ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0625/01

af Pietro-Paolo Mennea (ELDR) til Kommissionen

(23. februar 2001)

Om: Miljøforurening i byerne Barletta, Andria og Trani

Kanalen Ciappetta-Camaggio, der udspringer i Murgia-bjergene bag Andria, udløber i havet på kyststrækningen mellem Barletta og Trani på et sted kaldet Ariscianne.

Denne kanal har altid udgjort et stort miljøproblem på grund af den store forureningsrisiko, den indebærer både for havet og økosystemet.

Oplysninger indhentet på stedet og i pressen fastslår, at situationen på det seneste er blevet yderligere forværret.

Hvor kanalen gennemløber bebyggelsen Santa Lucia fungerer et område som opsamlingsplads for stærkt forurenende materiale såsom afbrændte dæk, ulovligt slagteriaffald og slam fra slamsugere.

Der findes også ulovlige spildevandsudledninger og ligeledes ulovlig indvinding af vand til overrisling af markerne.

Medarbejdere ved fiske- og faunatilsynsmyndigheden har rapporteret om forekomsten af et stærkt forurenet hvidligt skum, hvilket er særligt foruroligende på grund af de nærved liggende badestrande i Barletta.

Kan Kommissionen oplyse, hvilken form for kontrol der bør foretages af Ciappetta-Camaggio-kanalens løb, og hvordan der kan rettes henstilling til de ansvarlige myndigheder om at gennemføre kontrollen på behørig vis, således at man kan finde frem til dem, der er skyld i forureningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(30. marts 2001)

Problemet forekommer for det første at bestå af indsamling og behandling af byspildevand, idet man ikke har gennemført Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand korrekt(1). Dette direktiv forpligter medlemsstaterne til at installere indsamling og behandling af spildevand samt sekundærbehandling, dvs. biologisk behandling, medmindre yderligere behandling (f.eks. bortfjernelse af næringsstoffer og/eller desinficering med ultraviolette stråler eller ozon) er påkrævet med henblik på overholdelse af andre direktiver, f.eks. direktivet om kvaliteten af badevand(2).

De oplysninger, der er modtaget fra de italienske myndigheder i henhold til badevandsdirektivet, antyder faktisk at badevand i Barletta er i overensstemmelse med de strengere (vejledende) værdier i direktivet.

I henhold til nærhedsprincippet er det op til medlemsstaterne at beslutte, hvilken myndigheder har ansvaret for kontrol og gennemførelse af foranstaltningerne med henblik på at overholde ovennævnte direktiver.

Hvis man mener, at EF-ret overtrædes, bør man i første omgang henvende sig til de nationale domstole. Kun hvis alle retlige midler på nationalt plan er blevet udtømt, kan man henvende sig til Kommissionen.

(1) EFT L 135 af 30.5.1991.

(2) Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 om kvaliteten af badevand, EFT L 31 af 5.2.1976.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0079/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(29. januar 2001)

Om: Nul-underskud på det spanske statsbudget for 2001 og overholdelse af additionalitetsprincippet i forbindelse med strukturfondene

Det nationale parlament i Spanien har fået forelagt og vedtaget regeringens budget for 2001, som er baseret på budgetmæssig balance, dvs. som udviser et nul-underskud, og som begrundelse herfor er der fremført interne økonomiske argumenter samt slået til lyd for nødvendigheden af at opfylde fællesskabsaftalerne om finansiel stabilitet. Den spanske regerings beslutning er blevet truffet under helt specielle omstændigheder. Regeringen har i flere år foretaget nedskæringer i de offentligt ansattes realløn ved at reducere lønningerne på grundlag af en forventet inflation, som dog altid i realiteten viste sig at blive højere, i investeringerne i de presserende nødvendige transportinfrastrukturer, i udgifterne til forskning og udvikling samt på andre vigtige områder, samtidig med at den har øget skattetrykket ved at indføre skatteprocenter, der er dobbelt så høje som i det øvrige EU. Set ud fra et EU-synspunkt er det særdeles foruroligende og skandaløst, at en stat, som hvert år modtager særlig støtte via strukturfondene og Samhørighedsfonden, kan bruge disse midler til at skabe balance på sit eget budget, dvs. forsøge at få dette til at udvise et nul-underskud, samtidig med at den reducerer de investeringer, der foretages for egne midler, og derved helt åbenlyst tilsidesætter det i henhold til EU-lovgivningen gældende additionalitetsprincip. Hvad mener Kommissionen, som har til opgave at kontrollere, at EU-bestemmelserne overholdes i forbindelse med anvendelsen af EU's midler, om den spanske regerings adfærd? Har den taget skridt til at efterprøve, om den spanske regerings nul-underskudsbudget for 2001 er udarbejdet og vedtaget på grundlag af en forholdsmæssig nedskæring i de egne midler, der burde have været investeret i EU-samfinansierede projekter, og følgelig indebærer en krænkelse af additionalitetsprincippet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(15. marts 2001)

Ifølge de oplysninger, som de spanske myndigheder har sendt Kommissionen, har disse førhen opfyldt alle deres forpligtelser med hensyn til additionnalitet i forbindelse med strukturfondene.

Med hensyn til programmeringsperioden 2000-2006 vil Spanien foretage en gennemsnitlig årlig forhøjelse af strukturudgifterne med 9,6 % for mål-1 og med 17,4 % for mål 2 og 3.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0325/01

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(13. februar 2001)

Om: Lastvognes spejle

Igen og igen sker der uheld under vejtransport, som undertiden koster menneskeliv. Dette skyldes, at lastbilchaufførerne ikke kan se de spejle, der er anbragt på køretøjet, tilstrækkelig godt, eller at store områder ligger uden for førerens synsfelt. Hvis lastbilerne blev bedre udrustet med spejle, ville denne risiko faktisk kunne elimineres, og det ville dermed blive muligt at redde utallige menneskeliv.

Kan Kommissionen meddele, om den i dette øjemed agter at ændre de forskrifter, der pålægger lastvognsproducenterne allerede under fremstillingen at anbringe de nødvendige spejle på køretøjet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(14. marts 2001)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-3672/00 fra Bart Staes(1).

(1) EFT C 151 E af 22.5.2001, s. 199.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0138/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(31. januar 2001)

Om: Økonomiske statistikkers aktualitet

I betragtning af de store forsinkelser med hvilke adskillige medlemsstater offentliggør kvartalsestimater for deres nationalregnskaber se svaret af 22. december på skriftlig forespørgsel E-3426/00(1) hvilken andel af EU og euro-områdets BNP er da generelt medregnet, når Eurostat offentliggør sine første estimater for BNP-vækst i et kvartal?

(1) EFT C 151 E af 22.5.2001.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(15. marts 2001)

Eurostat beregner kvartalsestimater for bruttonationalproduktet (BNP) for euroområdet og de 15 medlemsstater. Estimatet for et givet kvartal opstilles tre gange efter følgende skema:

- første estimat beregnes 70 dage efter referencekvartalet og dækker mindst 75 % af BNP

- andet estimat beregnes 100 dage efter referencekvartalet og dækker 90 % af BNP

- tredje estimat beregnes 120 dage efter referencekvartalet og dækker 95 % af BNP.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0095/01 af Herman Schmid (GUE/NGL) til Rådet. Kriseintervention i suveræne stater.



EF-Tidende nr. 235 E af 21/08/2001 s. 0116 - 0117



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0095/01 af Herman Schmid (GUE/NGL) til Rådet (1. februar 2001) Om: Kriseintervention i suveræne stater Hvilken holdning indtager EU til kriseintervention i suveræne stater? Kræver en sådan intervention, at den stat, hvor interventionen skal finde sted, anmoder herom, eller er det muligt for EU at intervenere, når EU's værdier og/eller interesser står på spil, uanset den pågældende stats ønske? Svar (14. maj 2001) Siden processen med udvikling af ESFP blev indledt, har Det Europæiske Råd konsekvent understreget, at EU's krisestyringsaktioner vil blive besluttet i overensstemmelse med principperne i De Forenede Nationers pagt, OSCE's charter og slutakten fra Helsingfors. EU anerkender FN's Sikkerhedsråds hovedansvar for at opretholde international fred og sikkerhed.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0102/01

af Brice Hortefeux (PPE-DE) til Kommissionen

(29. januar 2001)

Om: Valg af nøgleperiode for overgangen til euroen

Den 11. oktober 2000 vedtog Europa-Kommissionen en henstilling om foranstaltninger for at lette de økonomiske beslutningstageres overgang til euroen. I denne meddelelse stilles der navnlig forslag om at fremme disse beslutningstageres positive holdning til euroen i løbet af en nøgleperiode: det tredje kvartal i 2001.

Denne nøgleperiode, der strækker sig fra juni til september, er også den periode, hvor langt de fleste holder deres årlige ferie, også tjenestemændene i Fællesskabets institutioner. Det synes følgeligt næsten usandsynligt, at de socioøkonomiske beslutningstagere og de europæiske borgere vil beskæftige sig med euroen i denne periode.

1. Hvorledes kan Kommissionen begrunde valget af tredje kvartal i 2001 som nøgleperiode for overgangen til euroen?

2. Mener Kommissionen ikke, at dens henstilling om at konvertere bankkontoerne til euro i løbet af det tredje kvartal i 2001, hvor hovedparten af de europæiske borgere er på ferie, vil skabe unødig forvirring?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(15. marts 2001)

Kommissionen har valgt tredje kvartal 2001 af to årsager, dels for at vænne de økonomiske aktører til aktivt at anvende euroen i et tilstrækkeligt langt tidsrum til, at de bliver fortrolige med den, dels for at sprede pengeombytningen ud over et større tidsrum og sikre en bedre styring af foranstaltningerne i den forbindelse og således undgå, at de tidsmæssigt falder sammen med den fysiske indførelse af eurosedler og -mønter (forhåndsdistributionen finder sted i tidsrummet september-december 2001).

I forbindelse med konverteringen af konti til euro vil bankerne gennemføre en storstilet informationskampagne for at undgå enhver form for forvirring og sikre fuld åbenhed omkring konverteringen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0021/01

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(17. januar 2001)

Om: Det 12. ekstraordinære møde i ICCAT (den internationale kommission for bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet)

Uanset medlemsstaternes ret til at have dobbelt repræsentation i de regionale fiskeriorganisationer, d.v.s. såvel som medlem af Den Europæiske Union som kontraherende part i de relevante regionale fiskeriorganisationer fra visse oversøiske territorier, kunne det ved det 12. ekstraordinære møde i ICCAT, der blev afholdt i Marrakech den 12.-20. november 2000, konstateres, at medlemmer fra den britiske delegation samtidig deltog i Fællesskabets koordinerende møder og møder mellem ICCAT's kontraherende partnere, hvor de repræsenterede Bermuda. Denne dobbelte rolle gjorde det muligt for den britiske repræsentant at deltage i interne møder, hvor man koordinerede Fællesskabets interesser, og samtidig via Bermuda at forsvare holdninger, der var stik imod EU's interesser.

I lyset af denne situation bedes Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den har eller påtænker at træffe for at forhindre, at sådanne situationer kan opstå igen under kommende møder i ICCAT eller andre regionale fiskeriorganisationer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(16. februar 2001)

Spørgsmålet om varetagelse af særinteresser for visse medlemsstaters oversøiske lande og territorier er genstand for en specifik erklæring i bilaget til traktaten om Den Europæiske Union.

Denne erklæring præciserer, at der under ganske særlige omstændigheder kan opstå interessekonflikter mellem Unionen og de oversøiske lande eller territorier. Under disse omstændigheder skal Rådet søge at finde en løsning, der stemmer overens med Unionens holdning. Viser dette sig imidlertid umuligt, er det aftalt, at den pågældende medlemsstat i så fald kan handle isoleret til varetagelse af de pågældende oversøiske landes og territoriers interesser, uden at dette skader Fællesskabets interesser.

Medlemsstaten skal underrette Rådet og Kommissionen om tilfælde, hvor der kan tænkes at opstå en sådan interessekonflikt, og i tilfælde af, at isoleret handling er uundgåelig, gør den det klart, at den handler med henblik på varetagelse af et oversøisk territoriums interesser.

Koordineringen af de forskellige holdninger finder sted i de relevante organer i Rådet, f.eks. på koordineringsmøder, som holdes i forbindelse med de regionale fiskeriorganisationers sessioner. Det er medlemsstaternes opgave at sammensætte deres delegation i Rådets organer under formandsskabets ansvar. Kommissionen har som traktatens vogter pligt til at kontrollere, at medlemsstaterne underretter Kommissionen og Rådet på korrekt vis om de holdninger, som de påtænker at fremføre på vegne af deres oversøiske territorier.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0083/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet

(1. februar 2001)

Om: Støtte til Østtimors udvikling og nationale selvstyre flygtningenes situation i Vesttimor, Indonesien

Hvad er de konkrete udslag af den støtte, som Den Europæiske Union har ydet til den økonomiske og sociale udvikling og opbygningen af det nationale selvstyres institutioner i Østtimor, og hvordan ser den nuværende situation ud? Hvordan har denne støtte bidraget til at opfylde det timoresiske samfunds tungtvejende sociale og økonomiske krav? Hvordan er situationen for de tusind flygtninge i Vesttimor, som endnu bliver forfulgt? Hvad gør EU for at sikre, at disse flygtninge kan vende hjem til deres eget land?

Svar

(14. maj 2001)

Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater har i de seneste to år ydet omfattende støtte til Østtimor. Støtten er blevet ydet på flere forskellige måder, herunder gennem pålignede og andre bidrag til UNTAET, frivillige bidrag til UNTAET's og Verdensbankens trustfonde, humanitær bistand i form af bevillinger til internationale organer, organisationer og agenturer og bilaterale bistandsprogrammer på stedet. Desuden har en række medlemsstater været inddraget i arbejdet med at opbygge Østtimors institutioner, bl.a. ved at fastlægge landets fremtidige forsvarsbehov og yde bistand til dets retsvæsen samt ved at sørge for uddannelse og direkte bidrag i form af materiel til dets kommende udenrigsministerium.

Rådet er ligesom det ærede medlem bekymret over den situation, som de østtimorianske flygtninge i Vesttimor befinder sig i. Det erkender, at der er et presserende behov for, at alle flygtninge så hurtigt som muligt registreres, repatriereres og genbosættes under sikre og forsvarlige forhold. Det har gentagne gange også på højeste plan givet udtryk for disse bekymringer over for de indonesiske myndigheder. Det har mindet den indonesiske regering om sin vilje til sammen med de internationale organisationer at støtte bestræbelserne på at finde en samlet løsning på flygtningeproblemet i overensstemmelse med FN's Sikkerhedsråds resolutioner 1319 (2000) og 1338 (2001).
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0175/01

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(1. februar 2001)

Om: Nye fiskeriaftaler

Har Kommissionen fået mandat til at indlede forhandlinger om nye fiskeriaftaler med tredjelande? Hvilke lande har den i bekræftende fald indledt forhandlinger med?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-0175/01 og E-0210/01

(8. marts 2001)

Kommissionen skal herved meddele det ærede medlem, at den endnu ikke har fået mandat til at indlede forhandlinger om nye fiskeriaftaler med tredjelande.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0115/01

af Philip Bradbourn (PPE-DE) til Kommissionen

(18. januar 2001)

Om: Begrænset brug af Linate-lufthavnen i Milano

Kan Kommissionen bekræfte, at dens afgørelse af 21. december 2000 vedrørende ikke-italienske flyselskabers brug af Linate-lufthavnen i Milano er lovformelig med hensyn til at sikre behørig konkurrence mellem luftfartsselskaber?

Er den yderligere enig i, at dette skaber ulemper for passagerer, som nu vil være nødt til at bruge Malpensa-lufthavnen?

Er den endvidere enig i, at dette er en trussel mod udviklingen i fremtiden af interregionale flyforbindelser, da virksomhederne vil finde det tiltagende vanskeligt at opretholde sådanne tjenester på grund af det begrænsede antal flyvninger, de gennemfører til Milano?

Vil Kommissionen fremlægge sin redegørelse for sin afgørelse senest den 30. juni 2001?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(27. februar 2001)

Princippet om fri udveksling af luftfartsydelser inden for Fællesskabet, som fastsat i artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet(1), indebærer almindeligvis, at EF-luftfartsselskaberne har ret til at vælge mellem forskellige lufthavne inden for samme lufthavnssystem. Når dette er sagt, kan medlemsstaterne dog begrænse den frie adgang i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2408/92, hvori der står:

Denne forordning berører ikke en medlemsstats ret til at fastlægge fordelingen af trafikken på de enkelte lufthavne inden for et lufthavnssystem, når det sker uden forskelsbehandling på grundlag af luftfartsselskabets nationalitet eller identitet.

I sin beslutning af 21. december 2000(2) skønnede Kommissionen, at reglerne for fordelingen af lufttrafikken mellem de to lufthavne Linate og Malpensa, som fastsat ved dekret af 3. marts 2000, såfremt disse ændres som angivet i de italienske myndigheders brev af 4. december 2000, er forenelige med bestemmelserne i forordningens artikel 8, stk. 1. Disse ændringer fandt sted den 5. januar 2001 som følge af Kommissionens beslutning.

Som nævnt i ovennævnte beslutning har den af Kommissionen udpegede uvildige ekspert understreget, at betjeningen af Linate-lufthavnen med offentlige transportmidler var mangelfuld, og skønnet at lokaliseringen af Malpensa-lufthavnen i forhold til Milanos centrum ikke længere kan betragtes som en begrundelse for brugerne for at foretrække Linate-lufthavnen, i betragtning af de betydelige forbedringer, i transportinfrastrukturen omkring Malpensa-lufthavnen.

I Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 er der ikke fastsat nogen procedure med hensyn til revision af de beslutninger, der træffes i henhold til artikel 8, stk. 3. Dog tog Kommissionen i sin beslutning af 21. december 2000 til efterretning, at Italien har forpligtet sig til at nyvurdere situationen inden udgangen af 2001.

(1) EFT L 240 af 24.8.1992.

(2) TREN/AMA/12/00.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0729/01

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(6. marts 2001)

Om: Euroens faste ejendomsværdi

I Rådets fjerde direktiv fra 1978 fastsættes hvornår, hvor og hvordan et varigt værditab for materielle anlægsaktiver skal opføres på budgettet, og med de forskellige medlemsstaters overtagelse af direktivet er virksomhedsbudgetterne i medlemslandene blevet sammenlignelige.

På baggrund af en dybtgående analyse af situationen i Italien er der imidlertid tilsyneladende ikke sket en overholdelse af kriteriet om ensartethed i fastlæggelsen af værdierne for de materielle anlægsaktiver, der er opført på budgettet.

Det er imidlertid af afgørende betydning, at der inden for et område med samme valuta anvendes fælles kriterier og evalueringsmetoder for de goder, der er genstand for samhandel, og sammensmeltningen af de forskellige nationale valutaer til en fælles valuta, der repræsenterer den fælles rigdom, burde først være sket efter en forudgående ensretning af værdiansættelsen.

Hvad særlig angår aktiver i grunde og bygninger, som er en af de vigtigste poster i formueopgørelsen, bedes Kommissionen oplyse følgende:

- Hvilke kriterier og metodologier for fælles evaluering er vedtaget og trådt i kraft i de lande, der deltager i den fælles valuta?

- Hvornår er de blevet fastlagt, accepteret og gjort operative i de enkelte lande?

- Hvornår er der sket en rektifikation af budgetværdierne, såfremt dette har vist sig nødvendigt efter omregningerne af værdiansættelserne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(23. april 2001)

Ifølge Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 om årsregnskaberne for visse selskabsformer(1) opføres anskaffelsesværdien for grunde og bygninger på balancen. I henhold til direktivet kan medlemsstaterne dog i visse tilfælde tillade en omvurdering af disse aktiver.

Såfremt der er blevet foretaget en omvurdering af grunde og bygninger, skal anskaffelsesværdien angives i noterne til regnskaberne. Det er således muligt at foretage en sammenligning mellem de virksomheder, der holder sig til princippet om værdiansættelse på grundlag af anskaffelsespris, og de virksomheder, der har foretaget en omvurdering.

I overensstemmelse med det fjerde direktiv skal grunde og bygninger gøres til genstand for værdireguleringer, således at de ansættes til en anden lavere værdi, som tillægges dem på statustidspunktet, såfremt man forventer en permanent værdiforringelse for disse aktiver. I direktivet opstilles der imidlertid ingen krav til selve beregningsmetoden for værdireguleringen.

Ifølge det fjerde direktiv skal de værdiansættelsesregler, der er anvendt i årsregnskaberne, specificeres i noterne til regnskaberne. Det samme gælder for værdireguleringerne, såfremt de ikke blev angivet særskilt i resultatopgørelsen.

Overgangen til euroen vil ikke få specifikke konsekvenser for værdiansættelsen af grunde og bygninger.

(1) EFT L 222 af 14.8.1978.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0002/01

af Rolf Linkohr (PSE) til Kommissionen

(17. januar 2001)

Om: Behandling af medicinsk udstyr

1. Medicinsk udstyr til et beløb af godt 8 mia. euro kasseres hvert år i EU, efter at man har brugt det en enkelt gang, selv om det ikke nødvendigvis er engangsudstyr. Ifølge de seneste videnskabelige erkendelser kan disse produkter, ikke blot for så vidt angår sterilitet, men også for så vidt angår teknisk pålidelighed, genbruges.

Er Kommissionen klar over, at man dermed kan spare adskillige milliarder euro på EU-plan?

2. Agter Kommissionen at foretage sig noget på dette område? I sidste instans er det et spørgsmål, der ikke kun vedrører sundhedspolitikken, men også det indre markeds funktion.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(12. marts 2001)

Hvorvidt medicinsk udstyr kan genbruges, afhænger af, hvad udstyret skal anvendes til. Det er fabrikanten, der på grundlag af udstyrets udformning og tekniske begrænsninger, bestemmer den påtænkte anvendelse af udstyret. Hvis udstyr, der kan genbruges, bringes på markedet, skal fabrikanten oplyse om egnede metoder til at muliggøre sikker genanvendelse, herunder rengøring og gensterilisering. Når det gælder engangsudstyr, har fabrikanten ikke foretaget en afprøvning, der viser, hvordan udstyret fungerer, hvis det genbruges, og fabrikanten kan derfor ikke påtage sig ansvaret i tilfælde af genbrug.

Kommissionen er klar over, at udstyr, der er beregnet til en enkelt anvendelse, kan genbruges, men eftersom gensterilisering kan forandre udstyret og påvirke dets funktion (f.eks. tilstedeværelse af sterilt støv), skal hospitalerne tage særlige forholdsregler for at kontrollere, om sikker genbrug er mulig, og afgøre, hvilke processer udstyret skal gennemgå. Omkostninger i forbindelse med sådanne afprøvninger og processer skal tages i betragtning ved evaluering af mulige besparelser. Endvidere falder genanvendelse af medicinsk engangsudstyr uden for anvendelsesområdet for direktiverne om medicinsk udstyr og aktivt, implantabelt medicinsk udstyr.

Kommissionen er opmærksom på den nuværende situations indvirkning på medlemsstaternes nationale budgetter, men har ingen specifikke data om de mulige omkostninger. På møder, Kommissionen har afholdt med eksperter fra medlemsstaternes myndigheder og industrien, har man drøftet, om den påtænkte anvendelse af medicinsk udstyr alene skal afgøres ud fra tekniske sikkerhedsmæssige grunde, eller om økonomiske hensyn også skal tages i betragtning. Hvorvidt det er hensigtsmæssigt at lave engangsudstyr om til genanvendeligt udstyr med nøje fastsatte anvendelsesbetingelser, er et spørgsmål, der skal evalueres sammen med betingelserne for genanvendelse af engangsudstyr. Målet bør være at reducere omkostningerne, uden at kvalitet og sikkerhed berøres.