SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0393/02

af Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) til Kommissionen

(21. februar 2002)

Om: Ligelige konkurrencevilkår i forbindelse med offentlige kontrakter

Den finske by Oulu udskrev i 2001 et udbud for midlertidig pleje og pasning af husdyr og en dyretransporttjeneste. Byen opfordrede også den lokale dyreværnsafdeling, som er oprettet i henhold til den finske dyreværnslov, til at deltage i udbuddet.

Der transporteres årligt i byen et temmelig stort antal dyr, ca 400, hvoraf 368 mod betaling og resten vederlagsfrit. Resultatet af udbudsproceduren blev, at dyreværnet, som er en almennyttig instans, af byen blev valgt til at tage sig af opgaven i forbindelse med pleje og pasning af husdyr.

Dyreværnet kunne give et tilbud, som lå betydelig under det fra de private virksomheder inden for denne sektor, fordi det i stor udstrækning opererer med frivillig arbejdskraft og modtager en del donationer. Disse donationer bør egentlig ligestilles med offentlig støtte, og der bør tages samme hensyn til virkningen af donationer som til direkte støtte.

Det bør bemærkes, at ovennævnte almennyttige instans bringer alle sine tjenester i regning til byen.

Det forlyder, at dyreværnet udøver sine aktiviteter uden at opfylde mindstenormerne i den relevante finske lovgivning og EU-direktivet (artikel 30 i den finske dyreværnslov og det finske dekret 491/96 om dyretransport, som er baseret på Rådets direktiv 95/29/EG(1)). Det bruger således et transportmiddel, som ikke opfylder EU-normerne og som ikke er godkendt til dyretransport. Bl.a. af den grund kunne det give et billigere tilbud, da det ikke bruger penge til at tage sig af dyrene i overensstemmelse med loven.

1. Hvordan forholder Kommissionen sig til situationer, hvor almennyttige instanser som følge af deres vidtrækkende adgang til frivillig arbejdskraft, donationer og offentlig støtte på bestemte områder opnår en konkurrencefordel i forhold til private virksomheder inden for den pågældende sektor, som i deres aktiviteter selvfølgelig skal tage hensyn til den økonomiske rentabilitet?

2. Hvordan agter Kommissionen at sikre, at status som almennyttig instans i forbindelse med offentlige udbud ikke misbruges for at få en konkurrencefordel med hensyn til aktiviteter, som reelt er kommercielle?

3. Hvordan agter Kommissionen at sikre, at overholdelse af EU-bestemmelser er et af de grundlæggende kriterier for tildeling af offentlige kontrakter?

(1) EFT L 148 af 30.6.1995, s. 52.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(8. april 2002)

1. Hvis ydelsen af offentlige midler til almennyttige instanser opfylder kriterierne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, skal Kommissionen have meddelelse herom for at kunne bedømme støttens forenelighed med fællesmarkedet.

Man skal i den forbindelse huske på, at forbuddet mod statsstøtte kun omfatter selektive fordele, der er givet uden tilsvarende modydelse. Forbuddet finder ikke anvendelse i tilfælde, hvor staten køber varer eller tjenesteydelser til markedspriser, eller hvor en stat yder godtgørelse til en virksomhed for de omkostninger, virksomheden afholder i forbindelse med opfyldelsen af forpligtelser til offentlig tjeneste(1).

Endvidere er statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, foranstaltninger, som direkte eller indirekte finansieres af staten. Almennyttige instansers konkurrencefordele falder derfor ikke under EF-traktatens regler om statsstøtte, hvis disse almennyttige instanser finansieres med private donationer.

Hertil kommer, at ifølge EF-traktatens artikel 87, stk. 1, kan statsstøtte kun forbydes, for så vidt den indvirker på konkurrence og handel mellem medlemsstaterne. Det er tvivlsomt i hvilken udstrækning, hvis overhovedet, støtte til almennyttige instanser, der udfører helt lokale aktiviteter, kan påvirke handlen med medlemsstaterne. Ifølge Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte(2) anses støtteforanstaltninger, der ikke overstiger 100 000 EUR i en treårig periode, ikke for at opfylde kriterierne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

2. Den 7. december 2000 fastslog Domstolen i sag C-94/99 (Arge Gewässerschutz mod Bundesministerium für Land- und Forstwirtschaft), at organer, der modtager offentlige tilskud, kan deltage i en procedure vedrørende tildeling af offentlige tjenesteydelsesaftaler.

Ifølge Domstolen er det ikke i strid med princippet om ligebehandling, at de ordregivende myndigheder giver organer, som modtager støtte og derfor kan afgive bud med priser, der er væsentlig lavere end de priser, der tilbydes af de øvrige bydende, der ikke modtager tilskud, adgang til at deltage i en udbudsprocedure vedrørende tildeling af en offentlig kontrakt. Domstolen fastslog, at hvis fællesskabslovgiver havde villet forpligte de ordregivende myndigheder til at udelukke bydende, der modtager offentlig støtte, ville der være blevet fastsat udtrykkelige bestemmelser herom. Domstolen fastslog endvidere, at de ordregivende myndigheder kun under visse særlige omstændigheder, f.eks. hvis der er tale om støtte, der ikke er i overensstemmelse med EF-traktaten, og forpligtelsen til at tilbagebetale den ulovlige støtte vil bringe den bydendes økonomiske stilling i fare, kan tage hensyn til, at der er tale om tilskud, og navnlig om støtte, der ikke er i overensstemmelse med EF-traktaten, og i givet fald udelukke de bydende, der modtager en sådan støtte eller et sådant tilskud.

3. Med hensyn til tildeling af offentlige kontrakter er medlemsstaterne kun forpligtet af direktiverne, hvis kontraktsummen er over vis grænse, som er afhængig af det direktiv, der finder anvendelse. I alle procedurer vedrørende tildeling af offentlige kontrakter, inklusive de procedurer, hvor kontraktsummen ligger under grænserne, skal EF-traktatens grundlæggende bestemmelser i almindelighed og princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i særdeleshed overholdes. De ordregivende myndigheder skal, når de optræder som enkeltpersoner inden for Fællesskabet, overholde al lovgivning, der er afledt af EF-traktaten og senere gennemførelsesbestemmelser, herunder Rådets direktiv 95/29/EF af 29. juni 1995 om ændring af direktiv 91/628/EØF om beskyttelse af dyr under transport.

Ifølge EF-traktatens artikel 211 skal Kommissionen drage omsorg for, at medlemsstaterne gennemfører fællesskabslovgivningen. Dette sker på forskellige måder, f.eks. ved hjælp af undersøgelser på eget initiativ eller på grundlag af klager, der er indgivet af virksomheder eller enkeltpersoner.

(1) Dom af 22. november 2001 i sag C-53/00, Ferring SA mod ACOSS.

(2) EFT L 10 af 13.1.2001.