SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1544/00

af Vitaliano Gemelli (PPE-DE) til Rådet

(12. maj 2000)

Om:Økonomisk og monetær politik

Den fortsatte svækkelse af euroen i forhold til dollaren vækker store bekymringer i mange kredse i Europa. Fra mange sektorer den politiske, den økonomiske, den sociale og den finansielle ønskes der udtømmende forklaringer på EU's økonomiske og monetære strategi, mens Kommissionen bestræber sig på at udsende beroligende budskaber, og Rådet fuldstændig ignorerer problemet. ECB nøjes med at vedtage den ene renteforhøjelse efter den anden, hvilket er et klart vidnesbyrd om fraværet af en økonomisk og monetær strategi, eftersom man blot griber til de velkendte tekniske justeringer, der ikke har nogen forbindelse til en mere overordnet økonomisk strategi. Mens renteforhøjelsen måske nok begrænser inflationsfaren, skader de uden tvivl investeringen af euro i virksomheder. Disse investeringer er imidlertid helt nødvendige, hvis man vil bidrage til at fremskynde moderniseringen af økonomien og løse problemet med den enorme arbejdsløshed i Europa, som på ingen måde kan forklares som konjunkturbestemt, men tværtimod skyldes de mange stive strukturer og den manglende harmonisering af medlemsstaternes økonomiske og finansielle politik samt skatte- og socialpolitik. Denne politik har hidtil været præget af skepticisme, protektionisme, snæversyn og forældede ideologier, som blokerer for en seriøs debat om, hvordan der bedst sikres en konkurrencedygtig stilling på verdensmarkedet.

Kan Rådet på denne baggrund oplyse følgende:

- Hvilke retningslinjer for en økonomisk og monetær strategi, agter Rådet at iværksætte?

- Hvilken europæisk politisk myndighed træffer afgørelse om den økonomiske og monetære politik i EU under hensyntagen til ECB's teknisk-operative uafhængighed?

- Hvilke foranstaltninger agter man at træffe i EU og medlemsstaterne med henblik på modernisering og udvikling af den europæiske økonomi?

- Hvordan agter man at løse problemet med den store arbejdsløshed i Europa og samtidig opretholde og respektere de bestemmelser, der regulerer tredjelandsstatsborgeres tilstrømning og ophold?

- Hvilken rolle tiltænker Rådet ansøgerlandene i forbindelse med udvidelsen, som vi ønsker må foregå på de bedste betingelser og så hurtigt som muligt, i et EU, der kan garantere positive økonomiske betingelser og indgyde følelsen af sikkerhed og stabilitet og dermed forbedre de europæiske borgeres livskvalitet?

- Hvilket forslag vil Rådet stille USA, Canada, Japan, Rusland, Kina og verdens øvrige økonomiske magter med henblik på indledelse af forhandlinger, der kan føre til stabilisering af de monetære og finansielle markeder og beskyttelse af borgere, investorer og opsparere mod risikoen for et sammenbrud, der i værste fald vil kunne bringe den globale sameksistens i fare?

Svar

(26. september 2000)

I de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker for 1999/2000, som Rådet vedtog den 12. juli 1999(1), understregede Rådet, at en kraftig og vedholdende vækst og beskæftigelse udgør hovedprioriteten, og at vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk politik og omfattende og koordinerede økonomiske reformer er de vigtigste midler.

Ydermere kan det, selv om Rådet ikke selv har taget stilling til den seneste udvikling i euroens eksterne værdi, påpeges, at Euro-11-Gruppen den 8. maj fremsatte følgende erklæring:

EURO 11-ministrene og kommissæren samt formanden for Den Europæiske Centralbank er enige om, at væksten er meget solid i euroområdet, og at der er ved at blive skabt stadig flere arbejdspladser. ECB arbejder på at sikre, at denne vækst ikke fører til inflation. Ministrene er besluttet på at fremskynde

den igangværende fiskale konsolidering og strukturreformerne i retning af en vidensbaseret økonomi med fuld beskæftigelse i overensstemmelse med de retningslinjer, som blev udstukket af Det Europæiske Råd i Lissabon, hvorved vækstpotentialet i vore økonomier kan øges.

Vi deler bekymringen over euroens nuværende niveau, der ikke afspejler det stærke økonomiske fundament i euroområdet.

(1) EFT L 217 af 17.8.1999, s. 34.