SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3452/01

af María Rodríguez Ramos (PSE) til Kommissionen

(6. december 2001)

Om: Elektromagnetisk forurening fra telefon-basisstationer

I Spanien blev der den 28. september ved kongelig anordning vedtaget et regelsæt om beskyttelse af offentligheden mod radioelektrisk stråling. I disse bestemmelser fastsættes grænseværdier for radioelektriske

emissioner, som afviger fra Rådets henstilling 1999/519(1) om begrænsning af befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter, i hvilken det henstilles til medlemsstaterne at indføre et højere beskyttelsesniveau end det, der er fastsat i henstillingen. Og ikke alene afviger bestemmelserne fra henstillingen, men de indeholder heller ikke en gang sanktioner for manglende overholdelse af de få forpligtelser, der pålægges. Manglen på national lovgivning i Spanien, indtil disse bestemmelser blev indført, har fået mange kommuner til at indføre deres egne bestemmelser uden en passende lovgivningsmæssig referenceramme.

Valladolid Kommune (i den autonome region Castilla-Léon) har således godkendt, at der på taget af en bygning midt i byen, som støder op til en skolegård og ligger under 100 meter fra klasseværelserne, opsættes otte telefon-basisstationer med over 30 antenner, der udsender radiofrekvensstråling.

Fem af de nye kræfttilfælde hos børn, der er registreret i denne by i løbet af 2001, er konstateret hos børn, der frekventerer skoler tæt på den nævnte bygning, og heraf er de tre tilfælde forekommet i den skole, der ligger under 100 meter fra antenneanlægget. Den pågældende form for kræft forekommer mindre end en gang pr. 10 000 børn om året i Spanien, men sammenlignet hermed er antallet af tilfælde i Colegio Garcia Quintana 100 gange højere.

Stillet over for denne alarmerende kendsgerning bad den socialistiske gruppe i kommunalbestyrelsen om, at driften af mobiltelefon-basisstationerne som en præventiv foranstaltning blev midlertidig indstillet, men dette fik ikke flertal i kommunalbestyrelsen.

Har Kommissionen kendskab til, om der i nogen anden medlemsstat findes en så kolossal og fornuftstridig koncentration af antenneanlæg, der udsender radiofrekvensstråling i centrum af en by og mindre end 100 meter fra en skole?

Mener Kommissionen, at de nationale myndigheder i Spanien, som har givet tilladelse til og støttet Valladolid Kommunes projekt, overholder princippet om præventive foranstaltninger til beskyttelse af borgernes sundhed?

Hvornår agter Kommissionen at forelægge udtalelsen fra Den videnskabelige Komité for Toksicitet om de risici, der er forbundet med befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter, og udkastet til rapport til opfølgning af henstillingen fra 1999 med henblik på at beskytte befolkningen mod denne form for forurening?

(1) EFT L 199 af 30.7.1999, s. 59.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(28. januar 2002)

Det ærede medlem henviser til vedtagelsen af en kongelig anordning i Spanien om vedtagelse af beskyttelsesforanstaltninger over for befolkningen inden for området elektromagnetiske strålinger.

Kommissionen erindrer det ærede medlem om, at i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets henstilling 1999/519/EF af 12. juli 1999 om begrænsning af befolkningens eksponering for elektromagnetiske felter (0 Hz-300 GHz)(1), hører gennemførelsen af en sådan lovgivningsmæssig ramme ind under medlemsstaternes ansvarsområde, og i modstrid med det ærede medlems udtalelser pålægger Rådets henstilling af 12. juli 1999 ikke medlemsstaterne at vedtage en strengere lovgivningsmæssig ramme. Tværtimod fastsætter teksten i henstillingen, at medlemsstaterne kan i overensstemmelse med traktaten fastsætte et højere beskyttelsesniveau end det, der er fastsat i denne henstilling.

Kommissionen er ikke underrettet om, at der i andre medlemsstater findes sådanne koncentrationer af mobiltelefoninstallationer. Kommissionen minder om, at kontrollen med den lokale opsætning af sendemaster til mobiltelefonsystemer helt hører ind under de enkelte medlemsstaters ansvarsområde.

Kommissionen understreger, at den ikke har kompetence til at bedømme det hensigtsmæssige i eller gyldigheden af medlemsstaternes gennemførelse af strengere sikkerhedsforanstaltninger.

De spanske myndigheder har valgt at indføre grænseværdierne i Rådets henstilling og pålægge operatørerne af sendemasterne en forpligtelse til at sikre, at den samlede eksponering ikke overstiger grænseværdierne i Rådets henstilling. Dette gælder også den omtalte sag.

Ifølge henstillingen har medlemsstaterne en forpligtelse til over for Kommissionen inden for tre år efter vedtagelsen at indberette de foranstaltninger, der er truffet for at vedtage en beskyttelsesramme for offentligheden mod sundhedskadelige virkninger som følge af ikke-ioniserende strålinger. Disse foranstaltninger offentliggøres af Kommissionen i en rapport om gennemførelsen i løbet af 2002.

Grænseværdierne i henstillingen blev bekræftet af Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø i dennes nye udtalelse om sundhedsrisici i forbindelse med eksponering for elektromagnetiske felter, der blev offentliggjort den 30. november 2001, og som kan ses på følgende internetadresse: http://europa.eu.int/comm/health/ph/programmes/pollution/ph_fields_index.html. I rapporten anføres det, at yderligere oplysninger, der er kommet frem om karcinogene og andre ikke-termiske virkninger af radio- og mikrobølgefrekvenser i de seneste år, ikke berettiger til at tage de eksponeringsværdier op til overvejelse, som Kommissionen fastsatte på baggrund af udtalelsen fra Den Videnskabelige Styringskomite i 1998.

Kommissionen bidrager med ca. 12,8 mio. EUR i støtte til forskningsprogrammer (med en samlet værdi på mere end 32,5 mio. EUR) om de elektromagnetiske felters (EMF) potentielle indflydelse på den menneskelige sundhed. Forskningen omfatter et særligt projekt, der dækker aspekter af den mulige sundhedsindvirkning, der kan opstå som følge af brugen af mobiltelekommunikationssystemer. Dette firårige projekt har ikke endnu løbet halvdelen af tiden, men som det er tilfældet med andre EMF-relaterede forskningsprojekter, er der for nylig blevet udarbejdet koordineringsforanstaltninger inden for Kommissionen, der skal sikre, at forskningsresultaterne vil blive formidlet til en bred offentlighed, så snart de foreligger.

Derudover henledes det ærede medlems opmærksomhed på direktiverne om mobilkommunikationsprodukter. Disse direktiver (73/23/EØF(2) og 1999/5/EF(3)) forpligter producenterne til at sikre sig, at produkterne er sikre. Harmoniserede standarder i disse direktiver sikrer, at produkter, der opfylder disse direktiver, ved normal anvendelse ikke udsætter befolkningen for værdier ud over de grænser, der anbefales i Rådets henstilling. (jf. http://europa.eu.int/comm/enterprise/rtte).

(1) EFT L 199 af 30.7.1999.

(2) Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser, EFT L 77 af 26.3.1973.

(3) Europa-parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF af 9. marts 1999 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse EFT L 91 af 7.4.1999.