbrudsstedet vil vaere af betydning for mulighederne for flytning.

2. Hvis smaagrisene skal fjernes fra soeerne inden de er tre uger gamle, er det bedst for soeernes helbred og velfaerd, at de fjernes saa hurtigt som muligt efter faringen. Soeer, fra hvilke smaagrisene fjernes inden for en periode paa 14 dage fra faringen, kan vaere laengere om at komme i brunst end under normale omstaendigheder, men der er ikke grund til at antage, at det er et permanent problem.

3. Den saerlige opkoebsordning i Nederlandene for to uger gamle smaagrise er ikke i modstrid med EU-bestemmelserne om dyresundhed, saa laenge man anvender de sundhedsforanstaltninger for aflivning og fjernelse af doede smaagrise fra bedrifter, der er fastsat i svinepest-direktivet.

I Raadets direktiv 91/630/EOEF ((EFT L 340 af 11.12.1991. )) om fastsaettelse af minimumskrav med hensyn til beskyttelse af svin er der fastsat en minimumsfravaenningsalder paa tre uger. Forslaget om foranstaltninger til tidlig aflivning af smaagrise er en konsekvens af sygdomskontrolforanstaltninger og kan ikke betragtes som en fravaenningspraksis. Den foreslaaede foranstaltning er derfor ikke i strid med Raadets direktiv 91/630/EOEF.

I forordning (EF) nr. 413/97 ((EFT L 363 af 27.12.1990. )) om undtagelsesforanstaltninger til stoette for markedet for svinekoed i Nederlandene indgik der i begyndelsen af denne ordnings anvendelse ikke fjernelse af meget unge, to uger gamle smaagrise.

De nederlandske myndigheder har for nylig anmodet Kommissionen om at kunne inkludere disse dyr i opkoebsordningen under forordning (EF) nr. 413/97. Kommissionen mener, der er positive elementer i anmodningen, fordi denne aendring, hvis sygdommen fortsaetter, vil goere det muligt at reducere udgifterne til disse foranstaltninger og afhjaelpe destruktionsanstalternes kapacitetsproblemer.

Forvaltningskomitéen for Svinekoed afgav den 5. maj 1997 en positiv udtalelse om den noedvendige aendring af forordning (EF) nr. 413/97.

4. Da fjernelse af meget unge smaagrise nu indgaar i opkoebsordningen under forordning (EF) nr. 413/97, vil EU-budgettet kunne daekke 70% af omkostningerne.

5. Der er endnu ikke opnaaet tilladelse til markedsfoering af nogen markoervaccine mod klassisk svinepest inden for rammerne af Raadets direktiv 90/677/EOEF ((EFT L 363 af 27.12.1990. )). Dette er ensbetydende med, at der ikke findes offentligt tilgaengelige data om en saadan vaccines styrke, uskadelighed og sikkerhed. Kommissionen er klar over, at der goeres forsoeg paa at producere en markoervaccine og en tilhoerende diagnosticeringstest. Som for enhver anden type vaccine er det sandsynligt, at markoervacciner mod klassisk svinepest ikke er 100% effektive hos alle svin; dyr, der vaccineres paa et tidspunkt, hvor de allerede baerer sygdommen, vil ikke kunne beskyttes og vil derfor kunne sprede virus. Naar det overvejes, om det er bedst at vaccinere eller at undlade det, skal man vaere opmaerksom paa, at ikke-vaccinationspolitikken blev vedtaget i 1990 med det maal at opnaa en hoej sundhedsstatus i EU og at fremme den fri bevaegelighed for levende svin, svinekoed og andre produkter, fremstillet af svin. Erfaringerne viser, at ikke-vaccinationspolitikken virker aldeles upaaklageligt i de fleste medlemsstater. De viser imidlertid ogsaa, at udryddelse af klassisk svinepest kan vaere meget bekostelig i et omraade med en hoej svinetaethed, medmindre der oejeblikkeligt ivaerksaettes grundige epidemiologiske undersoegelser og effektive foranstaltninger til bekaempelse af sygdommen, naar virusen rammer det paagaeldende omraade, eller det foerste sygdomsudbrud konstateres.

I Raadets direktiv 80/217/EOEF om faellesskabsforanstaltninger til kontrol med klassisk svinepest indgaar ikke tilbagevenden til vaccination, som nogle medlemsstater anvendte meget i 1970'erne og begyndelsen af 80'erne, men nok noedvaccination paa grundlag af en beslutning, der traeffes af Kommissionen. Det forventes, at medlemsstater, der anmoder om at foretage noedvaccinationer med konventionel vaccine eller markoervaccine, analyserer fordele og ulemper ved en saadan vaccination for en specifik svinebestand eller et specifikt omraade, og derefter afgoer, om der skal vaccineres eller ej.

6. Indtil nu har ingen andre medlemsstater anmodet om inddragelse af meget unge smaagrise under ekstraordinaere markedsstoetteforanstaltninger. Det aktuelle udbrud af klassisk svinepest i Nederlandene er imidlertid det alvorligste, der nogensinde er set i EU. Det er derfor berettiget at se naermere paa nye foranstaltninger og metoder.

7. Medlemsstaterne er hovedansvarlige for anvendelse af de regler for husdyrs velfaerd, der er fastsat i EU-bestemmelserne. Hvis en medlemsstat ikke lever op til sit ansvar, kan der indbringes en klage herover for Kommissionen.