SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3777/97 af Jean-Antoine Giansily (UPE) og Jacques Donnay (UPE) til Kommissionen (21. november 1997)

Om: Den franske tekstilplan

Den franske tekstilplan, som blev indfoert i Frankrig i 1995 af den tidligere franske regering, og som normalt gaar under betegnelsen »Borotra-planen« og indeholder bestemmelser om lettelse af de sociale byrder for tekstilvirksomhederne, har vaeret genstand for alvorlig kritik fra Kommissionens side.

Denne plan, som over 2.000 virksomheder har nydt godt af, har gjort det muligt at stabilisere eller endog i begraenset omfang oege beskaeftigelsen inden for en sektor, som i de seneste 10 aar har mistet halvdelen af sine arbejdspladser.

Nu viser det sig, at Bruxelles ikke blot betragter denne plan som ulovlig, men at Kommissionen oven i koebet vil kraeve tilbagebetaling af den stoette, visse tekstilvirksomheder har modtaget.

Kan Kommissionen paa denne baggrund redegoere for de kriterier og argumenter, der ligger til grund herfor, og som har foert til, at den franske tekstilplan betragtes som ulovlig?

Anser den ikke en saadan bedoemmelse for malplaceret og alvorlig, netop paa et tidspunkt, hvor alle ansvarlige i Europa har fastslaaet den absolutte prioritering, der skal gives beskyttelsen og udviklingen af beskaeftigelsen i Den Europaeiske Union?

Mener den ikke, at en alternativ loesning i forbindelse med den vanskelige situation, tekstilindustrien befinder sig i, ville bestaa i at overveje de obligatoriske afgifter, der unoedvendigt tynger arbejdsomkostningerne samt indfoere et socialt og afgiftsmaessigt adgangsgebyr ved Den Europaeiske Unions graenser?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (13. januar 1998)

Kommissionen besluttede den 9. april 1997, at den stoette, der var indeholdt i foranstaltningerne til forsoegsvis nedsaettelse af de sociale sikringsbidrag inden for tekstil-, beklaednings-, laeder- og skotoejssektoren, normalt kaldet »tekstilplanen«, ikke blot var ulovlig men ogsaa uforenelig med EF-traktaten.

Stoetten er ulovlig, fordi Frankrig udbetalte stoette til de omhandlede virksomheder, foer Kommissionen havde taget stilling dertil, paa trods af bestemmelserne i traktatens artikel 93, stk. 3, og flere paamindelser fra Kommissionen i den henseende.

Kommissionen mener, at de udgifter, virksomhederne maa afholde som foelge af aftaler mellem arbejdsmarkedets parter i en bestemt erhvervsgren, uanset om det er med henblik paa omlaegning af arbejdstiden eller andet, og som giver sig udslag i loenforhoejelser eller fridage med loen, der ligger ud over kravene i de almindelige bestemmelser, udgoer udgifter, der almindeligvis burde afholdes over virksomhedernes budget. Kommissionen mener derfor, at det er selve medlemsstatens indgriben i denne sektor, der i og med sine karakteristika i sin helhed udgoer statsstoette.

Da der er tale om sektorstoette, der er ydet i sektorer, som er foelsomme og kriseramte ikke bare i Frankrig men i hele EU, kan Kommissionen ikke anvende undtagelserne i retningslinjerne for beskaeftigelsesstoette ((EFT C 334 af 12.12.1995. )). Kun hvis de omhandlede foranstaltninger havde vaeret gaeldende for hele den franske oekonomi, kunne de have vaeret undtaget fra bestemmelserne i EF-traktatens artikel 92, stk. 1.

Kommissionen har ligeledes kraevet, at den del af den ulovligt udbetalte stoette, der overskrider »de minimis«-loftet paa 100 000 ECU over tre aar, tilbagesoeges. Tilbagesoegningen vedroerer saaledes udelukkende virksomheder, der har over 50 ansatte, idet stoettebeloebet for de oevrige virksomheders vedkommende ikke overskrider »de minimis«-stoetteloftet.

Kommissionen mindede i sin beslutning om, at bekaempelse af arbejdsloesheden har hoejeste prioritet i EU, og at en saadan bekaempelse noedvendigvis kraever en bedre koordinering af medlemsstaternes makrooekonomiske politik og industripolitik, og at baade medlemsstaterne og Kommissionen skal vaere kreative og nyskabende i deres forsoeg paa at finde nye loesninger til at bekaempe den oedelaeggende arbejdsloeshed.

Kommissionen har hele tiden understreget, at bemaerkningerne til de omhandlede foranstaltninger ikke vedroerer Frankrigs bestraebelser paa at skabe nye arbejdspladser (herunder for de unge), men den maade, hvorpaa der arbejdes mod dette maal og foelgerne heraf. En godkendelse af sektorstoette risikerer at medfoere, at de problemer, som virksomhederne i en given medlemsstat oplever, overfoeres til konkurrenterne i de andre medlemsstater.

Kommissionen finder det i den henseende noedvendigt at se strengt paa sektorstoette for i tide at forebygge, at dette faenomen breder sig i de forskellige medlemsstater og derved bringer hele det indre marked i fare.

Med hensyn til alternative loesninger til nedbringelse af arbejdskraftomkostningerne minder Kommissionen om, at den har offentliggjort en meddelelse om kontrol med statsstoette og nedsaettelse af arbejdskraftomkostningerne ((EFT C 1 af 3.1.1997. )), hvori den angiver, hvilke initiativer der i den henseende er forenelige med traktaten. Som opfoelgning paa Det Europaeiske Raads ekstraordinaere moede om beskaeftigelse den 20. og 21. november 1997 oensker Kommissionen endvidere, at der findes alternative loesninger til sektorstoette, som medlemsstaterne kan anvende.