SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1674/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Rådet

(12. juni 2002)

Om: Repatriering af illegale immigranter fra EU

Kan Rådet bekræfte, at titusinder af kinesiske borgere hvert år transporteres gennem Asien og Europa, ofte via Balkan, til Den Europæiske Union? Er det rigtigt, at den kinesiske regering ofte nægter at modtage hjemvendte borgere, fordi disse ikke har bevis på deres nationalitet, og selv i tilfælde, hvor de pågældende samarbejder med myndighederne i medlemsstaterne i identificeringen af sig selv og deres oprindelsesland?

Kan Rådet angive de lande, der på denne måde nægter at samarbejde med medlemsstaterne, og oplyse, hvorvidt de modtager støtte fra eller har indgået en associerings- eller handelsaftale med Den Europæiske Union?

Kan Rådet også nævne de Balkan-lande, der er fritaget fra visumpligt, og mener det, at indførelsen af et sådant krav ville medvirke til at bremse strømmen af illegale immigranter?

Svar

(5. november 2002)

1. Rådet deler det ærede parlamentsmedlems bekymringer med hensyn til tilstrømningen af ulovlige indvandrere og vanskelighederne ved at få dem sendt tilbage.

2. Den Europæiske Union har erkendt og gentagne gange, bl.a. i handlingsplanen for bekæmpelse af ulovlig indvandring og menneskehandel i Den Europæiske Union, der blev vedtaget af Rådet (retlige og indre anliggender) den 28. februar 2002, bekræftet betydningen af, at der som led i udarbejdelse og gennemførelse af en effektiv tilbagesendelsespolitik forhandles og indgås tilbagetagelsesaftaler med de tredjelande, der er de ulovlige indvandreres hjem- eller transitlande.

3. I 2000 og 2001 bemyndigede Rådet Kommissionen til at forhandle tilbagetagelsesaftaler med seks tredjelande: Marokko, Rusland, Pakistan, Sri Lanka, Hong Kong og Macao. Kommissionen er nået frem til at parafere tilbagetagelsesaftaler med Hong Kong og Sri Lanka hvis indgåelse skal bekræftes ved en rådsafgørelse, der skal vedtages, når Europa-Parlamentet har afgivet udtalelse og den fortsætter forhandlingerne med de fire andre tredjelande.

4. Den 16. april 2002 vedtog Rådet konklusioner vedrørende kriterierne for fastlæggelse af de tredjelande, med hvilke der skal forhandles nye tilbagetagelsesaftaler. Disse konklusioner, som er i tråd med handlingsplanen, fastlægger ikke blot kriterierne, men udpeger fire nye tredjelande, for hvilke Kommissionen opfordres til at forelægge udkast til forhandlingsdirektiver for tilbagetagelsesaftaler, nemlig Kina, Tyrkiet, Algeriet og Albanien.

Desuden gav Rådet den 13. juni 2002 Kommissionen et nyt mandat til forhandling af en tilbagetagelsesaftale med Ukraine.

5. Det bør ligeledes påpeges, at det i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Sevilla, som udtrykkeligt henviser til handlingsplanen, betragtes som en førsteprioritet at fremskynde indgåelsen af de tilbagetagelsesaftaler, der er ved at blive forhandlet, og godkende nye mandater med henblik på forhandling af tilbagetagelsesaftaler med de lande, som Rådet allerede har udpeget (konklusion 30).

I et bredere og mere generelt perspektiv bekræftede konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Sevilla desuden, at immigrationspolitikken bør integreres i EU's forbindelser med tredjelande som et afgørende element, der skal tages hensyn til. I denne forbindelse understregede de vigtigheden af, at der etableres et samarbejde med hjem- og transitlandene med henblik på bl.a. tilbagetagelse. I den forbindelse slog de fast, at denne tilbagetagelse bør omfatte både landenes egne statsborgere, der opholder sig ulovligt i en medlemsstat, og på samme vilkår statsborgere fra andre tredjelande, hvis det kan fastslås, at disse er rejst i transit gennem det pågældende land (konklusion 34).

Endelig opfordrede konklusionerne fra Det Europæiske Råd, ud over det mere specifikke spørgsmål om forhandling og indgåelse af tilbagetagelsesaftaler, til, at der i alle fremtidige samarbejdsaftaler, associeringsaftaler eller tilsvarende aftaler, som Den Europæiske Union eller Det Europæiske Fællesskab indgår med et hvilket som helst land, indsættes en bestemmelse om fælles håndtering af migrationsstrømmene, og tvungen tilbagetagelse i tilfælde af ulovlig indvandring (konklusion 33).

6. I spørgsmålet om listen over lande, hvis statsborgere er underlagt visumtvang henvises det ærede parlamentsmedlem til Rådets forordning 539/2001 af 15. marts 2001, om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav(1), som ændret ved Rådets forordning 2414/2001 af 7. december 2001(2).

(1) EFT L 81 af 21.3.2001, s. 1.

(2) EFT L 327 af 12.12.2001, s.1.