SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2853/01

af Florence Kuntz (EDD) til Kommissionen

(8. oktober 2001)

Om: Opkrævning af moms af betjeningsafgiften

Den 1. oktober 2001 blev det i Frankrig obligatorisk at opkræve moms af den betjeningsafgift, som opkræves til personalet i restauranter og frisørsaloner.

Indtil dette år havde Frankrig imidlertid haft dispensation fra en sådan momspligt i henhold til Rådets beslutning 89/487/EØF(1) af 28. juli 1989 om bemyndigelse til Den Franske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 17, stk. 6, andet afsnit, i sjette. direktiv 77/388/EØF(2) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter.

Det var nødvendigt med en dom fra Domstolen, dom af 29. marts 2001, for at bringe denne dispensationsordning til ophør. Hvorfor har Kommissionen og Domstolen ventet over 10 år med at protestere mod en situation, som kun generede dem? Og frem for alt, hvorfor skulle der indføres opkrævning af omsætningsafgift af betjeningsafgiften i forbindelse med lanceringen af euroen? Indførelsen af denne nye valuta medfører allerede i sig selv inflationistiske spændinger i forbindelse med den fastlagte omregningssats (6,55957 franc for 1 euro) og med de problematiske afrundinger. Kan Kommissionen forklare, hvorfor den med denne absurde tidsplanlægning løber en risiko for, at tendenserne til økonomisk recession forøges, fordi den hæmmer det private forbrug, som imidlertid er en drivkraft for vækst?

(1) EFT L 239 af 16.8.1989, s. 21.

(2) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionen vegne af Frederik Bolkestein

(6. november 2001)

Den fravigelse, som det ærede medlem nævner i sin forespørgsel, fik Frankrig tildelt ved Rådets beslutning af 28. juli 1989, og formålet var på ingen måde at bemyndige den pågældende medlemsstat til at udelukke betjeningsafgifter fra beregningsgrundlaget for moms. Denne fravigelse af bestemmelserne i artikel 17, stk. 6, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter tilsigtede at give Frankrig bemyndigelse til at udelukke fradragsretten for merværdiafgiften på visse repræsentationsudgifter. Den blev imidlertid anset for at være ugyldig af Domstolen i en afgørelse af 19. september 2000.(1).

Kommissionen drager som EF-traktatens vogter omsorg for, at medlemsstaterne anvender fællesskabslovgivningen korrekt, også i overgangsperioden op til euroens indførelse.

I den pågældende sag er det Kommissionens opfattelse, at bestemmelserne i artikel 2, nr.1 og 11, A, stk. 1, litra a), i nævnte direktiv af 17. maj 1977 var til hinder for at udelukke betjeningsafgifter fra beregningsgrundlaget for moms.

Desuden havde det forhold, at man ikke medtog afgifter på drikkepenge i beregningsgrundlaget for moms, en negativ virkning for det franske bidrag til momselementet i de egne indtægter på Fællesskabets budget, idet hver medlemsstats bidrag beregnes ud fra dette grundlag.

Kommissionen har derfor indledt den overtrædelsesprocedure, der er fastsat i EF-traktatens artikel 226 (tidligere artikel 169), over for Frankrig, fordi der er givet bemyndigelse til at udelukke betjeningsafgifter fra beregningsgrundlaget for moms.

Kommissionens juridiske analyse af sagen blev bekræftet af Domstolen i en afgørelse af 29. marts 2001(2).

Medlemsstaterne skal inden tre måneder meddele Kommissionen, hvilke foranstaltninger de har truffet for at efterkomme Domstolens afgørelser. Er dette ikke tilfældet, kan der indledes en procedure på grundlag af artikel 228 (tidligere EF-traktatens artikel 171). Kommissionen er ikke herre over overtrædelsesprocedurernes varighed, og det er helt tilfældigt, at der er sammenfald mellem euroens indførelse og kravet om, at Frankrig skal bringe sin lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne.

(1) Sag C-177/99 og C-181/99 Ampafrance SA og Sanofi Synthelabo SA.

(2) Sag C-404/99 Kommissionen v/Frankrig.