SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2788/00

af Jo Leinen (PSE) til Kommissionen

(1. september 2000)

Om: Forskelsbehandling af EU-borgere

En tysk statsborger blev den 12. juni 2000 standset i nærheden af Monbéliard i Frankrig, fordi han medførte et radardetektionsapparat, som dog ikke var slået til (hvilket skriftlig blev bekræftet af den pågældende politibetjent).

Uafhængigt af spørgsmålet om hvorvidt der skulle indledes en bøde- eller straffesag, fik den tyske statsborger forbud mod at køre videre i sin bil, medmindre han betalte en kontant kaution på 10 000 FF (den mulige maksimalstraf) på stedet.

Er Kommissionen enig i, at dette indebærer en begrænsning af den fri bevægelighed for personer, der er sikret i EU-traktatens artikel 14, stk. 2, og er udtryk for en ulovlig forskelsbehandling af en EU-borger, da franske statsborgere ikke afkræves en sådan kaution på stedet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(19. oktober 2000)

Kommissionen har gennemgået de kendsgerninger, som det ærede medlem henviser til, på baggrund af den klage, som den pågældende tyske statsborger har indgivet.

EF-traktatens artikel 12 (tidl. artikel 6) forbyder al forskelsbehandling, der udøves på grundlag af nationalitet, og er til hinder for, at nationale myndigheder pålægger EU-borgere administrative eller strafferetlige sanktioner på en diskriminatorisk, uretmæssig eller uforholdsmæssig måde. I sin dom af 23. januar 1997 i sagen Pastoors C-29/95 fastsatte Domstolen, at når der ikke findes en retsakt, der sikrer fuldbyrdelse af retsafgørelser i straffesager i forholdet mellem medlemsstaterne, kan en medlemsstat pålægge ikke-hjemmehørende personer at stille en sikkerhed, hvis de i tilfælde af overtrædelse vælger ikke øjeblikkeligt at betale det fastsatte bødebeløb, men at der rejses en straffesag imod dem. Ifølge den samme retspraksis er artikel 12 imidlertid til hinder for, at denne sikkerhed er højere end det beløb, der er fastsat ved øjeblikkelig betaling.

Ifølge artikel 26 i den franske færdselslov er lovovertrædere, der hverken har bopæl eller arbejde i Frankrig, og som vælger, at der rejses en normal straffesag imod dem, i stedet for øjeblikkeligt at betale et fast eller nedsat bødebeløb alt efter hvilket beløb der finder anvendelse undergivet en forpligtelse, som er sanktioneret med tilbageholdelse af køretøjet, til at stille en sikkerhed, hvis størrelse er fastsat ved en bekendtgørelse. Klageren stillede en sikkerhed på 5 000 FF, medens den maksimale bøde for denne type overtrædelse er på 10 000 FF, bortset fra i gentagelsestilfælde. Ifølge de oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, blev den pågældende person ikke udsat for forskelsbehandling.

På grundlag af ovennævnte retspraksis er det objektivt berettiget, at den franske færdselslov behandler hjemmehørende og ikke-hjemmehørende personer forskelligt, da der er en reel risiko for, at det er umuligt eller i det mindste betydeligt vanskeligere og forbundet med større omkostninger at fuldbyrde en dom, hvorved en ikke-hjemmehørende person er blevet domfældt. Der er således hverken tale om en forskelsbehandling i strid med artikel 12 i EF-traktaten eller en begrænsning af den frie bevægelighed for personer, der er sikret ved artikel 14, stk. 2, i samme traktat.