ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0058/98 af Alex Smith (PSE) til Kommissionen (29. januar 1998)

Om: Handels- og samarbejdsaftale mellem EU og Sydafrika

EU er i oejeblikket ved at forhandle om en handels- og samarbejdsaftale med Sydafrika. Aftalen faar stor betydning for befolkningen i Sydafrika. Men erfaringen viser, at kvinderne ofte har vanskeligt ved at deltage i de foreslaaede foranstaltninger inden for en samarbejdsaftale.

Vil der i aftalen vaere fastsat en forpligtelse til at undersoege, om kvinderne rent faktisk har adgang til de foranstaltninger vedroerende udvikling og oekonomisk samarbejde, som er fastsat i aftalens samarbejdsdel, og om de aktivt tager del i det foreslaaede samarbejde paa omraader som f.eks. udvikling af de menneskelige ressourcer, information og medier, teknologisk og socialt samarbejde? Hvorledes agter Kommissionen i bekraeftende fald at goere dette? Vil den indsamle koensadskilte data?

Aftaler evalueres normalt regelmaessigt. Hvorledes soeger de forhandlende partnere at sikre sig, at kvinders interesser er repraesenteret i denne evaluering? Vil kvinderepraesentanter fra det civile samfund have ret til at deltage i denne evaluering? Vil man droefte spoergsmaalet om, hvorvidt aftalen er til gavn for kvinder?

Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af João de Deus Pinheiro paa skriftlige forespoergsler E-0057/98 og E-0058/98 (12. februar 1998)

Koensaspektet har en fremtraedende plads i Kommissionens udviklingspolitik, og den sydafrikanske regering har forpligtet sig til at fremme koensaspektet og overvaage udviklingen paa dette omraade. Der er ingen tvivl om, at dette anliggende vil blive naevnt og fremhaevet i teksten til aftalens kapitler om »udviklingssamarbejde« og »samarbejde paa andre omraader«. Kommissionen vil gaa ind for bestemmelser, som fremmer kvindernes rolle paa de omraader, der er naevnt af det aerede medlem. Aftalen vil derfor komme kvinderne til gode.

Forhandlerne regner ikke med, at aftalen vil komme til at omfatte nogen forpligtelse til at ivaerksaette undersoegelser, men Kommissionen har forpligtet sig til at vurdere, hvilke virkninger de udviklingsprogrammer, der allerede er ivaerksat under det aktuelle europaeiske genopbygnings- og udviklingsprogram for Sydafrika (EPRD), og de programmer, som vil blive ivaerksat i fremtiden, har for kvinderne.

Aftalen vil ogsaa indeholde bestemmelser om opfoelgning af samarbejdet mellem Faellesskabet og Sydafrika. Med hensyn til udviklingssamarbejdet under EPRD gennemfoerer Kommissionen aarligt konsultationer med den sydafrikanske regering, hvor de opnaaede resultater under de igangvaerende programmer vurderes, og denne praksis vil blive opretholdt under den fremtidige aftale. Naar det drejer sig om at vurdere bestemte programmer, tager Kommissionen normalt hensyn til modtagernes synspunkter. Virkningerne for kvinderne vil derfor i fornoedent omfang blive vurderet i samarbejde med disses repraesentanter.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4223/97 af Cristiana Muscardini (NI) til Kommissionen (21. januar 1998)

Om: Vancimuglio

Strejkeretten er en ret, arbejdstagerne har erobret, og den er fastlagt i medlemsstaternes grundlove samt i loven om arbejdstagernes rettigheder. I Italien demonstrerer landbrugerne for oejeblikket for at beskytte deres legitime interesser, men protesten er blevet imoedegaaet paa urimelig vis af regeringen, som har beordret ordensmagten til at undertrykke demonstrationerne med fast haand.

Det skal understreges, at ogsaa politiet bestaar af arbejdstagere, og at deres arbejde bestaar i at soerge for at loven bliver overholdt, samt at retten til at protestere ikke maa indskraenkes ved hjaelp af trusler om arrestation og retsforfoelgning uden forundersoegelse. Vil Kommissionen gribe ind i denne sag vedroerende de italienske landbrugeres demonstrationer og soerge for at beskytte menneskerettighederne og borgerne?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (11. marts 1998)

I oejeblikket findes der ingen faellesskabslovgivning om strejkeretten. Tvaertimod fremgaar det helt klart af artikel 2, stk. 6, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, som ved Amsterdam-traktaten bliver indarbejdet i EF-traktaten, at artiklens bestemmelser ikke finder anvendelse paa strejkeretten eller paa retten til at indfoere lockout. Kommissionen har saaledes ingen bemyndigelse til at gribe inde i en situation som den, der beskrives af det aerede parlamentsmedlem.

Faellesskabspagten om arbejdstagernes grundlaeggende arbejdsmarkedsmaessige og sociale rettigheder indeholder udtrykkeligt retten til at ivaerksaette kollektive aktioner, herunder retten til at strejke, med forbehold af de forpligtelser, der foelger af national lovgivning og kollektive overenskomster. I en tidligere sag, hvor der i forbindelse med demonstrationer blev grebet til voldshandlinger og haervaerk, har Domstolen (i sag C-265/95) fastslaaet, at en medlemsstat havde undladt at vedtage de noedvendige og passende foranstaltninger med henblik paa at sikre, at enkeltpersoner ikke hindrede varernes frie bevaegelighed.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3622/97 af Giuseppe Rauti (NI) til Kommissionen (13. november 1997)

Om: Beskyttelse af taxachauffoerers rettigheder i Italien og i Europa

Vil Kommissionen oplyse, om den er bekendt med den brede protestbevaegelse, som er ved at udvikle sig blandt taxachauffoerer i Italien? De klager over, at forskellige italienske lovbestemmelser - i absolut modstrid med bestemmelserne i forskellige EU-direktiver - skader dem meget med hensyn til skatter og afgifter. F.eks. bliver italienske taxachauffoerer naegtet eller forbudt momsrefusion, dels naar de koeber koeretoejet, dels naar de koeber alt »tilbehoeret«, som er absolut noedvendigt for at faa det, som for taxachauffoerer er det eneste levebroed, til at fungere, lige fra benzin til reservedele. Endvidere er taxachauffoerer tvunget til at arbejde paa grundlag af saakaldte »bundne takster«, uden at disse udledes af en analyse af de faktiske omkostninger. Og desuden - men der kunne gives flere eksempler - skete det i 1990, at taxachauffoererne blev frataget 30% af braendstofgodtgoerelsen paa grundlag af et »dekret« fra den davaerende (socialistiske) minister Formica. I 1991 fjernede minister Goria (DC) 30%, og i 1992 fjernede en anden socialistisk minister (Amato) yderligere 30% og lod de resterende 10% vaere skatte- eller acontotilbageholdelse.

Vil Kommissionen oplyse, om den agter at gribe ind ved at anmode den italienske regering om at overholde de paagaeldende EU-bestemmelser?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (6. januar 1998)

Kommissionen er klar over, at den italienske momslovgivning ikke tillader hyrevognsvirksomheder (hvis befordringsydelser er momsfritaget paa grundlag af en foreloebig undtagelsesbestemmelse for afgiftsprincippet, der er fastsat i Raadets sjette direktiv 77/388/EOEF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter - Det faelles mervaerdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag ((EFT L 145 af 13.6.1977. ))), at faa refunderet de afgifter, der er betalt i forbindelse med deres koeb af varer og tjenesteydelser. Dette er i overensstemmelse med naevnte direktiv, ifoelge hvilket momsen kan fradrages, for saa vidt som de koebte varer og tjenesteydelser anvendes til afgiftsbelagte foranstaltninger.

Medlemsstaten kan naturligvis give afkald paa at anvende undtagelsesbestemmelsen og laegge moms paa personbefordring, hvorved momsen paa erhvervede varer og tjenesteydelser kan refunderes.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4094/97 af Peter Truscott (PSE) til Kommissionen (16. januar 1998)

Om: Bevillinger til Hertfordshire fra 1994-1997 til SMV'er og bevillinger fra PHILOXENIA

Kan Kommissionen oplyse, hvilke bevillinger Hertfordshire har modtaget til SMV'er, og hvilke bevillinger der er blevet tildelt Hertfordshire fra PHILOXENIA i 1994, 1995, 1996 og 1997?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis (13. marts 1998)

Med hensyn til finansiering til fordel for smaa og mellemstore virksomheder (SMV) skal det erindres, som angivet i svar paa skriftlig forespoergsel E-4090/97 af det aerede parlamentsmedlem ((EFT C 223 af 17.7.1998, s. 92. )), at SMV'erne ligeledes har faaet tildelt en del af de midler, som var bevilget til forskning, gennem det fjerde rammeprogram for forskning.

Hvad angaar turisme skal det aerede medlems opmaerksomhed henledes paa, at Philoxenia-programmet endnu ikke er godkendt af Raadet. Hvad angaar de saerlige foranstaltninger til fordel for turisme i 1994-1995 og foranstaltningerne i medfoer af EF-handlingsplanen for turisme jf. Raadets afgoerelse 92/421/EOEF af 13. juli 1992 ((EFT L 231 af 13.8.1992. )), blev finansieringen heraf ikke bevilget paa grundlag af geografiske kriterier (regionale og lokale), men den var baseret paa en emnemaessig opdeling: turisme med kulturelt sigte, turisme og miljoe, turisme i landdistrikter, turisme med socialt sigte og ungdomsturisme. Spoergsmaalet om tildeling af finansiering til et saerligt omraade var derfor ikke relevant. Hvad angaar 1996 skal det understreges, at der ikke er bevilget noget beloeb af budgetmyndigheden til saerlige foranstaltninger til fordel for turisme. I 1997 var Kommissionens fremgangsmaade heller ikke geografisk bestemt. Det aerede medlem opfordres endvidere til at se det svar, Kommissionen har givet paa hans skriftlige forespoergsel E-4093/97 ((EFT C 196 af 22.6.1998, s. 74. )).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4042/97 af Jesús Cabezón Alonso (PSE) til Raadet (15. januar 1998)

Om: Europaeiske kulturbyer

Agter Raadet for Den Europaeiske Union (kultur) i naer fremtid at traeffe afgoerelse om den eller de byer, der i aar 2001 skal udpeges til europaeisk kulturby?

Hvor mange byer har i bekraeftende fald indgivet ansoegning herom?

Ud fra hvilke kriterier bliver den eller de byer udvalgt, som i aar 2001 skal vaere europaeisk kulturby?

Svar (27. april 1998)

1. Udpegelsen af Den Europaeiske Kulturby for aar 2001 er et mellemstatsligt anliggende, idet det er kulturministrene, forsamlet i Raadet, der traeffer afgoerelse om arrangementet og fastsaetter de naermere regler derfor.

2. Det er derfor ikke Raadet, men igen de kompetente ministre, forsamlet i Raadet, der skal traeffe afgoerelse for aar 2001.

3. Forslaget om Europa-Parlamentets og Raadets afgoerelse om at laegge det paagaeldende arrangement ind under Faellesskabets kompetence, som for indevaerende behandles i Raadet, skulle ikke finde anvendelse inden 2002.

4. Det er i oejeblikket for tidligt at sige noget om, hvornaar ministrene, forsamlet i Raadet, vil traeffe en afgoerelse for aar 2001, og om afgoerelsen - som kraever enstemmighed - vil vedroere en enkelt by.

Det britiske formandskab ser gerne, at der snarest traeffes en afgoerelse.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4162/97 af Leonie van Bladel (UPE) til Raadet (22. januar 1998)

Om: Bekymring over menneskerettighedssituationen i Surinam

1. Har Raadet kendskab til, at 27 borgere og militaerpersoner blev arresteret den 25. oktober 1997 i Surinam og anklaget for at have forberedt et saakaldt kupforsoeg?

2. Er Raadet rede til at afvise den nederlandske udenrigsministers handlemaade, idet denne minister har givet ordre til, at en af de saakaldte mistaenkte, der i oktober noedtoerftigt klaedt meldte sig paa den nederlandske ambassade og bad om asyl, udleveres til de surinamske retsmyndigheder, selv om det vides fra et tidligere paastaaet kupforsoeg den 8. december 1982, at 15 arrestanter, der ligeledes var anklaget for at have deltaget i et saakaldt kupforsoeg, i Paramaribo blev henrettet ved standret?

3. Er Raadet bekendt med, at en raekke fremtraedende surinamere, herunder menneskerettighedsaktivisten Stanley Rensch og journalisterne Iwan Brave og Johnny Kamperveen samt avisen »De Ware Tijd«, beskyldes offentligt af den surinamske statsraadgiver, Desi Bouterse, for forraederi, og hvilke konsekvenser agter Raadet at udlede heraf?

Samlet svar paa skriftlige forespoergsler E-4160/97, E-4161/97, E-4162/97 og E-4163/97 (18. maj 1998)

Raadet har kun kendskab til de oplysninger, som de surinamske myndigheder har fremlagt. Ifoelge disse oplysninger blev en raekke personer arresteret i weekenden den 25. oktober 1997 paa baggrund af et paastaaet kupforsoeg.

Raadet har ogsaa kendskab til et brev fra menneskerettighedsorganisationen Moiwana 86 til Den Interamerikanske Kommission for Menneskerettigheder vedroerende den sag, som det aerede medlem omtaler.

Af de oplysninger, Raadet har vaeret i stand til at faa fat i vedroerende sagen om den saakaldte mistaenkte, der henvendte sig til den nederlandske ambassade i oktober 1997, fremgaar det, at vedkommende ikke soegte asyl.

Raadet er af den opfattelse, at skulle der blive tale om en gidseltagning i Surinam, vil man skulle traeffe de noedvendige foranstaltninger for at finde frem til en fredelig loesning paa en saadan handling.

Raadet kender ikke noget til de hentydninger og beskyldninger, som det aerede medlem paastaar, at Desi Delano Bouterse har fremsat.

Endvidere er Raadet, i betragtning af at den retlige efterforskning, som det aerede medlem omtaler, endnu ikke er afsluttet, ikke i stand til at udtale sig om dette spoergsmaal.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4183/97 af Glenys Kinnock (PSE) til Raadet (22. januar 1998)

Om: Fremstilling af og handel med torturinstrumenter

Er Raadet ikke af den opfattelse, at torturinstrumenter pr. definition kun bruges af lande, hvor der sker overtraedelser af menneskerettighederne?

Er det derfor ikke ogsaa af den opfattelse, at ud over de kriterier, som Raadet vedtog i 1991 og 1992 for vaabensalg, og vore forpligtelser i henhold til FN-konventionen mod tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedvaerdigende behandling eller straf boer virksomheder med hjemsted i EU oejeblikkelig indstille fremstilling af og handel med torturinstrumenter?

Svar (11. maj 1998)

Det aerede parlamentsmedlem maa medgive, at det er uhyre vanskeligt at opregne alle instrumenter og produkter, der kan anvendes til tortur. Der findes ikke nogen definition af »torturinstrumenter« i nogen af de relevante konventioner, som De Forenede Nationer og Europaraadet har vedtaget. Det er imidlertid klart, at hvis et instrument anvendes til tortur, kan dette kun ske i lande, der ikke overholder menneskerettighederne.

Med hensyn til de otte kriterier, som Det Europaeiske Raad fastlagde i juni 1991 i Luxembourg og i juni 1992 i Lissabon, og som bl.a. omfatter overholdelse af menneskerettighederne i bestemmelseslandet, skal det paapeges, at disse kriterier finder anvendelse paa vaabeneksport og derfor ikke noedvendigvis daekker alle varer, herunder varer med dobbelt anvendelse eller andre, der kan anvendes til tortur.

Medlemsstaterne kan - og nogle goer det - paa nationalt plan begraense eller forbyde eksporten af visse varer (f.eks. baerbare anordninger, der kan give elektrisk stoed eller fremkalde smerte), idet saadanne varer vil kunne anvendes til tortur.

Raadet er i oejeblikket i faerd med at finde ud af, hvordan man mest hensigtsmaessigt kan foere koordineret kontrol med eksporten af saadanne instrumenter.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 4033/97 af Bryan CASSIDY til Kommissionen. Bestemmelser i Det Forenede Kongerige om producenternes forpligtelser m.h.t. emballageaffald



EF-Tidende nr. C 223 af 17/07/1998 s. 0044



SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-4033/97 af Bryan Cassidy (PPE) til Kommissionen (14. januar 1998) Om: Bestemmelser i Det Forenede Kongerige om producenternes forpligtelser m.h.t. emballageaffald Er Kommissionen klar over, at det i henhold til bestemmelserne i Det Forenede Kongerige er en lovovertraedelse ikke at overholde forordningerne for enhver virksomhed i Det Forenede Kongerige, der er omfattet af dem, og at hver virksomhed i Det Forenede Kongerige, der er underlagt disse forordninger, derfor - hvis Det Forenede Kongerige ikke opnaar maalene i direktiv 94/62/EF ((EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10. )) - er ansvarlig? Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard paa skriftlige forespoergsler E-4033/97 og E-4035/97 (24. februar 1998) Direktiver er bindende for medlemsstaterne, men disse kan selv bestemme formen og midlerne for gennemfoerelsen heraf. Desuden kraeves det i henhold til artikel 5 i EF-traktaten af medlemsstaterne, at de traeffer alle egnede foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som foelger af traktaten. Saaledes er paalaeggelsen af sanktioner som foelge af manglende overholdelse af bestemmelserne i vid udstraekning et anliggende, der sorterer under de nationale myndigheder. I den forbindelse er det nyttigt at henvise til Domstolens dom i sag nr. C-58/95. I denne sag var Domstolen af den opfattelse, at EF-traktatens artikel 5 og artikel 189, stk. 3, skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat kan foretage strafferet fastlaegning med henblik paa at sikre overholdelse af affaldsdirektiverne, forudsat at sanktionerne svarer til dem, der avnendes ved overtraedelse af national lovgivning af lignende art og betydning, samt at de under alle omstaendigheder er effektive, rimelige og forebyggende.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-3595/97 af Cristiana Muscardini (NI), Gastone Parigi (NI) og Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (13. november 1997)

Om: Udryddelse af svinepest i Nederlandene

Udbruddet af en klassisk svinepestepidemi i Nederlandene har afgjort vaeret en begivenhed med nationale foelger for dette land og har ligeledes haft en betydelig indvirkning paa europaeisk plan, hvor den stadig er forbundet med risici ogsaa for de oevrige unionslandes vedkommende. Faktisk vidner de udbrud, der er forekommet i Italien, Spanien, Belgien og endvidere i den nordlige del af Nederlandene (de foerste udbrud forekom i landets sydlige del), herom.

Hver gang har seks forordninger aendret saerforanstaltningerne til stoette for svinekoedsmarkedet.

Kan Kommissionen paa baggrund af faenomenets indviklede karakter og udbredelse oplyse:

1. om de opnaaede resultater staar i forhold til de menneskelige og finansielle ressourcer, der er sat ind, og om de tekniske indgreb har vaeret effektive og kvalitativt upaaklagelige?

2. om forvaltningen af ordningen med saerlige bedriftsnumre i realiteten er forenelig med aand og bogstav i direktiv 92/102/EOEF ((EFT L 355 af 5.12.1992, s. 32.))?

3. hvilken holdning den - under henvisning til direktiv 80/217/EOEF ((EFT L 47 af 21.2.1980, s. 11.)) - har til mangelen paa en noejagtig opgoerelse over inficerede bestande, infektionsmistaenkte bestande eller bestande i spaerre- og tilsynszoner?

Samlet svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler paa skriftlige forespoergsler E-3595/97 og E-3596/97 (12. januar 1998)

Kommissionen har i loebet af 1997 noeje analyseret udviklingen af klassisk svinepest i Nederlandene. Den epidemiske situation er konstant blevet taget op til vurdering med repraesentanter fra medlemsstaterne under Den Staaende Veterinaerkomités maanedlige moeder.

Kommissionen har sendt en raekke delegationer til Nederlandene for at bistaa de nederlandske myndigheder og for at kontrollere effektiviteten af de foranstaltninger, som er blevet truffet for at udrydde sygdommen.

Under disse besoeg er det blevet klart, at de nederlandske myndigheder har udfoldet store bestraebelser paa at nedsaette epidemiens varighed, men det er ogsaa blevet aabenlyst, at der var problemer med kontrollen af denne.

Disse problemer angaaende den korrekte brug af de saerlige bedriftsnumre, optaelling af bestande, det anvendte kontrolsystems effektivitet og kompensationsvurderingen af svin, som er blevet slagtet, fordi de var inficerede eller var under mistanke for at vaere det, undersoeges noeje og er for oejeblikket til diskussion mellem Kommissionen og de nederlandske myndigheder.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-4193/97 af Maria Berger (PSE) til Kommissionen (14. januar 1998)

Om: Privat vaabenbesiddelse

I laengere tid har der vaeret en stigning i antallet af beretninger om bevaebnet bersaerkergang med mange ofre i medlemsstaterne. Disse ofre tilhoerer helt uensartede persongrupper, der anvendes forskellige vaaben, men som regel vaaben, man nemt kan faa fat i, gerningsmaendenes profil er vidtforskellig. Dette problem kan vel kun bekaempes, hvis man paa EU-plan indfoerer ensartede regler for og begraenser den private vaabenbesiddelse, men frem for alt erhvervelsen af og handlen med vaaben til privat brug.

Agter Kommissionen paa baggrund af ovenstaaende at foreslaa en skaerpelse af EU-vaabendirektivet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (17. februar 1998)

Raadets direktiv 91/477/EOEF af 18. juni 1991 om erhvervelse og besiddelse af vaaben ((EFT L 256 af 13.9.1991. )) var en af de ledsageforanstaltninger, der blev truffet i forbindelse med virkeliggoerelsen af det indre marked, og det tager sigte paa at sikre afskaffelse af personkontrollen ved EF's indre graenser. Direktivet omhandler lovlig besiddelse af skydevaaben i forbindelse med personers frie bevaegelighed mellem medlemsstaterne. Direktivet som saadant er ikke hovedsagelig en foranstaltning vedroerende harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om besiddelse af og kontrol med vaaben. Der redegoeres klart for disse vigtige punkter i direktivets tredje, fjerde og femte betragtning.

Kommissionen skal henlede det aerede medlems opmaerksomhed saerlig paa direktivets artikel 2, stk. 1, hvori der staar, at dette direktiv ikke indskraenker anvendelsen af nationale bestemmelser om baeretilladelse til vaaben eller om jagt og konkurrenceskydning, og paa artikel 3, hvori der staar, at medlemsstaterne i deres nationale vaabenlovgivning kan fastsaette bestemmelser, der er strengere end de i dette direktiv foreskrevne... Disse anliggender, herunder afgoerelse af, hvilken vaabentype og hvilken kaliber der maa baeres (og hvilke det derfor principielt er tilladt at rejse med) henhoerer fortsat under de nationale befoejelser.

Kommissionen skal ogsaa minde om, at i henhold til EF-traktatens artikel 223, stk. 1, litra b), kan hver medlemsstat traeffe de foranstaltninger, som den anser for noedvendige til beskyttelse af sine vaesentlige sikkerhedsinteresser, og som vedroerer fabrikation af eller handel med vaaben, ammunition og krigsmateriel; disse foranstaltninger maa ikke forringe konkurrencevilkaarene inden for faellesmarkedet for varer, som ikke er bestemt til militaere formaal.

Kommissionen er imidlertid forpligtet til i 1998 for Raadet og Europa-Parlamentet at aflaegge rapport om den samlede situation som foelge af direktivets anvendelse i EF. Den offentliggjorte rapport kan indeholde forslag til yderligere tiltag paa omraadet, der dog vil falde inden for selve direktivets anvendelsesomraade.