SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0936/98

af Florus Wijsenbeek (ELDR) til Kommissionen

(30. marts 1998)

Om: Strafforfølgelse i udlandet

Mener Kommissionen ikke, at overtrædelse af fællesskabsforskrifter i forordning 3820/85(1) og 3821/85(2) i princippet skal kunne strafforfølges i alle EU-medlemsstater?

Mener Kommissionen, at medlemsstaterne bør forpligtes til i hjemlandet at strafforfølge overtrædelser, deres statsborgere har begået uden for disses område, således at også de i direktiv 88/599(3) anførte kontroller kan omfatte overtrædelser, der er begået i udlandet?

Kan Kommissionen oplyse, hvilke medlemsstater der har givet deres nationale lovgivning ekstraterritorial virkning, for så vidt angår køre- og hviletider, og hvilke der ikke har?

Kan Kommissionen i forbindelse med revisionen af forordning 3820/85 og 3821/85 gennem lovgivning fremme, at medlemsstaterne giver disse forskrifter ekstraterritorial virkning?

Er Kommissionen rede til at tage initiativer med henblik på at opnå, at praksis med garantier og bortslæbning i andre medlemsstater ikke anvendes på statsborgere i medlemsstater, der har givet deres lovgivning ekstraterritorial virkning?

I bekræftende fald: Hvordan? I benægtende fald: Hvorfor ikke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(29. maj 1998)

I henhold til forordning nr. 3820/85(4) og 3821/85(5) om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport og om kontrolapparat inden for vejtransport er overtrædelser af de fælles bestemmelser om køretider og hviletider strafbare i samtlige medlemsstater.

Kommissionen er enig i, at håndhævelsen af disse bestemmelser kunne forbedres, dersom medlemsstaterne sørgede for, at deres egne statsborgere blev retsforfulgt for de lovovertrædelser, som de måtte have begået i en anden medlemsstat. Dog er det i henhold til den nugældende fællesskabslovgivning kun de enkelte medlemsstater, der er juridisk kompetente med hensyn til at træffe en sådan beslutning.

Kommissionen har oplysninger om hovedparten af - men ikke alle - medlemsstaternes ordninger vedrørende den eksterritoriale virkning af de ovennævnte nationale gennemførelsesbestemmelser. Den agter at sikre sig komplette oplysninger herom i nær fremtid. Det fremgår af de disponible oplysninger, at Belgien, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene, Østrig og Finland har sikret sig den fornødne hjemmel til i et vist omfang at kunne straffe deres egne statsborgere for lovovertrædelser, som er begået i udlandet. I henhold til den nugældende fællesskabslovgivning kan Kommissionen ikke tvinge de medlemsstater, der ikke vedtager en eksterritorial jurisdiktion for landets egne indbyggere, til at gøre dette. Når en lastbilchauffør i sådanne tilfælde kører ind i en anden medlemsstat, er han underlagt den pågældende medlemsstats jurisdiktion.

I forbindelse med en eventuel ændring af de fælles regler vil tanken om at forpligte samtlige medlemsstater til at give deres lovgivning eksterritorial virkning blive undersøgt af Kommissionen. Det er dog klart, at retsforfølgelse både i udlandet og hjemlandet for den samme lovovertrædelse bør undgås.

(1) EFT L 370 af 31.12.1985, s. 1.

(2) EFT L 370 af 31.12.1985, s. 8.

(3) EFT L 325 af 29.11.1988, s. 55.

(4) EFT L 370 af 31.12.1985, s. 1.

(5) EFT L 370 af 31.12.1985, s. 8.