SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2382/99

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. december 1999)

Om: Følgerne af handels-, udviklings- og samarbejdsaftalen med Den Sydafrikanske Republik for det sydlige Afrika

Handels-, udviklings- og samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og Den Sydafrikanske Republik godkendtes for nylig. Herved åbnes det sydafrikanske marked for 86 % af EU-produkterne. De 15 EU-medlemsstater åbner deres marked for 95 % af de sydafrikanske produkter. Eftersom Sydafrika er medlem af to regionale sammenslutninger, får denne aftale også følger for andre lande i området.

Sammen med Botswana, Namibia, Lesotho og Swaziland danner Sydafrika en toldunion. Disse 5 lande må ikke opkræve importtold ved hinandens grænser. Derfor vil EU-produkterne her via Sydafrika blive forhandlet toldfrit. Samtidig er Botswana, Namibia, Lesotho og Swaziland stærkt afhængige af deres indtægter fra importtold. Desuden forhandler Sydafrika med de 10 øvrige SADC-medlemmer om en handelsliberalisering. Så længe der ikke er opnået nogen aftale, har virksomheder fra SADC-landene sværere ved at få adgang til det sydafrikanske marked end deres EU-konkurrenter.

Den 22. september 1998 erklærede kommissær Pinheiro som svar på skriftlig forespørgsel E-2287/98(1) af Jaak Vandemeulebroucke, at Kommissionen forventer, at den planlagte aftale vil have en positiv dynamisk økonomisk effekt på både Sydafrika og de øvrige lande i regionen.

1. Hvilke indtægter opnåede Botswana, Namibia, Lesotho og Swaziland ved at opkræve importtold på EU-produkter i 1995, 1996, 1997, 1998 og 1999?

2. Hvad forventes provenuet i 2000 og 2001 at blive af importtold på EU-produkter i Botswana, Namibia, Lesotho og Swaziland?

3. Hvilke indikatorer viser en positiv dynamisk økonomisk effekt af aftalen på Botswana, Namibia, Lesotho og Swaziland?

4. Hvilke indikatorer viser en positiv dynamisk økonomisk effekt af aftalen på de øvrige SADC-lande?

(1) EFT C 118 af 29.4.1999, s. 51.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(25. januar 2000)

Botswana institute for development policy analysis har på Kommissionens anmodning foretaget en detaljeret undersøgelse for at vurdere, hvilken betydning Fællesskabets og Sydafrikas frihandelsaftale formodes at få på økonomien i Botswana, Lesotho, Namibia og Swaziland (BLNS) og fremsætte anbefalinger til, hvordan BLNS-landene kan udnytte de forventede fordele bedst muligt og samtidig nedbringe risikoen for eventuelle negative effekter.

De gennemsnitlige årlige indtægter (i procent af BNP), som BLNS-landene får fra den fælles indtægtspulje, er: Botswana: 17,1 %, Lesotho: 41,7 %, Namibia: 27,6 % og Swaziland: 44,8 %.

Den formodede virkning af handels-, udviklings- og samarbejdsaftalen (som betyder en lavere fælles indtægtspulje som følge af lavere tariffer) på de samlede indtægter i BLNS-landene er: Botswana: 5,3 %, Lesotho: 12,9 %, Namibia: 8,6 % og Swaziland 13,9 %. I realiteten vil indtægtstabet formodentligt blive mindre, fordi mange følsomme varer ikke er omfattet af Sydafrikas liberalisering, og der er intet der tyder på en fortsat nedgang. Fællesskabet er rede til at hjælpe BLNS-landene med at gennemføre skattereformer, der kan sprede deres indtægtskilder, hvilket er nødvendigt også set uafhængigt af handels-, udviklings- og samarbejdsaftalen.

Både forbrugere og iværksættere vil få gavn af aftalen. Erhvervslivet vil få adgang til billigere varer, højere kvalitet og et større udvalg af råvarer og kapitalgoder. De vil derved få øgede muligheder for investering, eksport og ansættelse af ekstra personale. Jobskabelse og investeringsinitiativer i Sydafrikas forbrugerunion (Southern African Customers Union) forventes at blive den største positive effekt af frihandelsaftalen. Det vil resultere i en distributionsgevinst inden for BLNS-landenes økonomi og gøre det muligt for deres skatteministre at opkræve skat efter et nyt skattesystem.

Det er vanskeligt at gøre rede for frihandlens praktiske følger for SADC, fordi SADC endnu ikke er en struktureret enhed hvad angår handel og først kan blive det gennem forhandling af sin egen frihandelsaftale. Den generelle fællesskabspolitik, som er at støtte økonomisk integration på regionalt niveau, betød, at Fællesskabet ikke fik bedre adgang til Sydafrikas marked end SADC-landene; Sydafrika forbeholdt sig for eksempel ret til at give sine SADC-partnere visse handelsindrømmelser i tekstilsektoren. Endvidere skal enhver indrømmelse, som Fællesskabet opnår i frihandelsaftalen med Sydafrika, udvides til at gælde alle SADC-medlemmer i henhold til SADC-handelsprotokollen. Det vil sikre SADC-landene bedre adgang til Sydafrikas marked.