SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1739/96 af Georg Jarzembowski (PPE) til Kommissionen (17. juni 1996)

Om: Forordning (EOEF) nr. 1893/91

I kommissaer Kinnocks svar paa Kommissionens vegne af 12. september 1995 paa min skriftlige forespoergsel P-2295/95 ((EFT C 340 af 18.12.1995, s. 29. )) om forordning nr. 1893/91 ((EFT L 169 af 29.6.1991, s. 1. )) meddelte Kommissionen, at den igen ville gennemgaa de komplekse juridiske sammenhaenge og aspekter af bogfoeringen med hensyn til eventuelle tvaersubventioner med de tyske myndigheder.

1. Er dette i mellemtiden sket, og hvordan lyder nu i bekraeftende fald det detaljerede og konkrete svar paa min ovennaevnte skriftlige forespoergsel fra 1995?

Endvidere anmodes Kommissionen om at besvare foelgende spoergsmaal: Stemmer det i ¶ 8, stk. 4, andet punktum, i lov om personbefordring (PBefG) juridisk og i praksis utvetydigt fastlagte begreb »forretningsmaessig selvstaendighed« overens med bestemmelserne i forordning 1893/91 vedroerende de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser, saerlig for saa vidt angaar den del af definitionen, der sidestiller eksterne finansieringer i form af tilfoersel af egenkapital fra statskassen eller overfoersel af udbytter fra kapitalmaessigt forbundne statsvirksomheder/statsorganer med internt indtjente udbytter?

2. Hvornaar vil dette i benaegtende fald ske, og hvornaar modtager forespoergeren et endeligt og konkret svar?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock (11. juli 1996)

Som allerede naevnt i svar paadet aerede medlems skriftlige spoergsmaal E-0381/95 ((EFT C 270 af 16.10.1995. )) tjener bestemmelserne i artikel 1, stk. 1, andet afsnit i forordning (EOEF) nr. 1191/69 ((EFT L 156 af 28.6.1969. )), aendret ved forordning (EOEF) nr. 1893/91, til at saette medlemsstaterne i stand til at udelukke virksomheder, hvis aktiviteter udelukkende omfatter transportydelser i byer, forstaeder eller regioner fra forordningens anvendelsesomraade.

En undtagelse i henhold til en lov, som aendres ved Forbundsrepublikkens lov af 29. november 1994, og som citeres i det aerede medlems spoergsmaal, er tilsyneladende ikke blevet forlaenget efter den 31. december 1995. Dette antyder, at de tyske forbundsmyndigheder har besluttet fra 1996 ikke laengere at udelukke ovenstaaende transportvirksomheder fra faellesskabsrettens generelle anvendelse. Bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1191/69 gaelder saaledes for virksomheder, som driver personbefordring i byer, forstaeder eller regioner, og som hidtil har vaeret undtaget i henhold til denne lov.

OEkonomisk kompensation for forpligtelser til offentlig tjeneste, som skal vaere i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning 1191/69, skal saaledes meddeles Kommissionen i henhold til artikel 17, stk. 1 og 17, stk. 2. Navnlig fastsaetter forordningens artikel 1, stk. 5, at bestemmelserne for kompensation i afdeling II, III og IV er gaeldende, saafremt der paalaegges offentlig tjeneste. Artikel 10-13 fastsaetter de almindelige procedurer for udbetaling af kompensation. I artikel 1, stk. 5, andet afsnit, specificeres endvidere:

»naar en transportvirksomhed baade praesterer tjenesteydelser, der er omfattet af forpligtelser til offentlig tjeneste, og udfoerer andre aktiviteter, skal de paagaeldende offentlige tjenester udgoere saerlige afdelinger, der mindst opfylder foelgende betingelser:

a) [-]

b) udgifterne skal balancere med driftsindtaegterne og de offentlige myndigheders indbetalinger uden mulighed for overfoersel fra eller til et andet af virksomhedens aktivitetsomraader«.

OEkonomiske transaktioner, som ikke direkte er forbundet med underskud fra driften af paalagt offenlig tjeneste omfattes ikke af ovennaevnte bestemmelser i forordning (EOEF) nr. 1191/69. Det betyder navnlig, at kapitalforoegelser, der finansieres af det offentlige budget eller tvaersubventioner af transportaktivitet fra en anden af virksomhedens sektorer ikke som saadan er undtaget fra anvendelse af bestemmelserne om statsstoette i henhold til EF-traktatens artikel 92. Det maa dog afgoeres i hvert enkelt tilfaelde, hvorvidt artikel 92 finder anvendelse. For det foerste maa det analyseres, om investeringen gaar ud over, hvad en privat investor ville have gjort under normale markedsoekonomiske betingelser. For det andet maa det kontrolleres, om stoetten fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen, og om den paavirker handel mellem medlemsstaterne. Disse sidste betingelser er ikke noedvendigvis altid opfyldt, naar det drejer sig om den stoette, det aerede medlem taler om, og som vedroerer transport i byer, forstaeder eller regioner.

Der kan kun gives specifikke svar fra tilfaelde til tilfaelde paa grundlag af de oplysninger, Kommissionen modtager fra den paagaeldende medlemsstat i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3.