SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3895/00

af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen

(13. december 2000)

Om: Åbning for konkurrence af Kommissionens tjenestegrene

Kommissionen har sat sig som mål at angribe offentlige monopoler og tvinge alle sektorer med eksklusive rettigheder til at underkaste sig konkurrencens hårde lov.

Hvorfor har Kommissionen endnu ikke haft mod til at overføre disse ideer til sine egne tjenestegrene? Hvorfor lader den sig f.eks. ikke inspirere af de noble principper, den for nylig har formuleret i sit forslag til forordning om offentlige tjenesteydelser inden for passagerbefordringen ved hvert femte år at udlicitere alle de ydelser, der foretages af dens tjenestegrene, for at forbedre disses indsats og gennemskuelighed, tilbyde bedre tjenesteydelser, kontrollere prisudviklingen og sikre bedst mulig kvalitet, som det hedder i fællesskabsjargonen?

Ville private operatører ikke være bedre i stand til at forvalte de sager, der pålægges Kommissionen, ved f.eks. at overholde betalingsfristerne, som er fastsat til 30 dage i direktiv 2000/35/EF(1), mens Kommissionen for sine egne anliggender generøst giver sig selv en betalingsfrist på 60 dage, som Fællesskabets tjenestegrene ofte ikke er i stand til at overholde?

(1) EFT L 200 af 8.8.2000, s. 35.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(6. april 2001)

Kommissionen bestræber sig på at anvende sine ressourcer mere effektivt ved at koncentrere sig om sine væsentligste opgaver og aktiviteter og definere en hensigtsmæssig eksternaliseringspolitik. De kriterier, det ærede medlem nævner forbedring af præstationer og åbenhed, omkostningskontrol og sikring af et højt serviceniveau indgår netop i de grundlæggende normer, der ligger til grund for Kommissionens generelle politik for fordeling og anvendelse af ressourcer.

Visse opgaver navnlig vedrørende gennemførelsen af fællesskabsprogrammer kan eksternaliseres, hvis dette er et effektivt og virkningsfuldt middel til at opnå et givet resultat, samtidig med at ansvaret herfor bevares. I disse tilfælde skal den mest hensigtsmæssige form for udlicitering vælges. Kommissionen har overvejet forskellige modeller for eksternalisering indgående og har ved flere lejligheder aflagt beretning om resultatet heraf overfor Parlamentet og Rådet. Som oplyst i en nyere meddelelse(1) om tilpasning af opgaver og ressourcer er Kommissionen i færd med at foretage projektvurderinger og cost-benefit analyser inden for visse områder, hvor eksternalisering kan imødeses. Visse af Kommissionens interne tjenester, såsom sikkerhed og kantinedrift, har allerede været udliciteret gennem en årrække.

Fællesskabets opbygning indebærer imidlertid, at eksternalisering mødes med visse begrænsninger, navnlig de såkaldte institutionelle prærogativer, dvs. den virksomhed institutionerne skal udøve umiddelbart. EF-traktatens institutionelle rammer forudsætter i overensstemmelse med EF-domstolens fortolkning, at hver institution påtager sig ansvaret for den umiddelbare udførelse af de opgaver, der udtrykkeligt er tillagt institutionen, og som er underlagt institutionens skønsmæssige beføjelse.

Uden for området for institutionelle prærogativer kan Kommissionen eksternalisere visse opgaver ved at anvende forskellige foranstaltninger afhængig af det konkrete ansvarsniveau: overdragelse til fællesskabsorganer, decentralisering til nationale organer og udlicitering til private kontrahenter.

Offentlige tjenesteydelser defineret og overvåget af Kommissionen kan kun eksternaliseres til offentlige organer. En forudgående cost-benefit beregning skal vurdere foreneligheden med de retlige og budgetmæssige regler, eventuelle interessesammenfald med de begunstigede, synligheden af Kommissionens rolle, behovet for at opretholde intern ekspertise og omkostningerne forbundet med Kommissionens forberedelse, tilsyn og kontrol. Uddelegering af opgaver må ikke svække Kommissionens handlefrihed. Opgaverne navnlig opgaver forbundet med budgetgennemførelse skal udføres i overensstemmelse med offentligretlige principper, navnlig legalitet, åbenhed og uafhængighed, under hensyn til offentlighedens interesser. Ansvarsfordelingen mellem Kommissionen og de udvalgte organer skal bibeholdes, og Kommissionen skal udøve effektiv kontrol med de opgaver, som den overdrager eller uddelegerer.

Der er imidlertid intet til hinder for udlicitering af opgaver til den private sektor, hvis de ikke indebærer udøvelse af skønsmæssige beføjelser og udelukkende skal forsyne institutionen med teknisk bistand, som f.eks. behandling af faktiske oplysninger eller levering af tjenesteydelser til forbrugerne. Udlicitering giver Kommissionen adgang til færdigheder, som ikke findes indenfor institutionen, og som ikke umiddelbart er egnede til forvaltning i fællesskabsorganer.

Kommissionen har navnlig i sit forslag til omarbejdning af finansforordningen vedtaget den 26. juli 2000(2) forudset, at Kommissionen kan ikke tildele opgaver vedrørende gennemførelse af budgettet til eksterne, privatretlige organer eller lignende med undtagelse af sådanne, som er tildelt en offentlig opgave under statens garanti.

Den betalingsfrist på 30 dage, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner(3), omfatter ikke alle handelstransaktioner i den private sektor. Tværtimod bevarer de offentlige myndigheder og den private sektor retten til at forhandle tidspunktet for sidste rettidige betaling i deres forretningsforhold. Betalingsfristen på 30 dage finder kun anvendelse, hvis aftaleforholdet ikke tager stilling til spørgsmålet. Kommissionen behandler ikke sig selv på anden måde end den private sektor.

Kommissionen er opmærksom på, at dens indsats med hensyn til overholdelse af betalingsfrister bør forbedres. Kommissionen har ved flere lejligheder søgt at bringe problemstillingen i orden, senest i juli 2000 da Kommissionen vedtog retningslinjer med henblik på at øge andelen af betalinger foretaget indenfor 60 dages perioden. Kommissionen betaler renter, hvis betalingsfristen overskrides.

(1) SEK(2000) 2000/3.

(2) KOM(2000) 461 endelig udg.

(3) EFT L 200 af 8.8.2000.