SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2070/02

af Bob van den Bos (ELDR)og Lousewies van der Laan (ELDR) til Kommissionen

(12. juli 2002)

Om: Tiltrædelsestraktat

I punkt 22 i konklusionerne fra topmødet i Sevilla tales der om en tiltrædelsestraktat, mens der i punkt 10 i konklusionerne fra topmødet i Laeken tales om tiltrædelsestraktaterne.

1. Kan Kommissionen bekræfte, at der er udarbejdet én tiltrædelsestraktat?

2. I bekræftende fald, hvornår er beslutningen om udarbejdelsen af én tiltrædelsestraktat truffet? Og hvilke overvejelser har ført til én tiltrædelsestraktat?

3. Er Kommissionen lige som vi af den opfattelse, at præcedensvirkningen ikke holder, fordi der her er tale om tiltrædelse af maksimalt 10 lande samtidig?

4. Hvordan forholder princippet om individuel bedømmelse af ansøgerlandene sig til optagelse af alle ansøgerlande i én tiltrædelsestraktat?

5. Er Kommissionen ligesom vi af den opfattelse, at den demokratiske kontrol med tiltrædelsesprocessen berøres, ved at nationale parlamenter nu kun kan sige ja eller nej til den samlede traktat og ikke til de enkelte ansøgerlande hver for sig? Anser Kommissionen dette for at være et godt eksempel på demokratisk optræden for ansøgerlandene?

6. Agter Kommissionen endnu at give de nationale parlamenter en stemme ved den individuelle bedømmelse af ansøgerlandene? I bekræftende fald, hvordan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(20. august 2002)

Kommissionen kan bekræfte, at der er udarbejdet en enkelt tiltrædelsestraktat. Medlemsstaternes indgåelse af en enkelt tiltrædelsestraktat med flere kandidatlande, som tiltræder EU samtidigt, er en standardprocedure. En sådan procedure blev brugt ved tiltrædelsen af Danmark, Irland og Det Forenede Kongerige, som trådte i kraft den 1. januar 1973, ved tiltrædelsen af Portugal og Spanien, som trådte i kraft den 1. januar 1986, og ved tiltrædelsen af Østrig, Finland og Sverige, som trådte i kraft den 1. januar 1995. I hvert af disse tilfælde blev der godkendt en enkelt tiltrædelsestraktat.

Hvis der er flere stater, der tiltræder samtidigt, er det således ikke tilstrækkeligt at etablere den fornødne retlige forbindelse mellem en enkelt kommende medlemsstat på den ene side og de nuværende medlemsstater på den anden side, eftersom det også er nødvendigt at skabe de fornødne retlige forbindelser mellem de tiltrædende stater. Desuden er der en lang række fælles bestemmelser, bilag og protokoller, som det ellers ville være nødvendigt at gentage lige så mange gange, som der er nye medlemsstater, der tiltræder.

Af formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råd i Sevilla (21. og 22. juni 2002) fremgår det af punkt 22, at Udarbejdelsen af tiltrædelsestraktaten bør fortsættes, så den kan være færdig hurtigst muligt efter tiltrædelsesforhandlingernes afslutning. Det synes at være realistisk at forvente, at tiltrædelsestraktaten kan undertegnes i foråret 2003. Kommissionen minder også om noten fra formandskabet om udvidelsen, som er vedlagt konklusionerne, og ifølge hvilken udarbejdelsen af tiltrædelsestraktaten som vedtaget i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Laeken (14. og 15. december 2001) er startet i marts. Det skal siges, at det ikke er Kommissionen, men Rådet, der er hovedaktør i den forbindelse.

Kommissionen henviser til den mellemstatslige karakter, som en tiltrædelseskonference har. Derfor er alle aftaler, som der opnås enighed om under forhandlingerne, baseret på enstemmige beslutninger fra alle parter, hvor de nationale parlamenter allerede kan være inddraget, hvis det er forfatningsmæssigt påkrævet. Når først tiltrædelsestraktaten er undertegnet, skal den forelægges alle kontraherende parter til ratifikation i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser. Ifølge disse nationale bestemmelser skal de nationale parlamenter give deres samtykke til traktaten, som forhandlerne fra de kontraherende parter på forhånd er blevet enige om.

Kommission henviser også til den procedure, der er fastlagt i artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Union. Ifølge denne procedure er Rådets afgørelse om at undertegne tiltrædelsestraktaten baseret på en positiv afstemning i Europa-Parlamentet om tiltrædelsen af hvert enkelt land.

Kommissionen bidrager til denne proces ved at overvåge og bedømme udviklingen i kandidatlandene og give medlemsstaterne oplysninger herom, især gennem de periodiske rapporter over hvert enkelt kandidatland.