SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0216/03

af Giorgio Celli (Verts/ALE) til Kommissionen

(27. januar 2003)

Om: Aromatiske kulbrinter og polycykliske aromastoffer (IPA) i asfalt

Aromatiske kulbrinter og polycykliske aromastoffer (IPA'er) udgør en vedvarende og omfattende fare for miljøet og for folkesundheden. Det er nu slået fast, at de fleste IPA'er er kræftfremkaldende. Koncentrationen af dem især i byområder, som normalt tilskrives dieselmotorers forbrænding, kunne også skyldes andre årsager, som endnu ikke er ordentligt klarlagt. Tjærestoffer og deres derivater indeholder nemlig varierende, men bestemt ikke ubetydelige mængder af IPA'er op til flere procentpoints(1). Hertil kommer ikke ubetydelige mængder af heterocykliske, polykondenserede kulbrinter. Én af farerne består i muligheden af, at IPA'er og lignende substanser frisættes til atmosfæren fra vejbelægningen, både under selve asfalteringen og sidenhen, og på den måde bidrager til at forurene troposfæren og, muligvis, grundvandsspejlet. At fjerne dem fra asfalten ville sandsynligvis være en god ting, eftersom IPA'er ifølge et skøn, der naturligvis er løselig beregnet, skulle være til stede i et omfang af 40 kg pr. kilometer gadebelægning.

Mens der lægges asfalt, har det berørte område en koncentration af benzen (og formodentlig alkyl benzen), der er op mod tre gange kraftigere end hvad der er normalt, når der ikke lægges asfalt.

I en situation hvor der begynder at blive gjort meget ud af at kontrollere forekomsten af forurenende stoffer som IPA'er i byområdernes luft (men sandsynligvis på grundlag af meget partielle stikprøver, eftersom man kun analyserer kulbrinter, der indeholder fint støv), er der hidtil gjort meget lidt for at fastslå, om kørebaner i og uden for byer i sig selv udgør en potentiel kilde for udslip af IPA'er eller andre forurenende stoffer.

Hvilke initiativer påtænker Kommissionen med henblik på at undersøge miljørisiciene ved brug af aromatiske kulbrinter og polycykliske aromastoffer i asfalt?

Overvejer Kommissionen at fjerne sådanne kulbrinter fra asfalt?

(1) F. del Manso, La Rivista dei Combustibili, 1996, 50, 103 og henvisning i bibliografi: R. Vaccari, afhandling, Fakultet for Industriel Kemi, Bologna Universitet, 2001-2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. marts 2003)

Kommissionen er bekendt med at en række polycykliske aromatiske kulbrinter (PAH) er kræftfremkaldende, og at de kan udgøre en sundhedsfare for befolkningen og arbejdstagerne.

Med henblik på at beskytte menneskers helbred tager Rådets direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet(1) sigte på at regulere benzen og PAH bl.a. andre forurenende stoffer. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/69/EF af 16. november 2000 om grænseværdier for benzen og carbonmonoxid i luften(2) kræver, at benzenkoncentrationen i luften ikke må overstige 5 nanogram pr. kubikmeter (ng/m3) fra 2010. Medlemsstaterne skal etablere en overvågningsordning for benzen og indberette koncentrationerne i luften til Kommissionen og offentliggøre dem fra 2004. Kommissionens arbejdsprogram for 2003 omfatter et forslag til direktiv om PAH i luften. Vejtrafik, husholdningers opvarmning og koksproducenter lader til at være de største PAH-emissionskilder. Høje PAH-koncentrationer, som skyldes brug af bitumen ved asfaltering, vil kun optræde kortvarigt, dvs. i mindre end et døgn. Den heraf følgende korte periode, hvor befolkningen udsættes for påvirkning, bidrager ikke væsentligt til den samlede livslange påvirkning, så chancen for at pådrage sig kræft er meget begrænset.

Artikel 6 i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet(3) pålægger arbejdsgiverne at evaluere farerne for arbejdstageres sikkerhed og sundhed, og artikel 9 forpligter arbejdsgiveren til at have en vurdering af risici for sikkerheden og sundheden under arbejdet til sin rådighed og at fastsætte beskyttelsesforanstaltninger. Desuden er det fastsat i artikel 4 i Rådets direktiv 98/24/EF af 7. april 1998 om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse med kemiske agenser(4), at hvis der er tale om aktiviteter, der medfører udsættelse for flere farlige kemiske agenser, skal risikoen vurderes på grundlag af den risiko, de forskellige kemiske agenser udgør tilsammen.

For så vidt angår kræftfremkaldende agenser, er det anført i artikel 4 i Rådets direktiv 90/394/EØF af 28. juni 1990(5), som ændret ved Rådets direktiv 97/42/EF af 27. juni 1997(6) og Rådets direktiv 1999/38/EF af 29. april 1999 om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer og om udvidelse heraf til også at omfatte mutagener(7), at arbejdsgiveren skal begrænse anvendelsen af et kræftfremkaldende stof på arbejdsstedet, bl.a. ved, for så vidt det er teknisk muligt, at erstatte det med et stof, et præparat eller en proces, som under anvendelsesbetingelserne herfor ikke er farligt eller er mindre farligt for arbejdstagernes sundhed eller sikkerhed. I samme direktiv påpeges det i artikel 5, at hvis risikovurderingen viser, at der er en risiko for arbejdstagernes sikkerhed eller sundhed, skal udsættelsen undgås. Herudover fastsætter direktiv 90/394/EØF i den seneste ændring ved Rådets direktiv 1999/38/EF en grænseværdi for erhvervsmæssig eksponering for benzen på 3,25 mg/m3 eller 1 part pr. million (ppm). I en overgangsperiode frem til 27. juni 2003 accepteres en grænseværdi på 9,75 mg/m3 eller 3 ppm.

Kommissionen er af den opfattelse, at den lovgivning om PAH, der er i kraft og under forberedelse, tilvejebringer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for befolkningens sundhed.

(1) EFT L 296 af 21.11.1996.

(2) EFT L 313 af 13.12.2000.

(3) EFT L 183 af 29.6.1989.

(4) EFT L 131 af 5.5.1998.

(5) EFT L 196 af 26.7.1990.

(6) EFT L 179 af 8.7.1997.

(7) EFT L 138 af 1.6.1999.