SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1522/96 af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen (17. juni 1996)

Om: Tandkirurgi

I Italien giver specialistdiplomet laegen ret til at udoeve odontologi i modsaetning til EU-lovgivningen, som kun giver en person med eksamen i odontologi ret hertil.

Finder Kommissionen det hensigtsmaessigt, at Italien afskaffer kurset i laegelig specialisering i tandkirurgi, hvorved EU-direktiverne fortolkes i restriktiv retning?

Kan Kommissionen oplyse, om der eksisterer en EU-regel, som paalaegger en laege med ret til at udoeve odontologi forpligtelse til at blive optaget i registeret over personer med eksamen i tandkirurgi, og om det er i overensstemmelse med EU-bestemmelserne, at en fagmand med én embedseksamen og én faglig autorisation samtidig er opfoert i to forskellige standsregistre?

Vil Kommissionen endelig oplyse, om den finder det i overensstemmelse med EU-direktiverne, at en medlemsstat, som ikke programmerer behovet for personer med eksamen i odontologi, derimod ved lov programmerer behovet for specialister i tand-, mund- og kaebekirurgi?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (22. juli 1996)

Laegeligt speciale i tand-, mund- og kaebe-ansigtskirurgi henhoerer alene under direktiv 93/16/EOEF ((EFT L 165 af 7.7.1993. )) vedroerende laeger og ikke under direktiv 78/686/EOEF og 78/687/EOEF ((EFT L 233 af 24.8.1978. )) vedroerende tandlaeger. Direktiv 93/16/EOEF anfaegter ikke medlemsstaternes befoejelser, for saa vidt angaar oprettelse eller ophaevelse af speciallaegeuddannelser. I den forbindelse kan Kommissionen henvise det aerede medlem til svaret paa skriftlig forespoergsel nr. E-1324/95 ((EFT C 277 af 23.10.1995. )).

I overensstemmelse med foernaevnte direktiv 78/686/EOEF og 78/687/EOEF er de eneste laeger, der i Italien har befoejelser til at udoeve tandlaegevirksomhed under den faglige titel »tandlaege«, de laeger, der opfylder de i artikel 19 i direktiv 78/686/EOEF fastsatte betingelser, dvs. indehavere af eksamensbeviser i medicin og kirurgi, der er opnaaet i Italien efter afsluttet laegeuddannelse, der var paabegyndt inden den 28. januar 1980. Som det fremgaar af Domstolens dom af 1. juni 1995 i sag C-40/93 Kommissionen mod Italien ((Samling af Domstolens domme 1995, s. I-1319 ff. )), har medlemsstaterne ikke befoejelser til at tillade, at erhvervskategorier, der ikke er omfattet af direktiv 78/686/EOEF og 78/687/EOEF, udoever tandlaegevirksomhed.

For saa vidt angaar optagelse i tandlaege- og laegeforeningerne af en laege, der i overensstemmelse med artikel 19 i direktiv 78/686/EOEF har befoejelse til at udoeve tandlaegevirksomhed, findes der ingen udtrykkelig EF-bestemmelse. Det fremgaar dog af samme artikel 19, at for at nedsaette sig som tandlaege i en anden medlemsstat, skal de medicinske kandidater forelaegge vaertslandets myndighed en attestation, der er udstedt af de italienske myndigheder, og hvoraf det fremgaar, at de er bemyndiget til at udoeve tandlaegevirksomhed paa samme betingelser som indehaverne af det italienske tandlaegeeksamensbevis. Optagelse af disse laeger i de samme foreninger som tandlaegerne synes at indgaa blandt disse betingelser.

For saa vidt angaar samtidig optagelse i de to slags foreninger paa grundlag af ét eksamensbevis og én erhvervsbemyndigelse, afgoeres dette spoergsmaal heller ikke udtrykkeligt i EF-retten. Imidlertid forekommer en dobbeltoptagelse vanskeligt at kunne godtages, eftersom optagelse i en given faglig organisation er snaevert forbundet med udoevelse af den dertil hoerende form for erhvervsvirksomhed. Enten er den paagaeldende erhvervsudoever altsaa laege (eventuelt laege med speciale i tand-, mund- og kaebe-ansigtskirurgi), eller ogsaa opfylder han betingelserne i artikel 19 i direktiv 78/686/EOEF, og maa saa anses for at vaere tandlaege. For saa vidt angaar laeger, herunder laeger med speciale i tand-, mund- og kaebe-ansigtskirurgi, der har paabegyndt deres uddannelse efter den 28. januar 1980, henhoerer disse udelukkende under laegedirektivet og boer derfor kun optages i laegeforeningerne.

For saa vidt angaar en medlemsstats programmering af behovet for speciallaeger i tand-, mund- og kaebe-ansigtskirurgi, men ikke af behovet for tandlaeger, er en saadan ikke i strid med EF-retten. EF-retten anfaegter nemlig ikke medlemsstaternes ret til at traeffe saadanne reguleringsforanstaltninger.