SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3559/00

af Luciana Sbarbati (ELDR) til Kommissionen

(9. november 2000)

Om: Harmonisering af nationale love om anerkendelse af kvalifikationsbeviser

Udvalget for Andragender, hvori forespørgeren er næstformand, og som dagligt kontaktes af borgere, der føler sig udsat for diskriminering, eller som mener, at de har lidt uret, har siden begyndelsen af indeværende valgperiode modtaget et betydeligt antal klager over manglende anerkendelse af kvalifikationsbeviser. EU-borgere, som har studeret i tredjelande, og tredjelandsstatsborgere, som etablerer sig i et EU-land, klager over, at de, selv om de er i besiddelse af de fornødne kvalifikationsbeviser, ikke kan udøve deres erhverv som følge af forskellene mellem nationale love om anerkendelse af kvalifikationsbeviser.

Kan Kommissionen under henvisning til at problemer af denne art vil komme til at optræde hyppigere og hyppigere, eftersom lettelsen af europæisk integration indebærer fri bevægelighed for borgerne, og eftersom studenter- og arbejdstagermobilitet vil blive et stadig mere udbredt fænomen,

at læseplaner og skolesystemer fortsat henhører under medlemsstaternes kompetenceområde,

at de meget høje udgifter og lange behandlingstider, der er forbundet med indgivelse af søgsmål til Domstolen, vanskeliggør adgangen til retssystemet,

at behandlingsforskellene inden for EU's rammer kunne tænkes at lede migrationsstrømmene i retning af de lande, hvor immigranterne har mulighed for at udøve deres erhverv, og at disse migrationsstrømme måske vil skabe konkurrenceproblemer, og

selv om de enkelte medlemsstaters selvbestemmelsesret med hensyn til anerkendelse af kvalifikationsbeviser respekteres, oplyse om ikke den i betragtning af den opmærksomhed, der hidtil er kommet kultur og uddannelse til del, mener, at der bør udarbejdes et direktiv indeholdende bestemmelser om harmonisering på dette område med fastlæggelse af mindstestandarder for skoleuddannelse, integrerede uddannelsesprogrammer, teknologisk avancerede uddannelsesforløb, sprogkendskab på de forskellige uddannelsestrin, mobilitetsordninger for lærerpersonale osv.?

eller om den agter at træffe foranstaltninger på dette område og hvornår, bl.a. men ikke udelukkende med henblik på udvidelsen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(19. december 2000)

Kommissionen har kendskab til den situation, det ærede parlamentsmedlem henviser til. Den har allerede udarbejdet to beretninger, som er blevet meddelt til Parlamentet, om den praktiske gennemførelse af direktiverne om den generelle ordning, dvs. Rådets direktiv 89/48/EØF og Rådets direktiv 92/51/EØF(1).

Det ærede parlamentsmedlem henviser til harmonisering af undervisning og uddannelse, integration af uddannelsesprogrammer og andre foranstaltninger på dette område. Kommissionen skal gøre opmærksom på, at i henhold til EF-traktatens artikel 149 og 150 (tidligere artikel 126 og 127) bidrager Fællesskabet til udviklingen af et højt uddannelsesniveau ved at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt at støtte og supplere disses indsats. Det skal dog påpeges, at medlemsstaterne er ansvarlige for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne samt deres sproglige og kulturelle mangfoldighed. På dette område er harmonisering af medlemsstaternes love og bestemmelser eksplicit udeladt.

For at kunne behandle en anmodning om et særskilt direktiv om anerkendelse af kvalifikationsbeviser er det en forudsætning, at den pågældende erhvervsgruppe i Europa er indforstået, at et flertal af medlemsstaterne støtter anmodningen, og at der gives yderligere garanti for fri bevægelighed.

I henhold til den generelle ordning er anerkendelse i én medlemsstat af erhvervskvalifikationer, som er erhvervet i tredjelande af unionsborgere, bindende for de andre medlemsstater, dog kun for så vidt angår forpligtelserne under den generelle ordning, så snart indehaveren af disse erhvervskvalifikationer har opnået tre års faglig erfaring i tilfælde af et eksamensbevis og to års faglig erfaring i tilfælde af et certifikat i den medlemsstat, som i første omgang anerkendte erhvervskvalifikationen fra et tredjeland(2).

Hvad angår statsborgere fra tredjelande, som er i besiddelse af erhvervskvalifikationer, som er opnået i en af medlemsstaterne, gælder ovennævnte fællesskabslovgivning også for familiemedlemmerne til en unionsborger, som udøver sin ret til fri bevægelighed i henhold til fællesskabsretten.

(1) Beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelse udarbejdet i overensstemmelse med artikel 13 i direktiv 89/48/EØF KOM(96) 46 endelig udg.; beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af direktiv 92/51/EØF i henhold til artikel 18 i direktiv 92/51/EØF KOM(2000) 17 endelig udg.

(2) Jf. EF-domstolens sag C-319/92 (HAIM I) og sag C-238/98 (Hocsman).