SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3653/95 af Fernando Moniz (PSE) til Kommissionen (9. januar 1996)

Om: Forholdene for portugisiske arbejdstagere ansat i tyske virksomheder

Det er offentligt kendt, at portugisiske arbejdstagere ansaettes i tyske virksomheder uden sikring af minimale arbejdsvilkaar, sociale rettigheder eller goder og i visse tilfaelde endog uden loen.

En saadan arbejdstager blev for nyligt udsat for en alvorlig ulykke i Skotland uden at vaere daekket af nogen form for forsikring og uden at modtage nogen form for bistand paa trods af sine meget ringe arbejdsvilkaar, og han blev i flere dage overladt fuldstaendig til sig selv af den virksomhed, han var ansat i.

Hvorledes kan saadanne situationer, paa trods af talrige anmeldelser, stadig ustraffet forekomme i EU?

Hvad goer Kommissionen, eller hvad agter den at goere for at bekaempe dette effektivt?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (8. februar 1996)

Hvad angaar arbejdstagere, der af deres arbejdsgiver er udstationeret i en anden medlemsstat for at udfoere et stykke arbejde, forelagde Kommissionen i 1991 et forslag til Raadets direktiv ((KOM(91)230 og aendret forslag KOM(93)225 )), der som et af de primaere maal har at forebygge den store risiko for udnyttelse af arbejdstagere, der kan forekomme i forbindelse med anvendelse af ekstra arbejdskraft paa tvaers af landegraenser. Direktivforslaget foreskriver foerst og fremmest, at virksomheder, der praesterer en eller anden form for tjenesteydelse i en anden medlemsstat og til dette formaal udstationerer arbejdstagere, skal overholde en raekke ufravigelige regler vedroerende arbejdsvilkaar som f.eks. hygiejne, sundhed og sikkerhed samt loen, der er gaeldende i den paagaeldende medlemsstat. Med henblik paa at styrke de overvaagnings- og kontrolmaessige foranstaltninger foreslaar Kommissionen, at der etableres et samarbejde mellem de administrative myndigheder, som primaert skal varetage henvendelser vedroerende oplysninger om utvetydig udnyttelse eller ulovlige tvaernationale aktiviteter. Direktivforslaget ligger stadigvaek til behandling i Raadet, men Kommissionen goer en stor indsats for at sikre hurtig vedtagelse heraf.

Hvad angaar social sikring skal Kommissionen understrege, at i medfoer af forordning (EOEF) nr. 1408/71 ((EFT L 149 af 05.07.1971 - samlet udgave EFT C 325 af 10.12.1992. )) kan arbejdstagere og selvstaendige alene vaere undergivet lovgivningen i én medlemsstat (artikel 13, stk.1). Forordningen indeholder desuden en raekke regler om, hvilken medlemsstats lovgivning, der skal vaere gaeldende. Reglerne, der gaelder i tilfaelde af lovkonflikt, er obligatoriske. Man kan saaledes ikke beslutte, at lade en anden medlemsstats lovgivning vaere gaeldende.

I princippet er det lovgivningen i den medlemsstat, hvor arbejdstageren udoever sin aktivitet, der er gaeldende. Imidlertid indeholder forordningen visse undtagelse fra denne regel, isaer for udstationerede medarbejdere. I visse tilfaelde er arbejdstagerne undergivet lovgivningen i det land, hvor de normalt arbejder (se artikel 14, stk. 1, og artikel 14a stk. 1).

Kommissionen skal ligeledes paapege, at formaalet med forordning (EOEF) 1408/71 og reglerne heri om lovkonflikt paa ingen maade er at harmonisere medlemsstaternes lovgivninger om social sikring. Forskellene i de nationale systemer faar saaledes lov at bestaa. Det er desuden den enkelte medlemsstats opgave at kontrollere at de gaeldende bestemmelser anvendes og at traeffe de noedvendige forholdsregler til at sikre overholdelse heraf.