SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0516/97 af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen (20. februar 1997)

Om: Universitetseksamensbeviser

Som det sikkert er Kommissionen bekendt, blev der ved mange fakulteter i Italien for nogle aar siden indfoert nogle saerlige studier, der munder ud i den saakaldte bachelorgrad.

Med bachelorgraden kan man imidlertid hverken optages paa saerlige erhvervsregistre, der vedroerer det relevante fagomraade, da saadanne endnu ikke findes, eller paa de allerede eksisterende erhvervsregistre. En bygningsingenioer f.eks., der har afsluttet sine ingenioerstudier ved universitetet, kan ikke optages paa erhvervsregistret for ingenioerer (hvortil der kraeves kandidateksamen) og heller ikke paa erhvervsregistret for landmaalere (hvortil der kun kraeves en studentereksamen). Foelgen er, at den paagaeldende person hverken kan udoeve selvstaendigt erhverv eller deltage i udvaelgelsesproever inden for den offentlige sektor.

Dette uforstaaelige tomrum gaar ud over unge, der har opnaaet en bachelorgrad, og som ikke umiddelbart kan optage erhvervsvirksomhed.

Kan Kommissionen paa denne baggrund besvare foelgende:

1. Kan den oplyse, om der inden for EU er vedtaget anerkendelse af bachelorgraden, og om italienere, der har opnaaet denne grad, er omfattet af etableringsfriheden?

2. Hvilke initiativer vil den i benaegtende fald tage for at rette op paa denne diskriminerende og uretfaerdige situation?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (3. april 1997)

De fleste erhverv er ikke underlagt bestemmelser paa EF-niveau (med undtagelse af de erhverv, der er omfattet af de saakaldte sektordirektiver, der indeholder visse minimumsbetingelser, og som isaer vedroerer sundhedssektoren). Hver enkelt medlemsstat har derfor befoejelser til at fastsaette bestemmelser for adgang til at optage og udfoere et bestemt erhverv. Det henhoerer saaledes under hver medlemsstats befoejelser at definere uddannelsesforloeb samt erhvervsmaessig status.

At indehaverne af visse eksamensbevis ikke har mulighed for at blive optaget i en bestemt erhvervsorganisation, kan saaledes i sig selv ikke anses for at indebaere forskelsbehandling i henhold til EF-retten.

Disse erhvervsudoeveres frie bevaegelighed er underlagt den del af EF-retten, der vedroerer dette omraade, dvs. i saerdeleshed den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser. Er visse betingelser opfyldt, kan denne ordning anvendes paa alle erhverv, der ikke er omfattet af et saerligt direktiv.

Denne ordning er oprettet ved foelgende direktiver: direktiv 89/48/EOEF om indfoerelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregaaende uddannelser af mindst tre aars varighed ((EFT L 19 af 24.1.1989. )), og direktiv 92/51/EOEF om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EOEF. ((EFT L 209 af 24.7.1992. )) Hvor vidt det ene eller det andet direktiv skal tages i anvendelse i et bestemt tilfaelde, afhaenger af niveauet for det paakraevede adgangsgivende eksamensbevis. Bl.a. omfatter det foerste direktiv uddannelser paa universitetsniveau, mens det andet omfatter eksamensbeviser for de erhvervskompetencegivende uddannelser, der ikke er omfattet af direktiv 89/48/EOEF, dvs. uddannelser paa sekundaertrinnet, erhvervsuddannelser eller videregaaende uddannelser af mindst et aars varighed (studentereksamen + 1 eller 2 aar).

Ordningen finder anvendelse, naar der i en medlemsstat er tale om et lovreguleret erhverv, dvs. et erhverv, som der ifoelge love eller administrative bestemmelser kraeves et eksamensbevis for at optage. Grundlaget for anerkendelsen er en overensstemmelse mellem den erhvervsvirksomhed, indvandreren er uddannet til i sit hjemland, og den erhvervsvirksomhed, vedkommende oensker at udoeve i vaertslandet. Ordningen paalaegger ikke medlemsstaterne at fastsaette bestemmelser for udoevelse af erhverv, der kunne vaere omfattet af direktiverne, og den samordner heller ikke uddannelserne. Disse direktiver begraenser sig til at fastsaette de noedvendige og tilstraekkelige betingelser, som en ansoeger skal opfylde for at opnaa anerkendelse. Det staar medlemstaterne helt frit for at definere de minimumskvalifikationsniveauer, der kraeves for at optage og udoeve et erhverv.

Endvidere er der fastsat udligningsforanstaltninger (egnethedsproeve eller proevetid, efter indvandrerens eget valg), for at raade bod paa de vaesentligste forskelle, der maatte findes mellem de forskellige erhvervsuddannelser. For at den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser kan tages i anvendelse, skal indvandreren vaere en fuldt kvalificeret erhvervsudoever i sit hjemland, dvs. vedkommende skal, ud over at have opnaaet et eksamensbevis, have gennemfoert alle de formaliteter og faser, der er noedvendige for at faa fuld adgang til det erhverv, vedkommende oensker at udoeve, i det land, han kommer fra.

Da den situation, som det aerede medlem har gjort opmaerksom paa, ikke er i strid med EF-retten, vil Kommissionen ikke tage nogen initiativer.