SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0652/02

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(11. marts 2002)

Om: Krænkelse af rettigheder i Banca Carime

I de seneste uger har der i Calabria, Basilicata og Puglia (Italien) fundet stadig flere protestaktioner sted blandt de ansatte i Banca Carime, hvoraf Comindustria for nylig har erhvervet 75 %, og som for øjeblikket er ude i en meget alvorlig krise, hvis resultat er forudsigeligt, og som har betydet mange afskedigelser.

I denne krisesituation har de i banken repræsenterede fagforeninger, FABI, FALCRI, FIBA/CISL, FISAC/CGIL, UILCA/UIL, der tilsammen repræsenterer over 80 % af personalet, offentligt kritiseret Banca Carimes øverste ledelse, der, idet den overtræder artikel 14, stk. 2, 3 og 7, i den nationale kollektive overenskomst af 11. juli 1999 og artikel 2 i lovdekret nr. 18 af 2. februar 2001, hvorved fællesskabsbestemmelserne om pligten til at høre fagforeninger gennemførtes i national lov, mere end ni måneder efter, at banken har fået ny ledelse, nægter at fremlægge den tekniske plan vedrørende de reelle målsætninger og strategier, den nye ejer vil følge, og dermed holder de ansatte hen i det uvisse.

Der er desuden tale om vedvarende krænkelser af loven og af den nationale kollektive overenskomst, idet banken:

- nægter at udbetale medarbejderne bonus for 2000 til trods for Banca Carimes opnåede overskud og til trods for, at budgettet indikerer positiv tilvækst i forhold til det foregående år (artikel 40 i den nationale kollektive overenskomst af 11. juli 1999), og har suspenderet ulempetillægget for de medarbejdere, som må udføre arbejde uden for normal arbejdstid (artikel 32 i den nationale kollektive overenskomst af 11. juli 1999);

- ikke respekterer arbejdstiden og således klart krænker ikke blot overenskomstbestemmelserne (artikel 88, 89 og 91), men også lovbestemmelserne vedrørende den daglige arbejdstid;

- truer og afskediger sygemeldt personale, hvilket er så meget mere forkasteligt, fordi det rammer personer, der netop på grund af den sygdomstilstand, de befinder sig i, følelsesmæssigt og fysisk er mere skrøbelige, og desuden truer tillidsrepræsentanterne med disciplinære foranstaltninger.

Mener Kommissionen på baggrund af disse alvorlige forhold, der også offentligt er blevet fordømt af formanden for sammenslutningen af italienske banker, at der er sket overtrædelse af fællesskabsdirektiverne om underretning og høring af de ansatte, og hvilke foranstaltninger vil den i bekræftende fald træffe for, at respekten for fællesskabsbestemmelserne genetableres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. april 2002)

Det forhold, som fremstilles af det ærede parlamentsmedlem, falder tilsyneladende udelukkende under de italienske myndigheders kompetenceområde.

Den italienske lov, der henvises til, har ganske rigtigt til formål at gennemføre direktiv 98/50/EF(1) (overførsel af virksomheder) i italiensk ret. Dette direktiv finder ikke anvendelse i forbindelse med situationer, hvor en virksomheds aktionærstruktur ændres, som beskrevet i denne forespørgsel.

Da der ikke er nogen direkte forbindelse til fællesskabsretten, kan Kommissionen ikke skride ind med særlig hensvisning til EF-traktatens artikel 226. Det overlades til de italienske myndigheder at vurdere begivenhederne i lyset af de gældende nationale bestemmelser.

(1) Rådets direktiv 98/50/EF af 29. juni 1998 om ændring af direktiv 77/187/EØF om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter, EFT L 201 af 17.7.1998. Disse to direktiver blev konsolideret ved Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001, EFT L 82 af 22.3.2001.