SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0266/03

af Joachim Wuermeling (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2003)

Om: Forvaltningsselskabers monopol på ophavsret

I EU-medlemsstaterne findes der en række nationale selskaber, der forvalter ophavsret og tilsvarende beskyttede rettigheder, herunder licensrettigheder. Forvaltningsselskaberne overvåger offentlige arrangementer og opkræver de aftalte provisioner. For at kunne gennemføre de ophavsretlige regler i udlandet har forvaltningsselskaberne i de enkelte medlemsstater indgået aftaler med hinanden. I henhold til disse aftaler repræsenterer hvert nationalt forvaltningsselskab i dets hjemland også de udenlandske forvaltningsselskaber, varetager formidlingen af udenlandsk ophavsret og opkræver provision for ophavsret, som så bliver afregnet mellem disse selskaber. Som følge af disse indbyrdes territoriale eksklusivaftaler mellem forvaltningsselskaberne kan man i hver medlemsstat kun erhverve retten til fremførelse gennem en agent. Der findes ingen konkurrence på dette område. Dette medfører en konstant stigning i afgiften for brug af udnyttelsesretten.

Europa-Kommissionen har ved hjælp af Phare- og Tacis-midler bistået ansøgerlandene med at oprette et program til beskyttelse af ophavsret med det formål bl.a. at opbygge et effektivt system til beskyttelse af ophavsret.

1. Hvad er Kommissionens holdning til forvaltningsselskabernes monopolstilling?

2. Er Kommissionen gennem udarbejdelsen af en lovramme for beskyttelse af ophavsretten i ansøgerlandene med til at fremme oprettelsen af sådanne monopolstrukturer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(12. marts 2003)

Kommissionen har allerede flere gange set på forvaltningsselskabers monopolstilling. Såvel Kommissionen som EF-Domstolen har tidligere i konkrete sager(1) anlagt den betragtning, at visse af de adfærdsformer, der udvises af forvaltningsselskaber, er konkurrencebegrænsende. Det anerkendes dog generelt, at disse selskaber spiller en vigtig rolle i forvaltningen af ophavsrettigheder og dermed beslægtede rettigheder, navnlig fordi de kan tilbyde deres medlemmer og brugerne et fælles ekspeditionssted, hvilket i høj grad letter adgangen til beskyttede værker og andre genstande. Med aftalerne om en gensidig behandling kan selskaberne tilbyde brugerne en fortegnelse for hele verden, forudsat at aftalerne ikke er i strid med konkurrencereglerne(2).

Da konkurrenceaspekterne og forskrifterne for det indre marked er snævert forbundne, vil Kommissionen gerne gøre det ærede medlem opmærksom på, at det er flere år siden, at den gav sig i kast med spørgsmålet om forvaltning af intellektuelle ejendomsrettigheder, særlig den kollektive forvaltning. Kommissionen mener, at kollektiv forvaltning skal være fuldt ud effektiv i det indre marked, og er derfor ved at udarbejde en meddelelse om forvaltning af intellektuelle ejendomsrettigheder. I meddelelsen vil der blive gjort rede for analysen af sektoren, de spørgsmål, der er bragt på bane, og de svar, som kan gives.

For så vidt angår det ærede medlems andet spørgsmål, skal Kommissionen påpege, at EF-traktatens artikel 295 bestemmer som følger: De ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne berøres ikke af denne traktat. Intellektuelle ejendomsrettigheders beståen skal ikke anfægtes, men Kommissionen skal påse, at rettighederne ikke bliver udøvet og forvaltet i strid med konkurrencereglerne og forskrifterne for det indre marked. Samtidig må det dog konstateres, at forvaltningsselskaber er nødvendige for effektivt at kunne udøve visse intellektuelle ejendomsrettigheder. Ofte er der ingen andre retlige eller praktiske muligheder for at få udstedt licenser. Kommissionen finder det derfor nyttigt, at der findes sådanne selskaber i Fællesskabet og i kandidatlandene, for så vidt som deres virksomhed er reguleret ved specifikke retsforskrifter og bliver kontrolleret af de kompetente myndigheder, særlig de organer, der er oprettet til formålet, og konkurrencemyndighederne.

(1) GEMA, Kommissionens beslutning af 2. juni 1971, EFT L 134 af 10.6.1971; Domstolens dom af 13. juli 1989 i sag 395/87, Tournier; Domstolens dom af 13. juli 1989 i forenede sager 110/88, 241/88 og 242/88, Lucazeau.

(2) Jf. f.eks. Kommissionens beslutning af 8. oktober 2002 i sag 38 014 IFPI Simulcasting, som findes på: http://europa.eu.int/comm/competition/antitrust/cases/decisions/38014/en.pdf.