SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3254/01

af Daniela Raschhofer (NI) til Kommissionen

(23. november 2001)

Om: Geninddrivelse af egne indtægter inden for rammerne af bekæmpelsen af svig

I Kommissionens årsberetning for 2000 om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og bekæmpelse af svig siges følgende om de finansielle følgeforanstaltninger i forbindelse med bekæmpelse af svig: Den faktiske inddrivelse af de beløb, der er involveret i tilfældene af svig og andre uregelmæssigheder, er fortsat utilfredsstillende. Medlemsstaternes inddrivelsesprocedure går ofte for langsomt. Kommissionen har derfor iværksat en omfattende overvågningsstrategi og kan også, såfremt inddrivelsen inden for områderne egne indtægter og indirekte udgifter mislykkes på grund af forsømmelighed fra den berørte medlemsstats side, beslutte at gøre medlemsstaten finansielt ansvarlig for de involverede beløb.

I forbindelse med denne beretning bedes Kommissionen besvare følgende:

1. I hvilken udstrækning udnytter Kommissionen retten til at gøre medlemsstater finansielt ansvarlige?

2. I hvor mange tilfælde har Kommissionen inden for de to seneste år rent faktisk fået gennemført, at medlemsstater er gjort finansielt ansvarlige?

3. Hvor mange af disse sager vedrører hvilke medlemsstater?

4. Hvor stort er det afløb af de egne indtægter, som Kommissionen de seneste to år har geninddrevet, og hvordan forholder denne sum sig til det samlede antal finansielle uregelmæssigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(4. april 2002)

Det ærede medlems spørgsmål vedrørende inddrivelsen af traditionelle egne indtægter har to aspekter, nemlig medlemsstaternes procedurer til inddrivelse og inddrivelsessatsen herfor og proceduren for afskrivning af fordringer, hvis finansielle virkninger overskrider tærsklen på 10 000 EUR, som medlemsstaterne betragter som endeligt uinddrivelige, og som de derfor må give Kommissionen underretning om, således at denne kan afgive sin udtalelse.

Medlemsstaterne skal sørge for inddrivelse af de egne indtægter med samme strenghed, som hvis det drejede sig om inddrivelse af deres egne ressourcer. Den beskedne konstaterede inddrivelsessats og den forskellige inddrivelsessituation i medlemsstaterne skyldes først og fremmest de enkelte medlemsstaters inddrivelsesprocedurer, især hvis en operatør indleder proceduren for administrative klager eller for klager til Domstolen, der ofte er lange og komplicerede. Kommissionen har ingen indflydelse på medlemsstaternes bestemmelser om inddrivelse. Inddrivelsessatsen har ingen forholdsmæssig værdi, men er kun en svag indikator for de resultater, som medlemsstaternes myndigheder har nået ved inddrivelsen.

Ved afskrivningsproceduren kan Kommissionen imidlertid for de enkelte tilfælde vurdere, hvilken ihærdighed medlemsstaternes myndigheder i hvert tilfælde har udvist med hensyn til inddrivelse. Finder Kommissionen efter denne procedure, at den pågældende medlemsstat ikke har udvist den fornødne ihærdighed, kan den kræve de tabte indtægter indbetalt i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1 og 2 i forordning nr. 1150/2000(1).

Kommissionen har i forbindelse med spørgsmålene om de traditionelle egne indtægter følgende svar:

1. Hver enkelt sag, der involverer afskrivning af toldbeløb på over 10 000 EUR, undersøges af Kommissionen ud fra, hvor stor ihærdighed den pågældende medlemsstat har udvist. Den afgiver derefter en udtalelse. Alle Kommissionens motiverede afvisninger udløser medlemsstatens finansielle ansvar for det pågældende beløb.

2. Kommissionen behandlede i 2000 og 2001 339 afskrivelsessager meddelt af seks medlemsstater (3 tilfælde i Nederlandene, 10 tilfælde i Det Forenede Kongerige, 3 tilfælde i Frankrig, 3 tilfælde i Sverige, 3 tilfælde i Portugal og 317 tilfælde i Tyskland). Disse 339 tilfælde svarer til et beløb for de traditionelle egne indtægter på 44 116 013,71 EUR. Af disse 339 tilfælde blev 129, dvs. 38 % af det samlede antal, afvist af Kommissionen for et beløb på 8 178 716,89 EUR (dvs. 18,5 % af det samlede beløb). Al forsinkelse i forbindelse med indbetalingen af disse beløb sanktioneres i øvrigt med betaling af morarenter.

3. Mellem 1992 og 2000 blev 405 tilfælde med afskrivning forelagt Kommissionen til undersøgelse af 10 medlemsstater, men forholdet mellem medlemsstaterne varierede. Således blev 82,20 % af tilfældene meddelt af Tyskland, Det Forenede Kongerige meddelte 7,65 % af tilfældene og Nederlandene 4,7 %.

4. En sammenligning mellem de afskrivningsbeløb, som Kommissionen har afvist, og det samlede beløb for svig og uregelmæssigheder er kun af begrænset værdi. Således vedrører tallet for svig og uregelmæssigheder de to seneste år, medens de tilfælde, hvor Kommissionen har undersøgt afskrivninger, for de flestes vedkommende vedrører tidligere år.

Kommissionen kan svare følgende vedrørende spørgsmålene i forbindelse med de indirekte indtægter: Spørgsmålet om tab af indirekte indtægter som følge af medlemsstatens forsømmelighed skal ses i relation til spørgsmålet om bedrageribekæmpelsen. Korrektionerne i forbindelse med regnskabsafslutningerne har i syv år ikke indeholdt noget beløb for inddrivelse efter bedrageri. Den overvågningsstrategi, som det ærede medlem omtaler, vedrører således ikke regnskabsafslutningen for Generaldirektoratet for Landbrug. Således er regnskabsafslutningen ikke berørt af dette spørgsmål.

(1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 EFT L 130 af 31.5.2000.