ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2704/97 af Markus Ferber (PPE) til Kommissionen (1. september 1997)

Om: Fredning af urhanen i OEstrig

I OEstrig maa der hvert andet aar skydes en urhane (for 1000 DM) i regionen Sulzberg. I Forbundsrepublikken Tyskland staar urhanen derimod paa listen over totalt fredede arter og er derfor fredet hele aaret. Medens urhoens plejes i Forbundsrepublikken, kan disse dyr frit skydes i OEstrig.

Hvad skyldes det, at der eksisterer saa forskellige bestemmelser i naturfredningsspoergsmaal i to nabolande, der begge er medlemmer af EU?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (22. september 1997)

I henhold til artikel 7 i Raadets direktiv 79/409/EOEF om beskyttelse af vilde fugle ((EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1, som aendret ved OEstrigs, Finlands og Sveriges tiltraedelse (EFT L 1 af 1.1.1995). )) kan de arter, der er opfoert i bilag II, jages i overensstemmelse med den nationale lovgivning, forudsat at medlemsstaterne paaser, at jagten paa de paagaeldende arter ikke er i strid med beskyttelsesforanstaltningerne i arternes udbredelsesomraade. For saa vidt angaar urhoens (Tetrao tetrix), som det aerede medlem naevner, kan der kun drives jagt paa denne art i medlemsstater, for hvis vedkommende denne art er anfoert i bilag II.2. For OEstrigs vedkommende er det her tilladt at drive jagt paa saavel hanner som hunner, hvorimod der i Tyskland kun maa jages hanner af denne art. Den forskellige jagtpraksis er saaledes i fuld overensstemmelse med direktivets bestemmelser.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2501/97 af Anita Pollack (PSE) til Kommissionen (18. juli 1997)

Om: CITES - elfenben

Til trods for Europa-Parlamentets beslutning B4-0473/97 af 12. juni 1997, hvori det »opfordrer parterne til ikke at acceptere forslagene fra Botswana, Namibia og Zimbabwe om at nedprioritere elefanten«, og en raekke medlemsstaters oenske om at stemme imod denne nedprioritering, havde Kommissionens holdning imidlertid indflydelse paa resultatet af moedet mellem CITES-konventionens parter.

Vil Kommissionen i gennemskuelighedens interesse offentliggoere de specifikke forslag, den fremsatte i Harare om elefantspoergmaalet, og vil Kommissionen paatage sig for fremtiden at underrette Europa-Parlamentet i god tid om sit forslag om en faelles holdning for medlemsstaterne?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (26. september 1997)

Forslagene om overflytning af elefantpopulationerne i Botswana, Namibia og Zimbabwe blev vedtaget med et langt hoejere antal stemmer en det kraevede to tredjedeles flertal. Kommissionens holdning om at stoette et kompromisforslag med noeje fastsatte betingelser samt Faellesskabets efterfoelgende holdning om at afholde sig fra at stemme paavirkede ikke det endelige resultat af moedet. Kommissionen og Faellesskabet bidrog dog under hele moedet til at naa de positive resultater, der rent faktisk opnaaedes.

Kommissionen er parat til i fuld overensstemmelse med adfaerdskodeksen med Europa-Parlamentet at give fuldstaendige oplysninger til den paagaeldende komité vedroerende disse forhandlinger samt at redegoere naermere for de trufne beslutninger. Dette vil give Europa-Parlamentet mulighed for at se, at der ikke forelaa nogen uoverensstemmelse mellem dets holdning til elefanterne som fastsat i resolution nr. 94-0473/97 af 12. juni 1997 og Kommissionens holdning.

Som godtgjort i forbindelse med moedet i udvalget for konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter (CITES), er Kommissionen principielt rede til at tage Europa-Parlamentets synspunkter med i betragtning ved udformningen af forslag til faelles holdninger. Tilsvarende har Kommissionen sammen med formandskabet en regelmaessig udveksling af informationer sammen med en raekke forskellige repraesentanter for ikke-statslige organisationer (NGO) i Faellesskabet under CITES-moederne. For saa vidt angaar den fremtidige indgivelse til Europa-Parlamentet af forslag til Faellesskabets holdninger forud for CITES-moederne, vil Kommissionen fortsat handle i overensstemmelse med bestemmelserne i den ovenfor anfoerte adfaerdskodeks.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2510/97 af Giuseppe Rauti (NI) til Kommissionen (22. juli 1997)

Om: Godtgoerelse af indkomstskat til familier med kun én indkomst

Har Kommissionen kendskab til, at der i Italien i stadig flere tilfaelde - bl.a. paa grund af en temmelig tvetydig dom fra den italienske forfatningsdomstol, nemlig dom 358 af 24.7.1995 - sker overtraedelser af et EF-direktiv fra 1976, ifoelge hvilket familier med kun én indkomst (naar kun én aegtefaelle arbejder), er berettiget til tilbagebetaling af 50% af den almindelige indkomstskat samt paaloebne renter og revaluering.

Desuden bedes Kommissionen - paa grund af dette anliggendes store sociale betydning - oplyse, om den agter at henvende sig til den italienske regering for at sikre, at det naevnte direktiv ogsaa gennemfoeres i Italien.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (29. oktober 1997)

Indkomstbeskatning hoerer under medlemsstaternes kompetence. Der er ikke noget EU-direktiv (isaer ikke direktiv 76/207/EOEF ((Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar - EFT L 39 af 14.2.1976. ))), som indeholder en forpligtelse med hensyn til den metode, der anvendes ved indkomstbeskatning af aegtepar. Kommissionen ser derfor ingen anledning til at rette henvendelse til den italienske regering.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2686/97 af Luigi Moretti (NI) til Kommissionen (1. september 1997)

Om: Betalingsforsinkelser

I 1995 vedtog Kommissionen en henstilling rettet til medlemsstaterne om foranstaltninger til nedbringelse af betalingsfrister (95/198/EF) ((EFT L 127 af 10.6.1995, s. 19. )). Adressaternes manglende vedtagelse af de foreslaaede foranstaltninger har i disse dage foranlediget Kommissionen til selv at udarbejde og vedtage en meddelelse om betalingsforsinkelser i handelsforhold og at paataenke udarbejdelsen af et forslag til direktiv, som skal forelaegges inden aarets udgang.

Hvis man tager i betragtning, at modtagerne af de midler, som stilles til raadighed for EU-programmer og -initiativer, stadig oftere beklager sig over ubegrundede forsinkelser med hensyn til midlernes tildeling fra EU-institutionernes side, vil Kommissionen da forklare, hvilke foranstaltninger den selv anvender for at overholde betalingsfristerne i forbindelse med EU-programmernes finansiering?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Erkki Liikanen (16. oktober 1997)

Kommissionen skal indledningsvis opfordre det aerede medlem til at goere sig bekendt med de svar, den for nylig gav paa skriftlig forespoergsel nr. E-3101/96 og E-1568/97 fra henholdsvis Graham Mather ((EFT C 105 af 3.4.1997 )) og Honório Novo ((EFT C 60 af 25.2.1998, s. 27. )). Dette er svar paa forespoergsler svarende til det aerede medlems, og heri redegoer Kommissionen over for Parlamentet for de aendringer, den igennem de seneste aar har foretaget i sine betalingsprocedurer, og som generelt har medfoert en sikrere og hurtigere gennemfoerelse af betalingerne.

Kommissionen kontrollerer med jaevne mellemrum betalingstiderne. Den har saaledes kunne konstatere, at for regnskabsaaret 1996's vedkommende var den gennemsnitlige betalingstid for samtlige Kommissionens betalinger, maalt fra datoen for fakturamodtagelsen til datoen for debitering af Kommissionens konto, 52 dage. Det fremgik endvidere, at for samme regnskabsaars vedkommende blev 78 % af betalingerne gennemfoert inden for en periode af 60 dage eller derunder, 12 % inden for 60-90 dage, medens 10 % noedvendiggjorde over 90 dage.

Samtidig med at Kommissionen mener, at disse resultater stadig kan forbedres, og at mindst 95 % af betalingerne boer gennemfoeres inden for 60 kalenderdage, har den for nylig godkendt en meddelelse om betalingsfrister ((Dok. SEK(97) 1205 )), hvori det udtrykkelig anerkendes, at der ved overskridelse af fristen for visse kategorier af betalingers vedkommende skal betales morarenter. De praktiske foranstaltninger til gennemfoerelse af denne bestemmelse - bl.a. indsaettelse af en klausul i alle Kommissionens kontrakter - er allerede vedtaget og har vaeret i anvendelse siden 1. oktober 1997.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3063/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (2. oktober 1997)

Om: Emissionen af flygtige organiske forbindelser

Der henvises til forslag til Raadets direktiv om begraensning af emissionen af flygtige organiske forbindelser fra anvendelse af organiske oploesningsmidler i visse industrielle aktiviteter (KOM(96) 0538 endel. - 96/0276 SYN) ((EFT C 99 af 26.3.1997, s. 32. )).

Paa unionsplan er der allerede blevet vedtaget en raekke foranstaltninger for at nedskaere emissionerne af organiske forbindelser som f.eks. Auto-Oil-programmet og andre lovgivningsinitiativer vedroerende emissioner som foelge af trafikken og distributionssystemet for benzin. Det er derfor noedvendigt at nedskaere emissionerne fra stationaere kilder af oploesningsmidler, selv om det paa grund af det store antal af disse kilder er paakraevet at fastlaegge saerlige betingelser for de tre vigtigste undersektorer, hvor de anvendes.

Vil Kommissionen soerge for at fastlaegge en fremgangsmaade for en lige nedskaering i hver enkelt sektor i betragtning af det store antal beroerte industrisektorer og virksomheder og fastlaegge rimelige maal for reduktion i hver enkelt sektor set ud fra et cost-benefit-synspunkt.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (5. november 1997)

Da Kommissionen udarbejdede direktivforslaget om begraensning af emissionen af flygtige organiske forbindelser (VOC) fra anvendelse af organiske oploesningsmidler i visse industrielle aktiviteter, blev kravene til VOC-emissioner for de industrisektorer, som er omfattet af direktivet, opstillet efter noeje overvejelser. Forskellige sektorspecifikke analyser har belyst muligheder for at begraense VOC-emissioner for hver sektor paa grundlag af de bedste tilgaengelige teknologier. Det afgoerende for, om et givet anlaeg er omfattet af direktivet, er emissionsgraenserne og taerskelvaerdierne for forbruget af oploesningsmidler. Derfor blev der under fastsaettelse af disse taget stoerst mulig hensyn til de teknisk/oekonomiske forhold.

Kommissionen har endvidere tilstraebt, at der er overensstemmelse fra sektor til sektor mellem de gennemsnitlige udgifter pr. ton VOC og marginalomkostningerne.

Kommissionen har derimod ikke udviklet en ensartet cost-benefit metode for hver af de beroerte sektorer. Dette ville have vaeret ekstremt indviklet at gennemfoere i betragtning af, hvor mange industrisektorer og virksomheder der beroeres, og hvor forskellige de er. I oevrigt ville en fuldstaendig harmonisering for alle sektorer af omkostningerne til forureningsbegraensning vaere til ulempe for smaa og mellemstore virksomheder.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3054/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (2. oktober 1997)

Om: Reform af den faelles markedsordning for olivenolie

Der henvises til meddelelse til Ministerraadet og Europa-Parlamentet om oliven- og olivenoliesektoren (herunder oekonomiske, kulturelle, regionale, sociale og miljoemaessige aspekter), den nuvaerende faelles markedsordning, behovet for reform og mulige alternative ordninger (KOM(97)0057).

Set ud fra et politisk synspunkt fremmer Kommissionens forslag ikke udviklingen af de traditionelle olivendyrkningsomraader i Det Europaeiske Faellesskab.

Set ud fra et oekonomisk synspunkt styrker forslaget ikke den europaeiske olivensektors konkurrencedygtighed. Saaledes betyder forslaget om at yde stoette pr. trae, at man giver afkald paa baeredygtige olivenlunde i fremtiden, som er en forudsaetning for at bevare Europas staerke position.

Set ud fra et miljoesynspunkt vil indfoerelsen af en stoette pr. trae betyde, at olivendyrkningen opgives, hvilket oeger den oekologiske risiko for oedelaeggelse af miljoeet.

Set ud fra et socialt synspunkt sikrer produktionsstoetten det nuvaerende beskaeftigelsesniveau og forhindrer, at landdistrikterne affolkes. Indfoerelse af en stoette pr. trae vil i praksis betyde, at forskellige systemer vedroerende produktiv udnyttelse af olivenlundene forsvinder, hvoraf nogle har en afgoerende betydning baade for de smaa producenter og loenarbejderne.

Kan Kommissionen soerge for, at stoetten baseret paa antal traeer tages op til fornyet overvejelse. I denne forbindelse understreges det, at ejerne f.eks. kunne lade vaere med at hoeste olivenfrugterne og derved indkassere stoetten og spare omkostningerne til arbejdskraft, eller at andre maaske ville plante oliventraeer udelukkende for at indkassere stoetten?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (20. oktober 1997)

Foerst og fremmest kan der vaere grund til at fremhaeve, at den af det aerede medlem naevnte meddelelse om olivenoliesektoren praesenterer forskellige valgmuligheder til reform af de nuvaerende faelles markedsordning for olivenolie, herunder ydelse af stoette pr. trae.

Hvad angaar specielt denne valgmulighed er det Kommissionens opfattelse, at den ikke vil faa de af det aerede medlem naevnte negative foelger (saasom ophoer med dyrkning, oekologisk oedelaeggelse eller problemet med arbejdskraften), forudsat at ydelse af stoette pr. trae underkastes forskellige betingelser, herunder en forpligtelse til at hoeste olivenfrugterne.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3051/97 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (2. oktober 1997)

Om: Nummereringspolitik for teletjenester

Der henvises til groenbog om en nummereringspolitik for teletjenester i Europa (KOM(96)0590 endel.). Harmoniseringen og synkroniseringen af indfoerelsen af valg og for udvalg boer noeje tages under overvejelse. Man gaar ind for en snarest mulig indfoerelse af overfoerbart nummer pr. 1. januar 1998 hvad angaar overfoerbar installation (inden for lokalomraadet), overfoerbar tjeneste og overfoerbar tjenesteudbyder (inklusive overfoerbare numre for saertjenester), dersom de tekniske muligheder tillader dette. Der boer snarest muligt oprettes et europaeisk samarbejdsomraade for telefonnummerering, samtidig med at man konstant foretager en revision af de oekonomiske og sociale fordele ved gennemfoerelsen deraf.

Kan Kommissionen i denne forbindelse oplyse, hvordan denne nye europaeiske myndighed skal oprettes.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Martin Bangemann (23. oktober 1997)

I groenbogen om en nummereringspolitik for teletjenester af november 1996 fremlagde Kommissionen forskellige mulige nummereringspolitikker til offentlig hoering. Oprettelse af en ny instans for regulering og forvaltning af numre i Europa var en af disse valgmuligheder. Denne instans skulle have spillet en vigtig rolle i et af de mere ambitioese scenarier, som blev foreslaaet, nemlig harmoniseringen af nationale nummereringsordninger. Paa grundlag af hoeringen konkluderede Kommissionen dog i sin meddelelse i maj 1997 ((KOM(97) 203 endelig udg. )), at der ikke paa nuvaerende tidspunkt er tilstraekkelig opbakning om en vidtgaaende harmonisering af nationale nummereringsordninger. Vurderingen kan aendre sig i lyset af nye markedskrav efter fuld liberalisering, og en yderligere cost benefit-analyse boer derfor udfoeres om faa aar.

Paa kort sigt ville den eneste nye opgave for en nummerforvaltning paa europaeisk plan blive, hvad der foelger af at oprette et europaeisk telenummereringsomraade (ETNS) paa grundlag af landekoden 388, som det blev foreslaaet af Kommissionen i meddelelsen fra maj 1997. Stoerrelsen af dette ETNS berettiger dog ikke til oprettelse af en nummereringsmyndighed paa europaeisk niveau, og Kommissionen har foreslaaet, at forvaltningen af ETNS overdrages til Det Europaeiske Telekommunikationskontor (ETO) i hvert fald i de tidlige stadier.

Ved udgangen af 1999 vil Kommissionen gennemgaa Faellesskabets regler paa telekommunikationsomraadet i lyset af de krav, som foelger af liberaliseringen af markedet for telekommunikation. Behovet for en forvaltningsmyndighed paa europaeisk niveau vil blive taget op til fornyet overvejelse som en del af denne gennemgang.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2973/97 af Joaquín Sisó Cruellas (PPE) til Kommissionen (17. september 1997)

Om: Edb i de smaa og mellemstore virksomheder i EU

For nylig udtalte en spansk erhvervsleder i en stor multinational virksomhed i softwarebranchen, at i Spanien udgoer investeringerne i informationsteknologi kun halvdelen af niveauet i EU. Dette er navnlig alvorligt i de smaa og mellemstore virksomheder, hvor der i halvdelen ikke findes en personlig computer, mens der i den halvdel, hvor der findes pc'er, ikke er mere end fem, til trods for at spanske ledere er sig noedvendigheden af at forbedre de smaa og mellemstore virksomheders konkurrenceevne bevidst. Kommissionen bedes i denne forbindelse besvare foelgende spoergsmaal:

1. Raader Kommissionen paa baggrund af de naevnte tal over oplysninger fordelt paa de enkelte lande med angivelse af procentdelene af de smaa og mellemstore virksomheder i EU, som benytter sig af edb, og vil Kommissionen stille disse oplysninger til raadighed?

2. Kan Kommissionen oplyse, om de smaa og mellemstore virksomheder kan regne med stoette fra EU til saadanne investeringer og i givet fald i hvilken form?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis (24. oktober 1997)

Da svaret er meget omfattende, fremsendes det direkte til det aerede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2975/97 af Joaquín Sisó Cruellas (PPE) til Kommissionen (17. september 1997)

Om: Markedsordningen for sukker

UNESDA (Union of the EC Soft Drink Association) klager over, at sukkersektoren i vidt omfang er blevet glemt i forbindelse med droeftelserne af den forestaaende reform af den faelles landbrugspolitik. Eftersom den faelles markedsordning for sukker ikke er blevet aendret siden 1967, finder UNESDA, at det er noedvendigt med en reform, som gradvist goer ordningen mere markedsorienteret og omfatter en ordning for indkomststoette til sukkerroeproducenter. Desuden mener UNESDA, at den af Kommissionens eksperter skoennede overskudsproduktion til dels kan absorberes af laeskedrikindustrien, naar sukkerpriserne stabiliserer sig paa et rimeligt niveau.

Hvad er Kommissionens holdning til UNESDA's udtalelser?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (7. oktober 1997)

Kommissionen minder det aerede medlem om, at produktions- og prisgarantiordningen for sukkersektoren er gyldig indtil slutningen af produktionsaaret 2000/01 ((Raadets forordning (EF) 1101/95 af 24. april 1995 om aendring af forordning (EOEF) 1785/81 om den faelles markedsordning for sukker og forordning (EOEF) 1010/86 om almindelige regler for produktionsrestitutioner for visse produkter fra sukkersektoren, der anvendes i den kemiske industri - EFT L 110 af 17. 5. 1995. )) ifoelge Raadets beslutning af 24. april 1995 truffet efter udtalelse fra Parlamentet.

Dette forklarer, hvorfor denne sektor ikke naevnes i Kommissionens overvejelser i dokumentet »Agenda 2000« ((KOM(97) 2000. )). Kommissionen vurderer faktisk, at det ikke vil vaere noedvendigt at tage denne ordning op til debat, foer der senest den 1. januar 2001 skal tages stilling til, hvad der skal ske med den.

Kommissionen understreger, at den omtalte ordning i modsaetning til, hvad UNESDA haevder, har vaeret genstand for en raekke vaesentlige tilpasninger siden 1967. Der er isaer blevet foretaget aendringer i ordningen til selvfinansiering af afsaetningen af den del af EF-produktionen, som kan eksporteres, paa grundlag af de produktionsafgifter, som sukkerroeproducenterne og sukkerfabrikanterne betaler. Denne selvfinansieringsordning, som oprindeligt kun gjaldt en del af produktionen, nemlig B-kvoterne, i den periode hvor der anvendtes kvoter, udvidedes senere til at omfatte A-kvoteproduktionen og foerte til sidst til et krav om fuldstaendig selvfinansiering for hele produktionsaaret. Derfor er der ikke paa Faellesskabets aarsbudget afsat midler til udgifter til afsaetning af EF's sukkerproduktion, hvilket ikke laengere ville vaere tilfaeldet med UNESDA's forslag, som er baseret paa stoette til sukkerroeproduktionen. Ifoelge Kommissionen synes dette forslag i den henseende ikke at passe til sukkersektoren for oejeblikket.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2865/97 af Thomas Megahy (PSE) til Raadet (13. september 1997)

Om: Stoette til udviklingslandene

Vil Raadet, efter at UNICEF-undersoegelser har vist, at industrilandenes stoette til udviklingslandene er faldet til det laveste nogensinde, overveje at faa en aftale i stand om en forhoejelse af denne stoette fra medlemsstaterne samtidig med, at der foretages en undersoegelse af stoettens effektivitet med hensyn til begraensning af den stigende fattigdom samt fremme af en retfaerdig udvikling og en handel, der er til gensidig fordel?

Svar (26. november 1997)

Det aerede parlamentsmedlem goeres foerst opmaerksom paa, at EU-medlemsstaternes stoette til udviklingslandene alene henhoerer under disse medlemsstaters kompetence.

De seneste tal fra OECD vedroerende udviklingsbistanden fra de industrilande, der er medlemmer af Komitéen for Udviklingsbistand (DAC), i 1995 viser, at EU-medlemsstaternes bidrag svarede til et beloeb paa 26,910 mia. dollars, hvilket langt oversteg bidragene fra andre store donorer som f.eks. USA (7,4 mia. dollars) og Japan (14,5 mia. dollars). Hvis man dertil laegger den del af udviklingsbistanden, der finansieres over Det Europaeiske Faellesskabs budget samt EUF, beloeber bistanden sig til i alt 31, 411 mia. dollars, hvilket udgoer 53,5% af udviklingsbistanden fra samtlige industrilande. I oevrigt er bistanden fra medlemsstaterne og Faellesskabet tilsammen siden 1990 steget saavel i absolutte tal (fra 25 til 31,411 mia. dollars) som procentvis (fra mindre end 50% til 53,5%).

Hvad angaar maalene for Det Europaeiske Faellesskabs politik med hensyn til udviklingssamarbejde er disse ifoelge artikel 130 U i traktaten om Den Europaeiske Union: bekaempelse af fattigdommen, gennemfoerelse af en baeredygtig oekonomisk og social udvikling i udviklingslandene og integration af disse lande i verdensoekonomien.

Hvad angaar effektiviteten af faellesskabsbistanden skal det bemaerkes, at der til opfoelgning af den erklaering, som Raadet (udviklingssamarbejde) fremsatte paa samlingen den 25. november 1994, og i henhold til de retningslinjer, Raadet fastlagde den 1. juni 1995, for oejeblikket ivaerksaettes en tilbundsgaaende og fuldstaendig evaluering af faellessakbsbistandsprogrammerne og -instrumenterne for at vurdere resultaterne under hensyn til maalsaet-ningerne samt tage ved laere af erfaringerne. Foerste fase (»desk phase«), hvor man har evalueret ALA- og MED-programmerne samt samarbejdet med AVS-staterne, er afsluttet, og anden fase, hvor der udsendes delegationer i marken, er indledt. Kommissionen udarbejder den generelle sammenfatning for hele regnskabsaaret; den vil efter planen foreligge i loebet af anden halvdel af 1998.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3213/97 af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen (16. oktober 1997)

Om: Monacos stilling i forhold til Den Europaeiske Union

Hvilken officiel stilling har Monaco i forhold til Den Europaeiske Union?

Er det Kommissionens opfattelse, at Bosman-afgoerelsen ikke boer finde anvendelse paa overfoerslen af John Collins fra Monaco til Celtic?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (6. november 1997)

Monaco er et uafhaengigt tredjeland, som ikke er en del af Faellesskabet. Men paa grund af dets saerlige forbindelser med en medlemsstat deltager landet i Den Europaeiske Toldunion.

For saa vidt angaar den andel del af spoergsmaalet, henviser Kommissionen det aerede medlem til svaret paa skriftlig forespoergsel E-1920/97 ((EFT C 21 af 22.1.1998, s. 121. )).