ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2385/99

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Tysk støtte til opførelse af et laboratorium for kemiske våben

Det tyske forsvarsministerium indrømmede for kort tid siden, at det vil bistå Tyrkiet ved opførelsen af et militært kemisk laboratorium. Projektet siges at have en udelukkende forsvarsmæssig funktion. Imidlertid citeredes for nylig i ZDF-programmet Kennzeichen D nogle militære kilder, som påstår, at den tyrkiske hær så sent som den 11. maj 1999 anvendte kemiske våben mod den kurdiske PKK-bevægelse. I den forbindelse skal 20 kurdere være blevet dræbt. Af en undersøgelse, som universitetet i München har gennemført, fremgår det endvidere, at de tyrkiske hoveder på de anvendte kemiske granater leveredes af de tyske virksomheder Buck og Depyfag.

1. Har Kommissionen kendskab til den tyske støtte til opførelsen af et nyt militært kemisk laboratorium i Tyrkiet?

2. Harmonerer dette tysk-tyrkiske samarbejde med de internationale og europæiske forpligtelser og tiltag, hvad angår nedrustning og våbenkontrol, herunder specielt kemiske våben?

3. Vil Kommissionen herefter modsætte sig den tyske støtte til opførelsen af et nyt militært kemisk laboratorium i Tyrkiet, nu da den har fået kendskab til disse forhold? Hvorledes agter den i bekræftende fald at udtrykke sin modstand over for den tyske regering? I benægtende fald hvorfor ikke?

4. Ved Kommissionen, at den tyrkiske hær den 11. maj 1999 anvendte kemiske våben mod den kurdiske PKK-bevægelse? Hvorfor er Kommissionen i benægtende fald ikke blevet orienteret om, at en ansøgerstat her har overtrådt FN-konventionen om kemiske våben?

5. Har Kommissionen over for den tyrkiske regering tilkendegivet sin utilfredshed med denne overtrædelse? Hvorledes reagerede den tyrkiske regering i bekræftende fald? Vil Kommissionen i benægtende fald herefter tilkendegive sin utilfredshed over for den tyrkiske regering, nu da den har fået kendskab til disse forhold? I benægtende fald hvorfor ikke?

6. Vil Kommissionen indlede en undersøgelse af anvendelsen af tyske granathoveder under et kemisk angreb i Tyrkiet, i betragtning af at materiellet leveredes af en EU-medlemsstat og der er tale om en handling begået af en ansøgerstat i modstrid med FN-konventionen om kemiske våben? I benægtende fald hvorfor ikke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(13. januar 2000)

Fællesskabet er ikke part i konventionen om kemiske våben og har ingen juridisk kompetence til at tage stilling til spørgsmål vedrørende kemiske våben.

Det ærede medlem opfordres til at rette disse spørgsmål til Organisationen for Forbud mod Kemiske Våben, der er ansvarlig for gennemførelsen af konventionen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2256/99

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(13. december 1999)

Om: Hestebrydning

Kan Kommissionen oplyse, hvorvidt den finder det acceptabelt, at man i Spanien stadig tillader hestebrydning som tilskuersport?

Nogle af mine vælgere har været chokeret over at se billeder i britisk tv af vilde heste, der kastes til jorden i underholdningens navn, når de tæmmes.

Har Kommissionen mulighed for at gøre noget for at forhindre, at et sådan dyrplageri kan finde sted i medlemsstaterne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(10. januar 2000)

Kommissionen anser dyrevelfærd for at være af stor betydning og giver spørgsmålet topprioritet.

Der findes fællesskabsregler for beskyttelse af heste ved anvendelse inden for landbrug, under transport og ved slagtning.

I henhold til den nye protokol om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd, der er knyttet som bilag til EF-traktaten, skal Fællesskabet og medlemsstaterne i fuldt omfang tage hensyn til dyrevelfærd, når de udarbejder og gennemfører Fællesskabets politik på områderne landbrug, transport, det indre marked og forskning.

På den anden side omfatter Fællesskabets kompetence, særlig med hensyn til dyrevelfærd, ikke på indeværende tidspunkt anvendelse af heste til historiske og traditionelle formål i de enkelte medlemsstater, og spørgsmålet henhører derfor udelukkende under den pågældende medlemsstats kompetenceområde.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1693/99

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Rådet

(30. september 1999)

Om: VEBA-AG-affæren og balkankoordinator Bodo Hombach

1. Havde Rådet inden udnævnelsen af den tidligere tyske minister Bodo Hombach til balkankoordinator kendskab til offentliggørelser i den tyske presse, hvori det blev hævdet, at Hombach muligvis var indblandet i den såkaldte VEBA-affære vedrørende fast ejendom?

2. Havde Rådets formand, et rådsmedlem eller en repræsentant for Rådet inden udnævnelsen af Bodo Hombach drøftet de beskyldninger, der var blevet fremsat imod Hombach vedrørende omstændighederne omkring hans private byggeri? Hvis ja, med hvilket resultat?

3. Er Rådet klar over, at den 12. kriminalafdeling under landsretten i Bochum (Tyskland/Nordrhein-Westfalen) den 13. august som forventet havde fældet dom imod den tidligere leder af Hombachs private byggeri for mened? Ved Rådet, at dommen er faldet, fordi lederen af byggeriet under ed havde benægtet, at han illegalt havde opført beløb som udgifter for VEBA-AG til fordel for Hombachs hus i Mülheim ved Ruhr, men derpå tilstået, at der af VEBA var blevet betalt sekscifrede beløb i byggeriomkostninger for Hombach?

4. Mener Rådet for Den Europæiske Union, at Hombach efter denne dom samt på baggrund af den nye æreskodeks for EU-kommissærer, der skal anvendes analogt, fortsat kan varetage sit hverv som EU-Balkankoordinator og forblive i sit embede?

Samlet svar på skriftlige forespørgsler E-1693/99, E-1694/99 og E-1776/99

(14. februar 2000)

Rådet er bekendt med de påstande, der har været fremført i den tyske presse, om Bodo Hombachs aktiviteter, før han blev udnævnt til EU's særlige repræsentant og særlig koordinator for stabilitetspagten.

I lyset af de oplysninger, som Bodo Hombach har meddelt formandskabet om sine personlige forhold, og i betragtning af at ingen ret har kendt ham skyldig, støtter formandskabet og Rådet ham fortsat i udførelsen af det hverv, han er blevet betroet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1837/99

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. oktober 1999)

Om: Forkastelse af omstruktureringsprogrammet for citrusfrugter i Grækenland

I henhold til pressemeddelelser har Kommissionen kategorisk forkastet omstruktureringsprogrammet for citrusfrugter i Grækenland, hvortil der var opført 77 mia. drachmer, og som var blevet forelagt den 7. juli 1998.

I det svar, som det ansvarlige medlem af Kommissionen, Fischler, gav på min tidligere forespørgsel (E-0002/99 af 4. marts 1999(1)), hed det, at programmet stadig er under behandling.

Kan Kommissionen derfor oplyse, om den har forkastet ovennævnte program og i givet fald af hvilke årsager?

(1) EFT C 325 af 12.11.1999, s. 57.

Svar fra Franz Fischler på Kommissionens vegne

(18. november 1999)

De græske myndigheder har ved brev af 7. juli 1998 forelagt Kommissionen et udkast til program til forbedring af citrusproduktionen i Grækenland. Udgifterne til programmet var 294 mio., og Grækenland foreslog, at 75 % af beløbet finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, (EUGFL)-Garantisektionen, medens Grækenland selv afholdt de resterende 25 %.

Kommissionen meddelte de græske myndigheder ved brev af 23. november 1998, at dette program ikke kunne finansieres af EUGFL, Garantisektionen på grund af det store involverede beløb og de budgetstramninger, som denne sektion var blevet pålagt.

Den understregede yderligere, at de operationelle programmer, som producentorganisationerne skal iværksætte som led i den nye fælles markedsordning, ifølge Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grønsager(1) kan omfatte et omstruktureringsafsnit. Den mindede endelig de græske myndigheder om mulighederne inden for EUGFL, Udviklingssektionen.

Efter et møde med de græske myndigheder i december 1998 aflagde Kommissionen de vigtigste græske produktionsområder et besøg fra 9. til 13. januar 1999. En analyse af resultaterne af besøget bekræftede de konklusioner, der var blevet meddelt de græske myndigheder ved brev af 15. juli 1999.

(1) EFT L 297 af 21.11.1996.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1923/99

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(4. november 1999)

Om: Besvarelse af parlamentariske forespørgsler

1. Hvor lang tid har det gennemsnitligt taget Kommissionen at besvare de ikke-prioriterede skriftlige forespørgsler, som Europa-Parlamentets medlemmer har indgivet inden for det sidste år ?

2. I hvor vid udstrækning svarer dette til tilsvarende procedurer i medlemsstaternes parlamenter ?

3. Hvilke forslag har Kommissionen til hensigt at stille for at reducere besvarelsesfristen for sådanne forespørgsler ?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(4. november 1999)

1. Kommissionen besvarede i 1998 3 013 ikke-prioriterede skriftlige forespørgsler indgivet af Europa-Parlamentet med en gennemsnitlig svartid pr. spørgsmål på seks uger og fire dage.

2. Kommissionen har ikke adgang til oplysninger om forespørgsler i medlemsstaternes parlamenter. Det skal dog bemærkes, at Kommissionens situation ikke rigtig kan sammenlignes med de nationale myndigheders, især på grund af behovet for koordinering mellem Kommissionens tjenestegrene, vedtagelsesproceduren, der sikrer kollektivt ansvar, og kravet om at besvare spørgsmålene på spørgerens eget sprog.

3. I forbindelse med udpegelsen af den nye Kommission påpegede næstformanden med ansvar for relationerne til Europa-Parlamentet, at det var hendes klare intention at fremskynde besvarelsen af forespørgslerne fra Parlamentet. Siden da er der foretaget ændringer af Kommissionens interne procedurer, som skulle føre til en reel nedbringelse af den gennemsnitlige svartid. Kommissionen er dog enig i, at det burde være muligt at besvare alle skriftlige forespørgsler inden for den frist på seks uger, der er fastsat i Parlamentets procedurer, og den vil fortsatte stramme sine egne procedurer op for at nå dette mål.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1782/99

af Mark Watts (PSE) til Kommissionen

(11. oktober 1999)

Om: Transportsikkerhed

Det har i den seneste tid givet anledning til bekymring, at flere direktorater i Kommissionen med hovedansvar for transportsikkerhed, f.eks. GD III, der er ansvarlig for koordinering af lovgivningen vedrørende trafiksikkerhed, og GD XIII, der er ansvarlig for forskningsprogrammet for telematik, tillægger vigtige transportsikkerhedsspørgsmål utilstrækkelig opmærksomhed.

Hvilke foranstaltninger kan den nye Kommission iværksætte med henblik på at sikre, at transportsikkerhed tillægges tilstrækkelig opmærksomhed inden for rammerne af ovennævnte ansvarsområder, og at der foretages den nødvendige koordinering mellem alle direktorater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(11. november 1999)

På området tekniske sikkerhedsbestemmelser for motorkøretøjer, hvor Fællesskabet har enekompetence, har det indført en række sikkerhedsnormer for frontal og lateral kollision, som er blandt de mest vidtgående i verden. Kommissionen arbejder ligeledes på et direktivforslag om reduktion af virkningerne ved færdselsulykker, som involverer fodgængere. Der findes ikke tilsvarende bestemmelser noget andet sted i verden.

For så vidt angår telematikforskning, bidrager Fællesskabets forskningsprogrammer til etableringen af et værdifuldt videns- og kompetencegrundlag, som sætter Fællesskabet og dets medlemsstater i stand til at indføre en transportsikkerhedspolitik, som hviler på et solidt videnskabeligt og teknisk fundament.

Kommissionen deler således ikke det ærede medlems opfattelse.

Transportsikkerhed er fortsat et højt prioriteret mål, og de tekniske og samfundsvidenskabelige fremskridt giver de sikkerhedsansvarlige på de forskellige niveauer en række midler, som til stadighed fornyes. Det siger derfor sig selv, at Kommissionen løbende undersøger, hvilke nye muligheder der er for at forbedre transportsikkerheden. Som led i denne vurderingsproces, som er ret kompleks, i og med at den omfatter en lang række videnskabelige, tekniske, industrielle, adfærdsmæssige, sociale og økonomiske aspekter, er samarbejdet mellem Kommissionens forskellige specialiserede tjenestegrene bydende nødvendigt for at kunne sikre, at de foranstaltninger, der vedtages, foreslås eller anbefales af Kommissionen, er så effektive som muligt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1581/99

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(1. september 1999)

Om: Direktivet om skaldyrshygiejne

Er Kommissionen klar over følgerne af direktiv 91/0492/EØF(1) for skaldyrsfiskere i farvande, der er klassificeret som kategori C? Klassifikationen sker ved kontrol for E.coli, en afprøvningsproces, som ikke er en tilstrækkelig indikator i forbindelse med skaldyr, hvor den sygdomsfremkaldende organisme er en virus og ikke en bakterie. Anvendelsen af denne metode i forbindelse med muslinger, der koges og følgelig udgør en mindre trussel for folkesundheden end østers, som normalt spises i rå tilstand, opfattes desuden som uhensigtsmæssig. Fiskernes udkomme ved floden Teign, som befinder sig på grænsen mellem kategori B og C, trues, fordi metoden anvendes i forbindelse med muslinger. Vil Kommissionen straks tage direktivet op til fornyet overvejelse, således at den lange tradition med skaldyrsfiskeri kan overleve?

(1) EFT L 268 af 24.9.1991, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(5. november 1999)

Tilsynet med produktionsområder i forbindelse med den klassifikation, der er fastsat i kapitel I i bilaget til Rådets direktiv 91/0492/EØF af 15. juli 1991 om sundhedsmæssige betingelser for produktion og afsætning af levende toskallede bløddyr sker på grundlag af det samlede antal fækale colibakterier eller E.coli. Denne klassifikation vedrører produktionsområder for levende toskallede bløddyr og fastsætter, hvorvidt levende toskallede bløddyr kan anvendes direkte til konsum eller skal renses eller genudlægges.

De mikrobiologiske kriterier for produktion af kogte muslinger til salg til konsum er fastsat i Kommissionens beslutning 93/0051/EØF af 15. december 1992 om mikrobiologiske kriterier for produktion af kogte krebsdyr og bløddyr(1).

Kommissionen har endvidere for at sikre et effektivt tilsynssystem for testning af vira og etablering af standarder for kontaminering med vira og bakterier fremsat et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om referencelaboratorier til kontrol af bakteriologisk og viral kontaminering af toskallede bløddyr(2). Parlamentet afgav en udtalelse herom(3), og Rådet vedtog forslaget efter at have ændret retsgrundlaget fra artikel 100 A til artikel 43 i EF-traktaten, den 29. april 1999, ved Rådets beslutning 1999/0313/EF af 29. april 1999 om referencelaboratorier til kontrol af bakteriologisk og viral kontaminering af toskallede bløddyr(4).

Kommissionen forbereder i øjeblikket en samlet revision af Fællesskabets lovgivning om levnedsmiddelhygiejne, herunder en revision af lovgivningen om produktion og markedsføring af produkter af animalsk oprindelse.

Floden Teign er for nylig blevet klassificeret i henhold til Rådets direktiv 79/0923/EØF om kvalitetskrav til skaldyrvande. Den beskyttelse, der følger af denne klassificering af området i kategorien skaldyrvande, skulle med tiden medføre en nedsættelse af forureningen.

(1) EFT L 13 af 21.1.1993.

(2) EFT C 267 af 3.9.1997.

(3) EFT C 304 af 6.10.1997.

(4) EFT L 120 af 8.5.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2036/99

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(3. november 1999)

Om: Knorr Bremse og europæisk støtte

Virksomheden Knorr Bremse har bekendtgjort, at den vil nedlægge flere hundrede arbejdspladser i Kingswood, Bristol (UK), for at forlægge arbejdet til sine fabrikker i Frankrig, Italien, Tyskland eller Ungarn.

Kan Kommissionen oplyse, om virksomheden har anmodet om eller modtaget økonomisk støtte af nogen art til jobskabelse i Frankrig, Italien eller Tyskland eller, gennem Tacis- og Phare-programmerne, i Ungarn?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(26. november 1999)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1821/99

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(12. oktober 1999)

Om: Forvaltning af erhvervsuddannelsesprogrammet Leonardo

Erhvervsuddannelse indgår som et strategisk våben i EU's bekæmpelse af arbejdsløsheden.

Et af de eksisterende instrumenter er Leonardo-programmet, der beklageligvis er blevet kendt i medierne på grund af de alvorlige anklager om bedrageri, der er fremsat mod den ansvarlige kommissær, Edith Cresson, hvilket med god ret anses for den vigtigste af flere årsager til Kommissionens tvungne afgang.

Af den italienske forfatnings artikel 117 fremgår det, at erhvervsuddannelser henhører under regionernes beføjelse. I Italien er programmet imidlertid hidtil blevet forvaltet af undervisningsministeriet, hvilket forekommer ukorrekt og må betragtes som forfatningsstridigt.

Vil Kommissionen på denne baggrund undersøge:

1. om det italienske undervisningsministerium selv har varetaget forvaltningen af Leonardo-programmet i Italien?

2. om midlerne hertil er sendt direkte fra Kommissionen til undervisningsministeriet eller via arbejdsministeriet?

3. om undervisningsministeriet har anvendt disse midler til datamatstøttet forskning?

4. hvilke forbindelser der har været mellem undervisningsministeriet og kommissær Cresson?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(11. november 1999)

Leonardo da Vinci-programmet forvaltes direkte af Kommissionen og, i medlemsstaterne, af de nationale koordineringsinstanser.

For Italiens vedkommende drejer det sig om Istituto Formazione Lavoratori (ISFOL), (Via Morgagni, 30, 00161 Roma). Dette offentlige organ er, for så vidt angår Leonardo da Vinci-programmet, underkastet kontrol af Arbejds- og Undervisningsministeriet, hvis repræsentanter deltager i programudvalget, som træder sammen i Bruxelles under forsæde af Kommissionen.

Der gives følgende svar på det ærede medlems forespørgsel:

1. Undervisningsministeriet har således ikke forvaltet programmet direkte.

2. Kommissionen oversender midlerne til projektlederne, undtagen til foranstaltninger vedrørende decentraliseret mobilitet. I dette tilfælde oversender Kommissionen det samlede støttebeløb til ISFOL, som underskriver kontrakterne med de nationale initiativtagere.

3. Som det fremgår af punkt 1 og 2, modtager ministerierne ikke midler direkte fra Kommissionen.

4. Der har været de sædvanlige politiske forbindelser mellem de nationale ministerier i medlemsstaterne og Kommissionens medlemmer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2315/99 af Pat Gallagher (UEN) til Kommissionen. Finansiel bistand til Mali og navnlig virksomheden Itema.



EF-Tidende nr. 225 E af 08/08/2000 s. 0096 - 0096



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2315/99 af Pat Gallagher (UEN) til Kommissionen (29. november 1999) Om: Finansiel bistand til Mali og navnlig virksomheden Itema Kan Kommissionen oplyse det nøjagtige beløb for den finansielle bistand, der er blevet ydet til Malis regering under de udviklingsprogrammer, der er blevet støttet af EU, og Lomé-konventioner i løbet af de sidste fem år og navnlig, hvorvidt nogle af disse pengebeløb er blevet givet direkte eller indirekte til en virksomhed med navnet Itema, som den malisiske regering ejer en betydelig andel af? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson (21. december 1999) Nedenstående tabel viser en fordeling af finansieringsmidlerne via Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) og Fællesskabets budget til Mali siden 1986. Ingen af disse midler er ydet hverken direkte eller indirekte til Itema. >TABELPOSITION>
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2770/99

af Alima Boumediene-Thiery (Verts/ALE) til Rådet

(10. januar 2000)

Om: Tilbagetagelsesklausuler

På samlingen den 3. december 1999 i Rådet (retlige og indre anliggender) vedtog man ved proceduren uden forhandling (punkt A) en afgørelse om tilbagetagelsesklausuler i Fællesskabets aftaler og blandede aftaler. I henhold til denne afgørelse skal sådanne klausuler fremover som et ufravigeligt krav medtages i alle fællesskabsaftaler og aftaler mellem Fællesskabet, dets medlemsstater og tredjelande.

Kan Rådet præcisere rækkevidden af denne afgørelse, der er truffet uden høring af Europa-Parlamentet?

Vedrører afgørelsen aftaler, der er i kraft på nuværende tidspunkt?

Vedrører den alle former for handelsaftaler også med lande, der ikke kan give tilstrækkelige garantier med hensyn til overholdelse af demokratiet og menneskerettighederne?

Skal man konkludere, at alle lande, som Fællesskabet forhandler eller har aftaler med betragtes som sikre?

Hvorledes er tilbagetagelsesklausulen forenelig med Fællesskabets og dets medlemsstaters forpligtelser i medfør af Geneve-konventionen fra 1951 om flygtninges retsstilling og navnlig adgangen til asylproceduren samt princippet om non-refoulement?

Svar

(13. marts 2000)

1. Den rådsafgørelse, det ærede medlem nævner, henviser til Rådets konklusioner af 4. marts 1996, hvori Rådet nåede til enighed om, at det, hver gang der vedtages forhandlingsdirektiver vedrørende blandede aftaler, bør overvejes, om der skal indsættes standardklausuler om tilbagetagelse. Rådets afgørelse tilpasser disse konklusioner til den nye situation, der er opstået efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden. Det har således været nødvendigt at revidere de standardklausuler, der blev vedtaget i 1996, for at tage hensyn til, at Det Europæiske Fællesskab herefter har bemyndigelse til at indgå tilbagetagelsesaftaler med tredjelande. Efter denne afgørelse bør de reviderede standardklausuler i fremtiden indgå i fællesskabsaftaler og i aftaler mellem Det Europæiske Fællesskab, medlemsstaterne og tredjelande, når der er tale om associeringsaftaler eller samarbejdsaftaler. Juridisk set drejer det sig om forhandlingsdirektiver, der er vedtaget af Rådet på grundlag af artikel 300, stk. 1, i TEF; efter denne bestemmelse skal Europa-Parlamentet ikke høres.

Disse nye direktiver finder, så snart de er vedtaget, anvendelse på både igangværende og fremtidige forhandlinger.

2. Klausulerne indebærer ikke nogen forpligtelse til at udsende illegale indvandrere. Hensigten med dem er kun at forpligte de kontraherende parter til at tilbagetage deres egne statsborgere og til at indgå tilbagetagelsesaftaler, der indeholder forpligtelser til tilbagetagelse af tredjelandsstatsborgere og statsløse personer. For så vidt angår udsendelse af illegale indvandrere er det den enkelte medlemsstats ansvar at sikre, at udsendelser foregår i overensstemmelse med dens forpligtelser i henhold til Genève-konventionen af 28. juli 1951 og protokollen af 31. januar 1967 vedrørende flygtninges retsstilling samt andre relevante traktater.