ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2099/00

af Peter Skinner (PSE) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: For høje gebyrer for bankoverførsler over grænserne og EU-bankers kartelagtige adfærd

Betragter Kommissionen den undersøgelse, der offentliggjordes den 23. maj om gebyrer for bankoverførsler over grænserne som begyndelsen til en mere detaljeret undersøgelse af bankernes urimelige gebyrpolitik, eller agter Kommissionen at offentliggøre den længe ventede rapport om en række bankers påståede kartelvirksomhed, som tidligere kommissær Van Miert bebudede i september 1999, og som nu er under kommissær Montis ansvarsområde? Burde Kommissionen ikke have kombineret arbejdet med denne rapport og resultaterne af undersøgelsen, der nu er fremlagt af kommissærerne Byrne og Bolkestein den 23. maj, således at vi havde fået et mere komplet billede af situationen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(27. juli 2000)

Spørgsmålet om alt for høje gebyrer for bankoverførsler hører ikke ind under konkurrencepolitikken, men under det indre marked og forbrugerbeskyttelse. Kommissionsmedlemmerne med ansvar på disse områder har allerede opfordret bankerne og medlemsstaterne til at foretage en yderligere nedsættelse af disse gebyrer.

Ud fra en konkurrencemæssig betragtning kan en bank frit fastsætte sine gebyrer, forudsat at det sker på en fri og autonom måde. Hvis en forbruger finder, at en banks gebyrer er for høje, vælger forbrugeren en anden bank. Hvis derimod bankerne indbyrdes aftaler en fastsættelse af gebyrerne, hvad enten der er tale om en forøgelse eller en kontrolleret nedsættelse, er der tale om en alvorlig overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler. Aftaler om prisfastsættelse er til skade for forbrugerne.

I begyndelsen af 1999, umiddelbart efter euroens indførelse, har kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrencepolitikken efter en række klager om gebyrerne for bankoverførsler iværksat en række undersøgelser i de elleve medlemsstater, der deltager i Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU).

Formålet med disse undersøgelser er at fastslå, om pengeinstitutterne og banksammenslutninger er blevet enige om at fastsætte strukturen og størrelsen af bankgebyrerne. Ovennævnte undersøgelser omfatter en række banktransaktioner, bl.a. veksling af pengesedler og bankoverførsler på tværs af grænserne.

Med hensyn til spørgsmålet om veksling af pengesedler har Kommissionen netop sendt klagepunktsmeddelelser til ca. 100 pengeinstitutter og banksammenslutninger i fire medlemslande. Disse klagepunktsmeddelelser indeholder Kommissionens beviser for, at disse banker og banksammenslutninger har fastsat gebyrer for veksling af pengesedler og mønter. Andre klagepunktsmeddelelser vedrørende denne type transaktion tilsendes inden sommer til banker og banksammenslutninger i andre medlemslande.

Med hensyn til spørgsmålet om bankoverførsler er undersøgelserne, som indebærer analyse af en betydelig mængde informationer, endnu ikke afsluttet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1045/00

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(4. april 2000)

Om: Anlæg af metro i Porto

Anlægget af en metro i Porto står over for at skulle påbegyndes i overensstemmelse med et projekt, som er aftalt med Kommissionen.

Der er imidlertid fremkommet forslag om tilføjelse af nye strækninger og ændringer af de planlagte strækninger med henblik på at løse transportproblemerne i dette storbyområde.

1. Vil Kommissionen oplyse, hvilket beløb der er afsat til EF-finansiering af det nuværende metroprojekt i Porto?

2. Er der indgivet ændringer eller tilføjelser til det nuværende projekt? Hvilke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(25. maj 2000)

I 1994 blev der som led i støtteprogrammet for infrastrukturudvikling under EF-støtterammen for Portugal afsat et vejledende beløb på 60-70 mio. EUR til samfinansieringen af den lette metro i Porto (foranstaltning nr. 4 i delprogrammet vedrørende trafikaflastningen i storbyområderne Lissabon og Porto).

Første del af projektet blev godkendt af Kommissionen den 11. december 1998, og bidraget fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling beløber sig til 71,77 mio. EUR. Kommissionen har ikke indtil dato modtaget nogen ansøgning om ændring af projektet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1007/00

af Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) til Kommissionen

(31. marts 2000)

Om: Sikkerhed ved søtransporter af brændstoffer

Initiativet om Unionens nordlige dimension vil, når den bliver konkretiseret, bl.a. øge energisamarbejdet og handelen mellem Rusland og Den Europæiske Union. Det kan forventes, at f.eks. søtransporter af olie og andre flydende brændselstoffer i Østersøen og især i Den Finske Bugt vil øges kraftigt i de nærmeste år. Østersøen er et lavvandet og nærmest lukket havområde, hvor ulykker med tankskibe let vil forårsage uoprettelig skade.

Kan Kommissionen oplyse, hvordan den agter at styrke sikkerhedsbestemmelserne for søtransport af forurenende stoffer? Vil Kommissionen i fremtiden udarbejde skærpede sikkerhedsbestemmelser for søtransporter af olie, f.eks. med hensyn til skibenes skrogkonstruktion?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(19. maj 2000)

Efter olietankskibet Erikas ulykke i december 1999, der forårsagede en massiv forurening af den franske vestkyst, vedtog Kommissionen den 21. marts 2000 en meddelelse til Parlamentet om sikkerhed til søs og olietransport(1). Denne meddelelse omfatter en række foranstaltninger på kort og mellemlang sigt, således at der sættes kraftigere ind for at forebygge den forurening, der forårsages af skibe.

Bilagene til Kommissionens meddelelse indeholder tre forslag til retsakter, inklusive et forslag til Rådets og Parlamentets forordning vedrørende fremskyndet indfasning af krav om dobbeltskrogs- eller tilsvarende design for olietankskibe med enkeltskrog(2). Dette forslag til retsakt sigter mod, at de seneste internationalt vedtagne konstruktionskrav for olietankere hurtigt skal finde anvendelse i Fællesskabet, således at der ydes en maksimal beskyttelse mod olieforurening i tilfælde af grundstødning eller kollision.

(1) KOM(2000) 142 endelig udg.

(2) KOM(2000) 67.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1346/00

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(4. maj 2000)

Om: Institutionel reform

Jeg konstaterer, at Kinnock i rapporten om reformen af Kommissionen meget kraftigt understreger, at det er nødvendigt med et langt større budget til videreuddannelse af Kommissionens tjenestemænd, og at disse midler absolut må sikres. Kan Kommissionen give tilsagn om, at denne udgiftsstigning vil blive finansieret via Kommissionens nuværende budget ved hjælp af effektive besparelser, og at Kommissionen ikke vil bede Parlamentet om flere penge?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(27. juni 2000)

Det er hensigten at øge midlerne til uddannelse af Kommissionens tjenestemænd med 2 mio. i 2001. De samlede ønskede bevillinger til uddannelse(budgetkonto A-706) vil så beløbe sig til 7,5 mio..

De yderligere bevillinger til uddannelse holder sig inden for den nuværende beløbsramme under afsnit A-7 (decentrale udgifter til hjælpepersonale og driftsudgifter). De bevillinger, der er anmodet om til afsnit A-7 i det foreløbige budgetforslag for 2001, er nominelt samme beløb, som blev bevilget i budgettet for 2000.

Selv med de foreslåede 7,5 mio. udgør bevillingerne til uddannelse af tjenestemænd kun ca. 0,05 % af de samlede personaleudgifter. Det skal ses i forhold til de beløb, som afsættes i medlemsstaternes myndigheder afsætter, og som typisk er langt større.

Efterhånden som reformen skrider frem, og der senere i år fremlægges detaljerede forslag til høring om de nødvendige forbedringer af personalepolitikken, må det overvejes at sætte bevillingerne til uddannelse op som en investering i øget effektivitet og bedre ledelse. Alle undersøgelser om en eventuel udvikling i denne retning vil naturligvis blive forelagt Parlamentet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1521/00

af Michl Ebner (PPE-DE) til Rådet

(15. maj 2000)

Om: Ratificering af Rom-statutten og den hermed forbundne oprettelse af krigsforbryderdomstolen

Den 17. juni 1998 vedtog De Forenede Nationer den såkaldte Rom-statut, hvorved der i kraft af 60 medlemsstaters ratificering oprettes en permanent international krigsforbryderdomstol. I denne statut tages der i særlig grad også hensyn til vold over for kvinder under krige, idet f.eks. definitionen af krigsforbrydelser omfatter voldtægt, seksuelt slaveri, tvangsprostitution, tvangsgraviditet, tvangssterilisering og andre former for seksuel vold. Hidtil har af EU-medlemsstaterne kun Italien ratificeret Rom-statutten, mens alle andre lader vente på sig.

Kan Rådet oplyse, om det agter at opfordre de øvrige 14 medlemsstater til hurtigt at ratificere Rom-statutten, således at der ikke længere er noget til hinder for oprettelsen af en permanent krigsforbryderdomstol?

Svar

(23. oktober 2000)

Den Europæiske Union mener, at oprettelsen af en international straffedomstol er en historisk begivenhed, der udsender et signal om, at det er muligt at gøre verden mere sikker og retfærdig. Medlemsstaterne har også været meget aktive og koordinerede deres holdninger i forbindelse med det arbejde, der førte til vedtagelsen af ICC-statutten. EU gør i øvrigt sit yderste for, at det forberedende udvalg skal kunne løse sin opgave med et positivt resultat.

EU mener ikke, at en tradition for straffrihed kan tolereres, navnlig ikke hvis der er tale om alvorlige overtrædelser af folkeretten som f.eks. folkedrab, krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden. Når de nationale jurisdiktioner ikke er i stand til eller ikke ønsker at gribe ind, er det det internationale samfund, der har det endelige ansvar for at sikre, at retfærdigheden sker fyldest. De internationale straffedomstole for det tidligere Jugoslavien og Rwanda har allerede bidraget væsentligt til at øge respekten for folkeretten. Vedtagelsen af statutten for en permanent international straffedomstol, der skal dømme gerningsmændene til de mest alvorlige forbrydelser og overtrædelser af den humanitære folkeret, er derfor af stor betydning, og det er en af de vigtigste mærkesager for Den Europæiske Union, at denne statut træder i kraft hurtigst muligt.

Italien, Frankrig og Belgien har allerede ratificeret ICC-statutten. De øvrige medlemsstater har alle indledt processen hen imod ratifikation, og afhængigt af deres nationale procedurer vil ratifikationen for størstedelens vedkommende blive afsluttet inden længe. Situationen med hensyn til ratifikationen af ICC-statutten på EU-plan, omtales jævnligt af formandskabet på møderne i Rådets Folkeretsgruppe.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1000/00

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(31. marts 2000)

Om: Stockholm-erklæringen

Hvilke foranstaltninger foreslår Kommissionen for at sikre, at Stockholm-erklæringen om holocaust-læren gennemføres?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding på skriftlige forespørgsler E-0925/00 og E-1000/00

(4. maj 2000)

Kommissionen tillægger bekæmpelsen af racisme, fremmedhad og antisemitisme, og i al almindelighed fremme af holdninger og værdier som respekt, accept og tolerance i især multikulturelle, sociale sammenhænge den allerstørste betydning.

Hvad angår fællesskabsaktionen inden for skoleundervisningen, omfatter kapitlet om Comenius i Socrates-programmet en række tværnationale samarbejdsaktioner, der sigter mod mellemkulturel uddannelse, og som inddrager skoler og andre aktører med en undervisningsfunktion. Gennem de fem år, som Socrates I varede, blev der støttet omkring 100 tværnationale projekter om året inden for dette område.

I Socrates II er den mellemkulturelle dimension, herunder undervisning i de holdninger og værdier, som udgør grundlaget for et pluralistisk samfund, blevet styrket og er nu en af de tværfaglige dimensioner, som er fælles for skoleinitiativerne, projekterne vedrørende uddannelse af undervisningspersonale og Comenius-netværket.

I øvrigt skal det understreges, at medlemsstaterne har enekompetence i Fællesskabet med hensyn til undervisningssystemernes opbygning og indhold.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1594/00

af Pere Esteve (ELDR) til Kommissionen

(23. maj 2000)

Om: Brugen af kviksølv i medicinske anordninger

Fællesskabslovgivningen, i det konkrete tilfælde direktiv 93/42/EØF om medicinske anordninger, som ændret ved direktiv 98/79, nævner intet om brugen af kviksølv i medicinske anordninger.

Vil Kommissionen træffe foranstaltninger til at regulere brugen af kviksølv i anordninger som termometre og blodtryksmålere, der anvendes i lægecentre, hospitaler osv. i betragtning af, at der er tale om et farligt stof?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(4. juli 2000)

De væsentligste begrænsninger der for øjeblikket gælder for brugen af kviksølv, og som er begrænset til kviksølvforbindelser, blev indført ved Rådets direktiv 89/677/EØF af 21. december 1989 om ændring for 8. gang af direktiv 76/769/EØF af 27. juli 1976 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater(1). Disse begrænsninger omfatter ikke på nuværende tidspunkt brugen af kviksølv i medicinske anordninger.

Kommissionen har dog igangsat en uafhængig undersøgelse af, hvilke helbreds- og miljømæssige risici der er forbundet med kviksølv i produkter, herunder også termometre. Denne undersøgelse vil være tilgængelig i slutningen af 2000. Resultaterne heraf vil eventuelt føre til fremsættelse af et forslag i 2001 om at ændre de regler, der er fastsat i direktiv 76/769/EØF hvad angår kviksølv og kviksølvforbindelser.

(1) EFT L 398 af 30.12.1989.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1432/00

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(5. maj 2000)

Om: Tvangsarbejde og voldelige bortførelser i Pakistan

Vil Kommissionen give ajourførte oplysninger om, hvor de otte tidligere tvangsarbejdere, som blev bortført med magt den 4. maj 1998 i Sindh-provinsen i Pakistan, befinder sig, og om deres velbefindende (sagsreference nr. 35), og oplyse, om de pakistanske myndigheder har truffet foranstaltninger til at få bortførerne stillet for en domstol?

Vil Kommissionen give ajourførte oplysninger om antallet af mennesker, som er blevet retsforfulgt med held i Pakistan i henhold til Bonded Labour System (Abolition) Act (loven om ophævelse af tvangsarbejdssystemet) fra 1992?

Hvorledes er situationen med hensyn til det EU-finansierede projekt vedrørende børns tvangsarbejde i Pakistan med titlen Bekæmpelse af børnearbejde gennem forebyggelse, tilbagetrækning og revalidering (april 1998)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(15. juni 2000)

Kommissionen har ingen ajourførte oplysninger om opholdssted og velbefindende for de otte tidligere tvangsarbejdere, som det ærede medlem henviser til. Kommissionen har givet sin delegation i Islamabad instruks om at følge sagen op hos myndighederne i Sindh-provinsen. Desuden vil Kommissionens repræsentant i Pakistan søge at opnå detaljerede oplysninger fra de kompetente myndigheder om antallet af sager i henhold til Bonded Labour System (Abolition) Act (lov om ophævelse af tvangsarbejdssystemet) af 1992.

Det af Fællesskabet finansierede pilotprojekt til bekæmpelse af misbrug af børnearbejde ved hjælp af forebyggelse, afskaffelse og rehabilitering er under gennemførelse. Der blev for nylig i en rapport om en kommissionsrepræsentants besøg i to af disse centre, Multan og Shangla Hill, draget følgende konklusion: Selv om der stadig er utilstrækkelig koordination mellem de forskellige gennemførelsespartnere, erCommunity Education and Action-centrene (CEA) ved at blive operationelle. Den pakistanske føderale arbejdsminister har erkendt projektets betydning og lægger nu pres på Arbejdsministeriet i provinsen Punjab for at sikre projektets gennemførelse. Det er vigtigt, at de udvalgte børn fjernes fra de farligste former for børnearbejde. Mulighederne for at have et andet skiftehold i skolerne undersøges.

Pakistans militærstyrede regering vedtog den 10. maj 2000 en politik, som med tiden skal sikre gradvis afskaffelse af børnearbejde i alle økonomiske sektorer. Efter planen skal der gradvis finde en afskaffelse sted af børnearbejde under de værste former, ligesom det skal forebygges, at helt unge børn kommer ud på arbejdsmarkedet; desuden skal der sikres grundskoleuddannelse til alle, større indflydelse til familierne og endelig en rehabilitering af børn i arbejde ved hjælp af uformel uddannelse, forberedende erhvervsuddannelse og egentlig erhvervsuddannelse.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1793/00

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(8. juni 2000)

Om: Pressefrihed i Rusland

Onsdag den 11. maj blev en privat mediegruppe Mediegruppen Moss genstand for en omfattende politiaktion i Moskva, som berørte en uafhængig tv-station samt forskellige aviser og tidsskrifter. Nogle dage senere, den 16. maj, udsendte det russiske informationsministerium meddelelser til de udenlandske massemedier, hvor der endog blev truet med muligheden for at afbryde udenlandske mediers aktiviteter, hvis de udbredte oplysninger, der var i modstrid med russiske interesser (sic). Det drejer sig tilsyneladende om en omfattende global aktion mod journalisters frihed.

Informations- og pressefriheden er en universal værdi. Sikring af denne frihed er også af afgørende betydning for udviklingen af åbne forbindelser med gensidig tillid og fred mellem alle stater og folk på basis af grundlæggende principper som frihed, pluralisme, demokrati og retsstatsprincippet, der i almindelighed er forankret i internationale menneskerettighedsaftaler og -erklæringer. Desuden omfatter den seneste trussel fra den russiske regering direkte og potentielt forskellige journalister og massemedier fra den Den Europæiske Union.

Et demokratisk Rusland er af stor interesse og af den største betydning for europæisk stabilitet og sikkerhed samt skulle man mene også i det russiske folks egen direkte interesse og et dybtfølt ønske hos den.

Disse signaler er meget foruroligende og i står i modsætning til både den ønskelige udbygning af demokratiet i Rusland og til europæisk stabilitet som helhed.

Har Kommissionen fulgt med i disse begivenheder og i hvilket omfang? Hvilke yderligere oplysninger råder Kommissionen over i forbindelse med pressefriheden og de demokratiske garantier i Rusland, og er disse oplysninger beroligende, eller giver de anledning til mere alvorlige bekymringer? Hvilke foranstaltninger har Kommmissionen truffet eller agter den at træffe i denne forbindelse inden for rammerne af de bilaterale forbindelser med Rusland?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Patten

(18. juli 2000)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1778/00 fra Ford(1).

(1) Se side 92.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1317/00

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(27. april 2000)

Om: Misbrug af vandressourcer (San Giovanni kommunerne i Persiceto og Crevalcore)

I kommunerne San Giovanni i Persiceto og Crevalcore (i Bologna-provinsen, regionen Emilia og Romagna i Italien) er der konstateret niveausænkning (sænkning af niveauet med ca. 2 meter) som følge af misbrug af vandressourcer i området af det statslige vandforsyningsselskab Seabo. Disse fænomener betyder, at områderne i Bologne-sletten er blandt de mest udsatte for oversvømmelser i Po-sletten med de økonomiske skader og miljøødelæggelser, der er resultatet heraf.

Kan Kommissionen på baggrund heraf oplyse:

- om den i dette særlige tilfælde har konstateret krænkelser af fællesskabsbestemmelserne vedrørende beskyttelse af miljøet og borgernes sikkerhed?

- om der findes foranstaltninger i fællesskabsregi, der har til formål at forebygge disse niveausænkninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne Margot Wallström

(22. juni 2000)

I den nugældende fællesskabslovgivning behandles der en række forskellige aspekter af vandkvaliteten, såsom f.eks. drikkevandskvalitet, badevandskvalitet eller ydelseskriterier, for så vidt angår spildevandsrensningsanlæg. Der findes imidlertid ingen fællesskabs-vandlovgivning, der behandler vandkvantitet, herunder udvinding og overudnyttelse. Kommissionen ser derfor på indeværende tidspunkt intet retsgrundlag for at gribe ind.

Europa-Parlamentet og Rådet forhandler for øjeblikket om et vandrammedirektiv(1). Europa-Parlamentet afsluttede sin andenbehandling heraf under plenarforsamlingen(2) i februar 2000. Samrådsproceduren mellem Europa-Parlamentet og Rådet er i gang (fristen for procedurens afslutning er fastsat til den 19. juli 2000).

Ét af de vigtigste elementer i dette direktiv er, at medlemsstaterne forpligtes til at opretholde eller igen opnå en god grundvandskvalitet. En sådan god kvalitet defineres som en god kemisk tilstand og en god kvantitativ tilstand, idet kvantitativ tilstand defineres som ligevægt mellem de disponible grundvandsressourcer og den gennemsnitlige udnyttelsesgrad heraf på længere sigt. For at sikre, at denne målsætning opfyldes, vil enhver indvinding af grundvand (og overfladevand) som hovedregel blive gjort betinget af en tilladelse. Opnås eller bibeholdes der ikke en sådan ligevægt mellem den naturlige genopfyldning og udvindingen, vil der efter vedtagelsen af dette forslag være tale om en overtrædelse af fællesskabslovgivningen.

(1) Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, EFT C 184 af 17.6.1997, EFT C 16 af 20.1.1998 og EFT C 108 af 7.4.1998 Rådets fælles holdning af 22.10.1999, EFT C 343 af 30.11.1999.

(2) Europa-Parlamentets udtalelse af 16.2.2000, endnu ikke offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1776/00

af Ioannis Souladakis (PSE) til Rådet

(9. juni 2000)

Om: Fejlagtige offentliggørelser fra EU

I bind 9 i European Newsletter (Sarajevo, april 2000 Delegation of the European Commission in Bosnia and Herzegovina) mangler i artiklen Full Funding for 'Quick Start Package in South East Europeenhver henvisning til Egnatia-vejen, som er et EU-finansieret udviklingsprojekt, der bidrager væsentligt til at trække Balkanlandene ud af deres isolation og underudvikling. På det pågældende kort, som er vedføjet artiklen, kan følgende absurditet konstateres: Thessalonikis og Alexandroupolis havne og deres forbindelser ad den planlagte vej er angivet, men kortet viser ikke Agnatia-vejens forløb.

Er Rådet klar over, at dens tjenestegrene, der har til opgave at fremme EU's aktiviteter, som skal bidrage til den videre udvikling inden for og uden for EU, med så mangelfulde og tossede publikationer tværtimod reducerer betydningen af EU's virksomhed og omdømme i den europæiske offentlighed?

Hvorledes agter Rådet at kontrollere sine tjenestemænd, som er involveret i denne konkrete forsømmelse, med henblik på at undgå sådanne fejl i fremtiden?

Svar

(28. september 2000)

Som det anføres af det ærede parlamentsmedlem er det Europa-Kommissionen, der har udgivet den publikation, som det ærede medlem gør Rådet opmærksom på.

Rådet beklager de fejl, som eventuelt kan snige sig ind i publikationer fra Den Europæiske Unions institutioner og organer, men det tilkommer ikke Rådet at udtale sig om publikationer, som det ikke er ophavsmand til.

I det foreliggende tilfælde burde forespørgslen altså være rettet til Kommissionen.