SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2483/96 af Ursula Schleicher (PPE) til Kommissionen (25. september 1996)

Om: Indfoerelse af obligatorisk angivelse af levnedsmidlers oprindelsesregion eller den region, de kommer fra

En obligatorisk angivelse af, hvor levnedsmidler kommer fra, er en effektiv politisk foranstaltning, hvormed man kan modvirke forbrugernes generelle raadloeshed og usikkerhed med hensyn til, hvor deres levnedsmidler kommer fra. Dette forekommer saa meget mere paakraevet, som tilliden til, hvorvidt levnedsmidlerne er sikre, generelt har lidt skade, ikke blot hvad angaar oksekoed og oksekoedsprodukter.

Er Kommissionen enig i, at der paa baggrund af BSE-kogalskabens sundheds- og landbrugspolitiske foelgevirkninger er et akut behov for at indfoere et maerkningssystem for koed og koedprodukter, og hvad agter Kommissionen at goere for at sikre sig, at det fremover for alle levnedsmidlers vedkommende oplyses, hvor de kommer fra?

Anser Kommissionen det for hensigtsmaessigt at aendre artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/112/EOEF ((EFT L 33 af 8.2.1979, s. 1. )), saaledes at det bliver obligatorisk at angive oprindelsesregion eller den region, varen kommer fra, og denne maerkningspligt kommer til at gaelde saavel emballerede som ikke-emballerede varer?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (14. november 1996)

Den faldende forbrugertillid til oksekoedsmarkedet som foelge af krisen i forbindelse med bovin spongiform encephalopati (BSE) har understreget manglerne i bestemmelserne vedroerende praesentation til salg af oksekoed og oksekoedsprodukter og mulighederne for at spore dyrene. Kommissionen har vedtaget forslag til Raadets forordninger om identifikation og registrering af kvaeg og om maerkning af oksekoed og oksekoedsprodukter ((KOM(96) 460. )). Disse forordninger vil goere det muligt at spore koed og dyr og dermed tilvejebringe et sundt grundlag for praesentation af oksekoed og oksekoedsprodukter, som forbrugeren kan have tillid til. Med hensyn til maerkning af oksekoed og oksekoedsprodukter foreslaas det at indfoere en forordning, som indeholder klare bestemmelser om de krav, der er noedvendige for et sammenhaengende og paalideligt maerkningssystem.

Ifoelge artikel 3, stk. 1, punkt 7, i direktiv 79/112/EOEF om maerkning af levnedsmidler skal maerkningen indeholde angivelse af det sted, hvor levnedsmidlet har oprindelse eller kommer fra, i de tilfaelde, hvor undladelse heraf ville kunne vildlede forbrugeren med hensyn til levnedsmidlets virkelige oprindelsessted eller det sted, hvor det egentlig kommer fra. Kommissionen agter ikke for oejeblikket at aendre denne bestemmelse i den af det aerede medlem foreslaaede retning.

Artikel 3 som affattet for oejeblikket udgoer en ligevaegt mellem behovet for information af forbrugerne og princippet om fri bevaegelighed for levnedsmidler.

I forbindelse med gennemfoerelsen af det indre marked vil en forpligtelse til systematisk angivelse af et levnedsmiddels oprindelse kunne vaere en kilde til nye hindringer for samhandelen, f. eks. i form af bagvaskelseskampagner for produkter fra bestemte medlemsstater, uden at forbrugerne for mange produkters vedkommende faar vaesentlige informationer.

Endvidere har Raadets forordning (EOEF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler ((EFT L 208 af 24.7.1992. )) til formaal at beskytte visse geografiske benaevnelser. Der findes to typer benaevnelser: oprindelsesbetegnelse og geografisk betegnelse. Naar et navn er registreret, er det forbeholdt producenter fra et bestemt geografisk omraade. Dette giver forbrugeren sikkerhed for, at produktet kommer fra et bestemt omraade og er fremstillet efter en bestemt metode.