SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2245/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. juli 2001)

Om: Fortsatte trusler mod miljøet og den offentlige sundhed i den franske landsby Bourg Fidèle som følge af behandling af blyholdigt affald fra Nederlandene

1. Er det Kommissionen bekendt, at der stadig transporteres et stort antal nederlandske blyakkumulatorer til virksomheden Metal Blanc i den franske landsby Bourg Fidèle (departementet Ardennes), at blyet smeltes om i et åbent anlæg, at de ansatte stadig må arbejde med beskyttelsesmasker både inde i selve fabrikken og udenfor, at der stadig forekommer blyemissioner, og at det i 1997 indførte forbud mod at anvende grøntsager fra haverne rundt om fabrikken stadig er i kraft?

2. Mindes Kommissionen, at den i sit svar på min forespørgsel E-2565/99(1) udtalte, at:

a) de franske myndigheder ikke har givet Kommissionen mulighed for at gennemføre sin opgave som EF-rettens vogter, at Kommissionen derfor i medfør af EF-traktatens artikel 226 (procedure for manglende opfyldelse af en forpligtelse) sendte Frankrig en åbningsskrivelse for overtrædelse af EF-traktatens artikel 10, og at de franske myndigheder derpå svarede, at de for nylig havde truffet strenge forholdsregler som følge af de påviste overtrædelser

b) det primært er bestemmelsesmyndighedens opgave at kontrollere, om oplysningerne i henhold til artikel 6-9 i Rådets forordning (EF) nr. 259/93(2) om overvågning og kontrol med overførsel af affald i, til og fra Fællesskabet, som skal være til rådighed for alle de involverede myndigheder i afsendelses-, bestemmelses- og transitstaten om modtagerens identitet, genanvendelsesanlæggets beliggenhed og typen og varigheden af anlæggets driftsgodkendelse er korrekte, og at der i modsat fald inden for 30 dage skal rejses indsigelse i henhold til artikel 7, stk. 4

c) det er Kommissionens opfattelse, at de gældende procedurer sikrer tilstrækkelig overvågning og kontrol med overførsel af affald til genanvendelse i Fællesskabet, og at de ikke giver operatørerne et incitament til at undgå den sædvanlige indenlandske offentlige kontrol, for hvis blot én af myndighederne rejser indsigelse, må forsendelsen ikke finde sted, og alle de involverede myndigheder skal underrettes om en indsigelse?

3. Hvad gør Kommissionen for at beskytte Frankrig mod den fortsatte indførsel af blyaffald?

4. Gør Kommissionen en indsats for, at medlemsstaterne behandler blyaffald så tæt som muligt på det sted, hvor det tilbydes, så lange og vanskeligt kontrollerbare transporter kan undgås?

5. Er det under de nuværende omstændigheder stadig Kommissionens opfattelse, at de gældende bestemmelser er fyldestgørende? I bekræftende fald, hvorfor? Hvilke forbedringer arbejder Kommissionen i benægtende fald på at gennemføre?

(1) EFT C 225 E af 8.8.2000, s. 166.

(2) EFT L 30 af 6.2.1993, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(4. oktober 2001)

Hvad virksomheden Metal Blanc angår, kan Kommissionen kun bekræfte, hvad den allerede oplyste i sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-2565/99 nemlig at den ved en klage blev underrettet om bestemte forhold i forbindelse med virksomheden Metal Blanc(1).

Den franske regering fik tilsendt en anmodning om oplysninger. Da der efter mere end otte måneders forløb ikke forelå noget svar, sendte Kommissionen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 226 (tidligere artikel 169) (procedure for manglende overholdelse af en forpligtelse) Frankrig en åbningsskrivelse for overtrædelse af EF-traktatens artikel 10 (tidligere artikel 5)(2).

Som svar på åbningsskrivelsen sendte den franske regering sine oplysninger og bemærkninger, hvori den især påpegede, at den påviste overtrædelse for nylig havde fået de kompetente myndigheder til at træffe strenge foranstaltninger, og at den lokale domstol var i gang med at behandle sagen. Klagerne blev underrettet om dette svar.

Kommissionen undersøger stadig sagen for at afgøre, om virksomheden arbejder i overensstemmelse med affaldsdirektivet, dvs. Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(3), og om foranstaltningerne for miljøgenopretning er blevet udført korrekt. En anmodning om yderligere oplysninger blev sendt til de franske myndigheder den 7. maj 2001.

Hvad spørgsmålet om affaldsforsendelser angår, er følgende bemærkninger relevante:

- Alt affald også det, som forsendes er underkastet samtlige bestemmelser i affaldsdirektivet. Det betyder, at affald kun må sendes til anlæg, som er godkendt af den kompetente myndighed, den importerende medlemsstat har udpeget i overensstemmelse med direktivets artikel 9, 10 og 11. Desuden er det vigtigt at nævne, at medlemsstaterne skal sikre,

at affaldsforvaltningsvirksomheder opfylder kravene i direktivets artikel 4, når det gælder miljø- og sundhedsbeskyttelse, og sørge for regelmæssige inspektioner i henhold til artikel 13 for at sikre, at det faktisk sker. Desuden skal medlemsstaterne sikre, at disse virksomheder overholder bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald(4) og ikke blander forskellige typer farligt affald.

- Det følger af Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om kontrol med og overførsel af affald i, til og fra Fællesskabet, at overførslerne kun må finde sted, hvis ingen af de involverede kompetente myndigheder inden for et tidsrum på 30 dage efter at have anerkendt modtagelse af en anmeldelse af forsendelsen har rejst indsigelser af en af de grunde, som angives i forordningens artikel 7, stk. 4, litra a). Ifølge artikel 7, stk. 4, litra a), femte led, kan både modtager- og afsenderlandet afvise affaldsforsendelser, hvis formål er fingeret genanvendelse. Det betyder nærmere betegnet, at begge lande kan afslå at tillade forsendelsen, hvis de mener, at forholdet mellem genanvendeligt og uanvendeligt affald, de genanvendelige materialers anslåede værdi eller omkostningerne ved genanvendelse eller ved bortskaffelse af de uanvendelige dele ikke kan begrunde genanvendelsen ud fra økonomiske og miljømæssige betragtninger.

- Det påhviler først og fremmest bestemmelseslandets myndigheder at kontrollere, om anmelderens oplysninger om den planlagte genvinding er korrekte, og at afvise forsendelsen, hvis det ikke er tilfældet.

Kommissionen mener derfor, at direktivet om overførsel af affald og affaldsdirektivet giver de kompetente myndigheder et tilstrækkeligt retsgrundlag til at kunne sikre, at der træffes tilstrækkelige miljøbeskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med den pågældende forsendelse.

Ifølge Domstolens dom i Dusseldorp-sagen, C-203/96, gælder nærhedsprincippet og selvforsyningsprincippet i forordningen om overførsel af affald og i affaldsdirektivet ikke for affaldsforsendelser, hvis formål er genvinding.

På baggrund af det foregående mener Kommissionen, at procedurerne i forordningen om overførsel af affald sikrer tilstrækkelig overvågning af og kontrol med overførsel af affald til genvinding i Fællesskabet.

(1) Klagen er registreret under nr. 98/4317.

(2) Pressemeddelelse IP 99/812 af 29. oktober 1999.

(3) EFT L 194 af 25.7.1975.

(4) EFT L 377 af 31.12.1991.