ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1640/97 af Undine-Uta Bloch von Blottnitz (V) til Kommissionen (14. maj 1997)

Om: Euratom, kontrol med MOX-braendselselementer

Anvendelse af MOX-braendselselementer i atomkraftvaerker medfoerer forskellige problemer. Bl.a. fordi der (efter Safeguard-kategorier) er tale om materiale, der kan anvendes militaert. Desuden fordi braendselsstavene ikke adskiller sig fra uran-braendsel.

1. Hvorledes vurderer Kommissionen de saerlige Safeguard-problemer i forbindelse med MOX-braendsel?

2. Hvorledes sikrer Kommissionen kontrollen med MOX-braendsel i de forskellige europaeiske atomkraft-anlaeg?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis (Den 2. juli 1997)

1. Kommissionen vil gerne minde om, at man, naar det gaelder blandet oxidbraendsel (MOX), skal skelne mellem fremstilling, transport og opbevaring af friske braendselselementer og de betraalede, brugte braendsels-elementer efter deres brug i reaktoren.

Brugte braendselselementer indeholder altid plutonium, uanset om de er fremstillet af frisk uranium eller MOX-elementer. Euratoms kontrolaktiviteter er derfor de samme for begge kategorier.

Hvad angaar fremstilling og opbevaring af friske MOX-braendselselementer, (som er anderledes end dem, der kun indeholder uran) maatte der traeffes saerlige sikkerhedskontrolforanstaltninger for at opfylde de strenge sikkerhedskrav, som er fastsat for nukleart materiale, der indeholde frisk plutonium.

De stadig mere komplicerede og stadig mere automatiserede fremstillingsanlaeg for MOX-braendsel kraever et omfattende inspektionsarbejde i form af stadige inspektioner og vidtstrakt brug af selvstaendigt maaleudstyr for at disse krav kan overholdes.

2. Paa baggrund af sikkerhedskravene er Euratoms sikkerhedskontrol i forbindelse med MOX-produktionsanlaeg i Faellesskabet specielt afpasset efter det enkelte anlaegs konstruktion og produktion. Hyppige eller loebende inspektioner og et omfattende system af maaleudstyr, som er specielt konstrueret, kalibreret og optimaliseret til den type maalinger og den type materialer, der forekommer paa saadanne anlaeg, er et vigtigt led i Euratoms sikkerhedskontrol paa denne form for anlaeg.

De faerdige MOX-braendselselementer bliver rutinemaessigt maalt paa fabrikationsanlaegget, da maalebetingelserne her er optimale i forhold til situationen paa reaktorerne.

Under forsendelsen til reaktoren og opbevaringen der, foelges MOX-braendselselementer stadig ved hjaelp af forseglinger og/eller sikkerhedskontrolsystemer.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1921/97 af Mark Watts (PSE) til Kommissionen (4. juni 1997)

Om: Invasion af OEsttimor

Hvorledes forholder Kommissionen sig til Indonesiens invasion af OEsttimor?

Hvorledes stiller Kommissionen sig til den kendsgerning, at man i dette land faengsler og torturerer fredelige protesterende, bl.a. embedsmanden Jacinto Das Neves Raimundo Alves, der var en af de 13 personer, som blev retsforfulgt og doemt for at have organiseret en demonstration paa kirkegaarden i Santa Cruz i Dili den 12. november 1991?

Til orientering kan jeg oplyse, at hans sag blev behandlet af distriktsdomstolen i Dili i juni 1993. Han blev idoemt en faengselsstraf paa ti aar, som han i oejeblikket afsoner i faengslet i Samarang.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Manuel Marin (8. juli 1997)

Kommissionens generelle holdning til situationen i OEsttimor er udtrykt i Unionens faelles holdning af 25. juni 1996, hvori den indonesiske regering opfordres til at indfoere effektive foranstaltninger, der vil foere til en vaesentlig forbedring af situationen i territoriet.

Kommissionens og medlemsstaterne har ogsaa givet udtryk for deres mere specifikke holdning til respekten for menneskerettighederne for saa vidt angaar situationen i OEsttimor. Der er foretaget talrige henvendelser for at anmode om en ordentlig behandling af og adgang til fanger samt en retfaerdig og afbalanceret loesning, som respekterer de legitime interesser og oensker for befolkningen i OEsttimor, der ikke internationalt er anerkendt som en del af Indonesien. Kommissionen har ogsaa givet sin fulde stoette til trepartsforhandlingerne under FN.

Hvad naermere angaar de tragiske begivenheder i november 1991, udstedte Faellesskabet og dets medlemsstater den 3. december 1991 en erklaering, der fordoemte de indonesiske vaebnede styrkers uberettigede handlinger og understregede respekten for menneskerettigheder og demokrati. Faellesskabet udsendte endnu en erklaering den 13. februar 1992, hvori betydningen af en forbedring af menneskerettighederne i OEsttimor blev understreget, og som opfordrede til retfaerdige retssager.

Med hensyn til det individuelle tilfaelde, som det aerede medlem naevner, benytter kommissionen saedvanligvis sine etablerede kommunikationskanaler til sammen med medlemsstaterne at give udtryk for bekymring over individuelle tilfaelde af haard og uberettiget behandling.

Kommissionen har noeje fulgt de seneste begivenheder i forbindelse med den politiske proces i Indonesien og vil fortsat rette alle nyttige henvendelser til den indonesiske regering om bevarelse af fundamentale friheds- og menneskerettigheder.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1790/97 af Stephen Hughes (PSE) til Kommissionen (27. maj 1997)

Om: Den Europaeiske Unions kontor i Pretoria i Sydafrika

Jeg er blevet kontaktet af en organisation, som har haft forbindelse med EU's kontor i Pretoria, og de fortalte om den manglende effektivitet og organisation, som herskede der, og som noget naer lignede kaos.

Jeg haaner, at Kommissionen hurtigt vil gennemfoere en undersoegelse af sagen, saa personalet forhaabentligt kan blive forstaerket og udvikle sig til et professionelt kontaktpunkt for virksomheder og enkeltpersoner i Sydafrika med Den Europaeiske Union.

Kommissionen bedes oplyse, om den vil goere noget saadant, eller om det endog allerede er sket?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af João de Deus Pinheiro (20. juni 1997)

Kommissionen er af den opfattelse, at delegationen i Sydafrika siden dens oprettelse i 1994 har fungeret godt under meget haardt pres og med begraensede personaleressourcer. Dette er blevet anerkendt af mange officielle besoegende i Sydafrika. Delegationen er ansvarlig for bl.a. at forvalte det stoerste samarbejdsprogram i Afrika (nye forpligtelser paa 125 mio. ECU hvert aar), og har overtaget ca. 700 projekter, der var indledt foer maj 1994, under saerprogrammet for ofrene for apartheid. Det har ogsaa et stort ansvar inden for den politiske dialog og oekonomisk samarbejde, herunder stoette til forhandlingerne mellem Sydafrika og EU.

Som foelge heraf har delegationen skullet opfylde mange individuelle krav og tage sig af en fortsat stroem af besoegende, som traekker haardt paa dens ressourcer.

Uanset de budgetmaessige og personalemaessige begraensninger, som alle Kommissionens delegationer staar over for, og anmodningerne om omstrukturering og ny sammensaetning af dens oversoeiske delegationer, har Kommissionen ikke desto mindre taget skridt til at udvide delegationen i Pretoria. Denne omfatter nu otte tjenestemaend fra Kommissionen, stoettet af et kvalificeret og engageret lokalt personale. Som foelge af denne udvidelse af delegationen blev der under ledelse af delegationens chef indledt en intern omorganisering, der skulle rationalisere fordelingen af opgaverne mellem delegationens personale og lette delegationens daglige arbejde.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1971/97 af Roberta Angelilli (NI) til Kommissionen (9. juni 1997)

Om: Anlaeggelse af undergrundsbane C og af hurtigsporvognsforbindelsen Casaletto-Largo Argentina i Rom

I sit svar paa skriftlig forespoergsel E-1273/97 ((EFT C 367 af 4.12.1997, s. 109. )) anfoerte Ritt Bjerregaard paa Kommissionens vegne, at begge de to spoergsmaal, der behandledes i naevnte forespoergsel, dvs. anlaeggelse af undergrundsbane C og af hurtigsporvognsforbindelsen Casaletto-Largo Argentina i Rom, var omfattet af bilag II i direktiv 85/337/EOEF ((EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40. )) om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet, og at Kommissionen som foelge af direktivets manglende gennemfoerelse havde henvendt sig til de italienske myndigheder i begge tilfaelde.

Kan Kommissionen oplyse, hvilken form for henvendelse og hvilke myndigheder der helt praecist har vaeret tale om?

Kan Kommissionen oplyse, hvilken virkning disse henvendelser har haft?

Kan Kommissionen endelig oplyse, hvilken holdning den ville indtage, hvis Roms Kommune under fortsat manglende overholdelse af direktiv 85/337/EOEF skulle beslutte at lade de paagaeldende anlaegsarbejder fortsaette?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (14. juli 1997)

Det aerede medlem refererer til bygningsprojekterne for hurtigsporvognsforbindelsen Casaletto-Largo Argentina og undergrundsbane C i Rom.

Disse projekter er omfattet af bilag II i direktiv 85/337/EOEF. I henhold til artikel 2 i direktivet skal alle projekter, der isaer paa grund af deres art, dimensioner eller placering kan have betydelige indvirkninger paa miljoeet, underkastes en miljoevurdering. De projekter, der hoerer under de i bilag 2 anfoerte kategorier, underkastes en vurdering, hvis medlemsstaterne mener, at dette er noedvendigt.

Kommissionen har anmodet de italienske myndigheder om at fremsende oplysninger om, hvorvidt bestemmelserne i direktiv 85/337/EOEF er blevet overholdt i det foreliggende tilfaelde. De italienske myndigheder har endnu ikke svaret. Kommissionen vil derfor henvende sig til myndighederne endnu en gang for at indhente de noedvendige oplysninger.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1412/97 af Roberta Angelilli (NI) til Kommissionen (22. april 1997)

Om: Hoejhastighedstog i Lunghezza

Det hedder i direktiv 85/337/EOEF ((EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.)), som aendret for nylig ved direktiv 97/11/EF ((EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5.)), at der i forbindelse med nyanlaeg til jernbanefjerntrafik (bilag 1) skal foretages en miljoeindvirkningsvurdering i henhold til artikel 5 til 10.

I modstrid hermed udarbejdede Rom Kommune sammen med Regionen Lazio og Iricav i januar 1996 et projekt for de arbejder, der i forbindelse med hoejhastighedsstraekningen Rom-Napoli skulle gennemfoeres i Lunghezza, som hoerer ind under Rom Kommune.

Til trods for bestemmelserne i direktiv 85/337/EOEF er beboerne i omraadet aldrig blevet hoert om dette projekt.

Det skal desuden understreges, at projektet indebaerer tilstedevaerelsen af utallige allerede eksisterende ejendomme i meget lille afstand fra hoejhastighedsjernbanelinjen i et omraade, der allerede er meget belastet af motorvej A-2, som loeber midt gennem Lunghezza. Dette tydeliggoer, hvor stor miljoemaessig indvirkning hoejhastighedsforbindelsen vil faa.

Vil Kommissionen:

1. oplyse, hvad den mener om denne sag?

2. oplyse, om den finder det hensigtsmaessigt at intervenere over for de ansvarlige italienske myndigheder for at sikre, at faellesskabsbestemmelserne bliver overholdt?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (6. juni 1997)

Kommissionen har allerede henvendt sig til de italienske myndigheder i februar 1997 for at faa naermere oplysninger om anvendelsen af direktiv 85/337/EOEF ((EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40. )) i relation til projektet for anlaeggelse af en hoejhastighedstogforbindelse mellem Rom og Napoli, der passerer gennem lokaliteten Lunghezza (i Rom kommune).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1833/97 af Fernando Fernández Martín (PPE) til Kommissionen (21. maj 1997)

Om: Grundlaget for Kommissionens appel mod WTO's endelige rapport

Siden indfoerelsen af den faelles markedsordning for bananer gennem Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 ((EFT L 47 af 25.2.1993, s. 1. )) er den blevet anfaegtet paa alle omraader og paa alle maader. Endnu en gang er denne sektor ved at blive kvalt ihjel, og denne gang skyldes det en klage, der er indbragt for WTO af USA, Ecuador, Guatemala, Honduras og Mexico.

Kan Kommissionen, eftersom den endelige rapport blev offentliggjort den 30. april 1997, goere rede for, paa hvilket grundlag den vil basere sin appel mod rapporten?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (17. juni 1997)

Rapporten fra Verdenshandelsorganisationens (WTO) panel om Faellesskabets bananordning blev cirkuleret til WTO-medlemmerne den 22. maj 1997. Den vil sandsynligvis blive forelagt til vedtagelse i WTO's organ vedroerende bilaeggelse af tvister i juni. Ved den lejlighed vil Faellesskabet meddele, at det agter at appellere panelets rapport til WTO's appelinstans.

Kommissionen gennemgaar panelets rapport meget grundigt. Det ville paa indevaerende tidspunkt vaere for tidligt at oplyse om grundlaget for Faellesskabets appel. Alt hvad der for oejeblikket kan siges er, at Kommissionen er staerkt utilfreds med panelets konklusioner, baade hvad angaar de mere specifikke resultater vedroerende bananordningen og hvad angaar de videre foelger af panelets fortolkning af den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel og WTO-bestemmelserne, og at den vil tage passende skridt til at sikre, at saadanne spoergsmaal tages op af WTO's appelinstans.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1241/97 af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen (8. april 1997)

Om: Indkomstgodtgoerelse og stoette til produktionen af certificerede risfroe

Den 30. april 1997 udloeber fristen for indgivelse af ansoegninger om indkomstgodtgoerelse jf. artikel 6 i forordning 3072/95 ((EFT L 329 af 30.12.1995, s. 18. )). Ogsaa producenter af uafskallede ris til fremstilling af froe har det efterfoelgende aar paa visse betingelser ret til at modtage faellesskabsstoette til produktionen af certificerede froe (forordning nr. 2358/71 ((EFT L 246 af 5.11.1971, s. 1. )). Tilsyneladende er det efter de nuvaerende regler ikke tilladt at nyde godt af disse to stoetteordninger samtidig, hvilket saa vidt vides skyldes den juridiske udformning af artiklerne.

1. Er der efter Kommissionens opfattelse nogen substantiel begrundelse for at opretholde denne uforenelighed mellem de to stoetteordninger?

2. Saafremt uforeneligheden fastholdes, frygter Kommissionen da ikke, at prisen paa certificerede froe oejeblikkelig vil stige, fordi froeavlerne vil staa i fare for hverken at modtage indkomststoette eller froeproduktionsstoette?

3. Frygter Kommissionen ikke, at de hoejere priser vil resultere i en nedgang i anvendelsen af certificerede froe, hvilket kan foere til et fald i dyrkningsudbyttet og et dermed forbundet fald i produktionsomkostningerne, som igen vil foere til en kvalitetsforringelse, hvad der vil vaere i klar modstrid med den kvalitetspolitik, som Faellesskabet forfoelger, og som ligger til grund for hele reformen?

4. Finder Kommissionen ikke, at det paa grund af den naert forestaaende frist den 30. april er formaalstjenligt og absolut noedvendigt at komme med oplysninger, der kan opklare situationen, saaledes at der kan undgaas negative konsekvenser for de beroerte producenter og sektorer?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (20. maj 1997)

Den reform af rissektoren, der blev gennemfoert med forordning (EF) nr. 3072/95, vedroerer ikke ris til udsaed, idet denne form for ris ikke er omfattet af den faelles markedsordning for ris. Det er derfor ikke meningen, at den indkomstgodtgoerelse, der skal udligne nedsaettelsen af interventionsprisen, skal anvendes for det areal, der anvendes til ris til udsaed.

For produktionen af froe ydes der en saerlig stoette under den faelles markedsordning for froe.

Kommissionen vil undersoege spoergsmaalet om forenelighed af indkomstgodtgoerelsen med den saerlige stoette til produktion af froe under hensyntagen til de mulige foelger af denne foranstaltning paa froemarkedet og mere generelt paa rismarkedet.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1855/97 af Joaquín Sisó Cruellas (PPE) til Kommissionen (30. maj 1997)

Om: Statsstoette

Europa-Kommissionen har i sin femte beretning om statsstoette udtrykt sin bekymring over udviklingen. Heraf fremgaar det for det foerste, at omfanget af statsstoetten ikke blot ikke er blevet mindre, men tvaertimod er steget i fire medlemsstater, og at det for det andet er de rigeste og maegtigste lande, der yder mest statsstoette, hvilket goer, at fordelingen af stoetten, foruden de konkurrenceforvridninger, som foelger med, har en negativ indvirkning paa den oekonomiske samhoerighed, fordi det netop er i de tilbagestaaende oekonomier, der ydes mindst stoette. I denne situation haevder Kommissionen, at den vil forstaerke sin kontrol ved at skaerpe kriterierne for tilladelse og ved at anmode medlemsstaterne om at opstille en tidsplan for nedsaettelse af deres offentlige stoette.

Kan Kommissionen mere konkret oplyse, hvilke foranstaltninger den vil gennemfoere for at undgaa, at denne situation fortsaetter?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Karel Van Miert (30. juni 1997)

I konklusionerne i den femte beretning om statsstoette ((KOM(97) 170 endelig udg. )) har Kommissionen udtrykt sin bekymring over det stadig stoerre omfang af stoette til industrien og over de risici, den nuvaerende udvikling indebaerer for den tilstraebte samhoerighed.

Kommissionen har allerede flere gange udtrykt sine hensigter om at indfoere strengere stoetteregler. Det stigende antal negative beslutninger og tilbagebetalingsanmodninger vidner om, at en forstaerket kontrol allerede er traadt i kraft. Der bliver endvidere i oejeblikket udarbejdet et nyt forslag til overordnede retningslinjer for regionalstoette, hvori det tilsigtes at reducere stoetteintensiteterne. Kommissionen har i oevrigt ligeledes til hensigt at vedtage strengere regler for undersoegelse af stoette til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder. Ud fra den betragtelige foroegelse af omfanget af ad hoc-stoetteforanstaltninger er det endvidere noedvendigt, at Kommissionen anvender en stoerre del af sine ressourcer paa undersoegelsen af de vigtigste og mest konkurrencefordrejende ad hoc-stoetteforanstaltninger. Kommissionen forbereder til dette formaal et udkast til rammebestemmelser for flere sektorer, der skal fastsaette undersoegelseskriterierne for denne form for stoette. Et forslag til forordning paa grundlag af EF-traktatens artikel 94, der giver Kommissionen befoejelse til at forenkle procedurerne ved at fritage visse stoettekategorier fra anmeldelsespligten, skulle endvidere goere det muligt at frigive en del af ressourcerne, og dette forslag til forordning kan saaledes faa stor betydning paa dette omraade.

Paa trods af Kommissionens anstrengelser er det dog klart, at Kommissionen ikke selv raader over tilstraekkelige midler til at reducere stoetteomfanget og til at formindske skellet mellem samhoerigshedsmedlemsstaterne og de oevrige medlemsstater. Opfyldelsen af en saadan maalsaetning afhaenger foerst og fremmest af medlemsstaternes vilje dertil. Kommissionen vil naturligvis stoette enhver dialog og ethvert initiativ paa dette omraade.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1507/97 af Gianni Tamino (V) til Kommissionen (30. april 1997)

Om: Bestemmelser om beskyttelse af svin - direktiv 91/630/EOEF

Det hedder i artikel 6, stk. 2, i italiensk lovdekret nr. 534 af 30.12.1992 om gennemfoerelse af direktiv 91/630/EOEF ((EFT L 340 af 11.12.1991, s. 33. )) om fastsaettelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin, at Sundhedsministeriet hvert andet aar inden den sidste arbejdsdag i april, og foerste gang inden den 30. april 1996, underretter Kommissionen om resultaterne af den kontrol, der er gennemfoert i de foregaaende to aar i overensstemmelse med denne artikel, herunder antallet af kontrolbesoeg i forhold til antallet af bedrifter paa deres omraade.

Kan Kommissionen forelaegge resultaterne af kontrolbesoegene i Italien som fremsendt af Sundhedsministeriet? Kan den forelaegge resultaterne af den kontrol, som Kommissionens egne eksperter eventuelt har gennemfoert i Italien eller i forbindelse med import af svin bestemt til italienske avlere?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (2. juli 1997)

Italien har endnu ikke underrettet Kommissionen om resultatet af de inspektioner, der er foretaget efter artikel 7 i Raadets direktiv 91/630/EOEF om fastsaettelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin som kraevet i naevnte artikels stk. 3. Kommissionen har erindret Italien om landets forpligtelser i denne forbindelse og vil indlede overtraedelsesproceduren i EF-traktatens artikel 169, hvis disse forpligtelser ikke opfyldes i naer fremtid.

Kommissionens verinaereksperter har endnu ikke foretaget den kontrol, der er fastsat i artikel 9 i ovennaevnte direktiv. Direktiv 91/630/EOEF indeholder ingen saerlige bestemmelser om importerede svin.

Svins velfaerd under transport hoerer dog ind under direktiv 91/628/EOEF ((EFT L 340 af 11.12.1991. )). Kommissionen aflagde i 1995 kontrolbesoeg paa italiensk omraade for at kontrollere gennemfoerelsen af direktiv 91/628/EOEF, og visse henstillinger blev meddelt de italienske myndigheder.

Det ser ud til, at svinenes rejsetid fra eksportlandene i de fleste tilfaelde ikke overstiger 24 timer. Det viste sig dog, at fodring og vanding af svin ikke blev sikret i tilstraekkelig grad i en raekke tilfaelde, hvor dyrene transporteres fra Nederlandene og Belgien til det sydlige Italien eller Graekenland via Italien med en rejsetid paa over 24 timer. Kommissionen foelger fortsat situationen under hensyntagen til de aendringer af rejsetid, fodring, vanding og andre krav, der blev foretaget i direktivet.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1930/97 af Salvador Garriga Polledo (PPE) til Kommissionen (4. juni 1997)

Om: Strukturfondene

Vil Kommissionen forklare, hvilken fremgangsmaade der vil finde anvendelse paa de uindfriede forpligtelser under strukturfondene, som maatte henstaa ved udloebet af den nuvaerende programmeringsperiode (1994-1999)?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Erkki Liikanen (15. juli 1997)

Betalinger i forbindelse med forpligtelser indgaaet i den nuvaerende programmeringsperiode vil fortsat blive foretaget efter 1999. Kommissionen effektuerer betalingsanmodninger indgivet af medlemsstaterne, i oevrigt afhaengigt af, hvor langt man er naaet med gennemfoerelsen af programmet. Det afhaenger derfor hovedsagelig af medlemsstaterne, hvor hurtigt det gaar med afviklingen af uindfriede forpligtelser.

I beslutningerne om ydelse af bistand er der fastsat frister for de endelige betalinger. Disse frister kan forlaenges paa en ad hoc-basis efter anmodning, og naar de er berettigede.

Normalt foretages der for strukturfondenes vedkommende med det samme en foerste forskudsbetaling paa 50% for nye forpligtelser, og de resterende beloeb bliver en uindfriet forpligtelse. Efter den foerste forskudsbetaling kan yderligere betalinger kun foretages i takt med gennemfoerelsen af programmet.

Med et stigende antal forpligtelser vil omfanget af udestaaende forpligtelser ogsaa noedvendigvis stige. En stigning i uindfriede forpligtelser, maalt i absolutte tal, kan i sig selv ikke betragtes som et problem. Tvaertimod synes det helt naturligt, at omfanget vil stige i loebet af programmeringsperioden.