DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/232

(2004/C 88 E/0235)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0820/04

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(15. marts 2004)

Om: Landbrug — Forhandlinger i WTO

Kommissær Franz Fischler sagde i nogle taler, han for nylig holdt i USA (i Arlington, Virginia og i Washington, DC, begge gange den 19. februar 2004), at mandatet fra Doha også drejer sig om eksportkredit og afsætning af overskudslagre forklædt som »fødevarebistand«, som det hovedsageligt praktiseres af USA. Det drejer sig om eksportmonopoler, det være sig canadiske, australske eller fra New Zealand. Den kendsgerning, at både USA og Canada i en strid for nylig kunne erklære sig for sejrherre, er en tydelig demonstration af manglen på klare WTO-regler på dette område. Det drejer sig også om andre mindre diskuterede former for eksportforvridning, sådan som virkningen af den differentierede eksportafgift i Argentina på dets handel med sojabønner antyder.

På baggrund af ovenstående bedes Kommissionen oplyse, hvilke oplysninger den har i forbindelse med disse situationer, som kommissær Franz Fischler har beskrevet i sine taler i USA.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(29. april 2004)

I forbindelse med forhandlingerne som led i Doha-udviklingsdagsordenen stræber Kommissionen efter »fuld parallelisme« med hensyn til alle instrumenter i konkurrencen på eksportområdet. Dette betyder, at der må fastsættes regler for alle former for eksportsubsidier i denne runde. Det var ikke tilfældet under Uruguay-runden, hvor EU blev pålagt en forpligtelse til at nedsætte sine eksportsubsidier. Andre instrumenter i konkurrencen på eksportområdet, såsom afsætning af overskud forklædt som fødevarehjælp og visse fremgangsmåder, der benyttes af statshandelsvirksomheder, blev der imidlertid ikke fastsat regler for. Handelsforvridende fremgangsmåder, såsom differentierede eksportafgifter, må også tages i betragtning. Eksportkreditter er, selv om de ofte har form af eksportsubsidier, som er underlagt visse regler i henhold til WTO-landbrugsaftalen, heller ikke omfattet af forpligtelser til at foretage nedsættelser, som det er tilfældet med andre eksportsubsidier.

For at nævne nogle få eksempler på disse fremgangsmåder har USA for nylig opbygget lagre af skummetmælkspulver på omkring 500 000 t samtidig med, at afsætningen af disse lagre i form af international fødevarehjælp er steget til omkring 70 000 t årligt og efter al sandsynlighed fortrænger kommercielle transaktioner. Den samlede verdenshandel med dette produkt udgør ca. 1 mio. t, og USA's fødevarehjælp tegner sig for en betydelig andel af denne verdenshandel. EU, Canada, Australien og New Zealand har udtrykt meget store betænkeligheder ved denne udvikling. Kommissionen bragte for nylig dette spørgsmål op i FAO's rådgivende underudvalg for afsætning af overskud.

USA har også et budget på ca. 4,5 mia. USD til eksportkreditgarantier for 2005 og brugte 3,2 mia. USD til denne type eksportstøtte i 2003. Disse eksportkreditgarantier letter eksporten i tilfælde, hvor en sådan eksport ellers næppe ville have fundet sted. Kommissionen har fulgt OECD's arbejde i forbindelse med regler for landbrugseksportkreditter.

Kommissionen nærer også betænkeligheder ved nogle statshandelsvirksomheders monopolistiske praksis. Som et eksempel kan nævnes, at Fonterra i New Zealand ifølge sine egne data kontrollerer 1,6 mio. t af eksporten af mejeriprodukter, hvoraf der i alt produceres 1,8 mio. t. Hvad angår eksportafgifter, kan Kommissionen som eksempel nævne argentinske oliemøller, der får tilført råvarer afgiftsfrit, mens udenlandske møller, hvis de får argentinske sojabønneleverancer, foruden prisen for råvaren skal betale afgift. Afgiften betragtes derfor som handelsforvridende.

I betragtning af ovenstående er det indlysende, at eventuelle nye forpligtelser for EU med hensyn til eksportrestitutioner må modsvares af andre WTO-medlemmers forpligtelser med hensyn til deres instrumenter i konkurrencen på eksportområdet.