SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3511/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. december 2002)

Om: Domstolens dom om EU-medlemsstaters bilaterale luftfartsaftaler med andre stater og konsekvenserne, hvis medlemsstater ikke efterlever dommen

1. Er der med Domstolens dom af 5. november om EU-staters indgåelse af bilaterale luftfartsaftaler med De Forenede Stater ikke opstået en problematisk situation, idet Domstolen ganske vist bekræfter, at indgåelse af sådanne aftaler ikke henhører under de enkelte medlemsstaters kompetence, men under Unionens, men samtidig fastslår, at visse gældende aftaler bevarer deres gyldighed, fordi ikke blot de pågældende medlemsstater, men også et tredjeland er berørt?

2. Var det i spørgsmål 1 anførte problem årsagen til, at Kommissionen den 20. november 2002 udtalte ønske om, at medlemsstaterne gør brug af muligheden for at frivilligt at opsige alle bilaterale luftfartsaftaler med USA om et år, i stedet for straks eller med tilbagevirkende kraft at måtte betragte disse aftaler som annullerede? Eller vil Kommissionen blot fastsætte en overgangsfrist, inden for hvilken der kan indgås en ny aftale mellem EU og USA?

3. Hvorfor har Kommissionen ventet med at rette henvendelse til medlemsstaterne, indtil Domstolen havde afsagt en dom, selv om den allerede tidligere var overbevist om ønskværdigheden af, at kompetencen for indgåelse af bilaterale luftfartsaftaler med tredjelande blev overladt til Kommissionen, og selv om det allerede på forhånd måtte ventes, at Domstolens dom ikke ville være tilstrækkeligt bindende?

4. Hvad sker der, hvis en eller flere medlemsstater beslutter at nægte at opsige deres løbende luftfartsaftale med USA?

5. Kan der i forbindelse med luftfartsaftalerne opstå en situation, som den, der anføres i skriftlig forespørgsel nr. E-1609/02(1) om pres på medlemsstaterne for at harmonisere deres skatter ved at nedsætte prisen på brændstof til biler, hvor medlemsstaterne indbyrdes aftaler ikke at efterkomme Kommissionens ønsker, ikke at udøve kritik af andre medlemsstaters adfærd, at afstå fra sanktioner for overtrædelser af regler, de ikke længere ønsker, og ikke at indlede forhandlinger med USA?

(1) EFT C 309 E af 12.12.2002, s. 145.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(13. februar 2003)

1. Domstolens dom af 5. november 2002 har bekræftet, at de såkaldte nationalitetsklausuler i bilaterale luftfartsaftaler strider mod Fællesskabets lovgivning. Disse aftaler skal derfor bringes i overensstemmelse med Fællesskabets lovgivning så hurtigt som muligt for at skabe retssikkerhed. Domstolen fastslog desuden, at visse elementer i disse aftaler hører under Fællesskabets eksklusive eksterne kompetence. Selv om det således er blevet godtgjort, at de nuværende aftaler mellem medlemsstaterne og USA strider mod Fællesskabets lovgivning, betyder det ikke, at disse aftaler kunne være blevet erklæret ugyldige i henhold til international ret.

2. Medlemsstaterne er juridisk forpligtede til straks at rette sig efter Domstolens domme. Derfor er en opsigelse af de anfægtede aftaler den korrekte reaktion. Indtil opsigelsen får virkning, det vil normalt sige et år efter, opsigelsesvarslet er givet, forbliver aftalerne i kraft i henhold til international ret, men Fællesskabet kan forhandle for at få de nuværende aftaler afløst af en aftale mellem Fællesskabet og USA.

3. Kommissionen har flere gange, siden det indre marked for civil luftfart blev gennemført i 1993, formelt anmodet medlemsstaterne om at bringe deres bilaterale luftfartsaftaler i overensstemmelse med Fællesskabets lovgivning, eventuelt ved at benytte opsigelsesproceduren i aftalerne med USA, således som Kommissionen foreslog i sin meddelelse af 19. november 2002(1).

4. Hvis medlemsstaterne ikke træffer de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme Domstolens dom, har Kommissionen ikke andet alternativ end at indlede procedurerne i EF-traktatens artikel 228. Selskaber, der berøres af den overtrædelse, Domstolen har påvist, har naturligvis ret til at indlede de relevante retsprocedurer for at beskytte de rettigheder, EF-traktaten giver dem.

5. Kommissionen finder det opmuntrende, at medlemsstaterne har bekræftet, at de vil efterkomme Domstolens dom.

(1) KOM(2002) 649 endelig udg.