SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2414/01

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(3. september 2001)

Om: Begrænsninger i støtte til små og mellemstore virksomheder

1. Hvorledes begrunder Kommissionen indskrænkningen i handelsvirksomheden hos holdingselskaber og kautionsselskaber i form af små og mellemstore virksomheder gennem meddelelse om Statsstøtte og risikokapital, især på baggrund af, at der opstår yderligere arbejds- og uddannelsespladser i Europa først og fremmest inden for små og mellemstore virksomheder?

2. Hvorfor accepterer Kommissionen kun markedsproblemer hos små og mellemstore virksomheder i støtteberettigede områder under strukturfonden?

3. Hvorledes vurderer Kommissionen den omstændighed, at holdingselskaber i form af små og mellemstore virksomheder tager aktivt del i den økonomiske udvikling på trods af et forventet ringe udbytte? Hvorfor går den ud fra, at offentligt subventionerede holdingselskabers handelsvirksomhed er konkurrencefordrejende og tvinger potentielle kapitalindskydere væk fra markedet, selv om den økonomiske virkelighed er, at der netop blandt små og mellemstore virksomheder og iværksættere ofte ikke er andre, der er interesserede i at deltage på grund af det forventede ringe udbytte?

4. Hvorfor agter Kommissionen at begrænse eksisterende programmer om refinansiering og fritagelse for ansvar for holdingselskaber i form af små og mellemstore virksomheder?

5. Hvorfor forbyder Kommissionen kautioner for små og mellemstore virksomheder inden for levnedsmiddeldetailhandelen, som ikke forarbejder landbrugsprodukter til nye produkter, men ikke ved støtte til restauranter? Hvorledes begrunder den det omfattende forbud mod støtte til små og mellemstore virksomheder inden for transportvirksomheder?

6. Agter Kommissionen at begrænse kautioner for eksportorienterede små og mellemstore virksomheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. november 2001)

1. I henhold til EF-traktaten har Kommissionen til opgave at kontrollere statsstøtte til erhvervslivet for at sikre, at støtten ikke fordrejer konkurrencen inden for fællesmarkedet. Begrundelsen for kontrol med statsstøtte gælder for såvel støtte i form af kapitalindskud som andre former for støtte, f.eks. tilskud eller rentelettede lån. Kommissionen er dog også klar over, hvilken rolle de små og mellemstore virksomheder (SMV) spiller i økonomien, og hvilke vanskeligheder de kan støde på, især med hensyn til finansieringsmuligheder. Kommissionen har derfor altid tilladt højere støtteintensitet for SMV end for store virksomheder. Kommissionen erkender også, at risikovillig kapital er af betydning for finansieringen af nye virksomheder i vækst. Den har konstateret, at de offentlige myndigheder har udviklet metoder til fremme af en sådan finansiering, der falder ind under definitionen af statsstøtte, men ikke er omfattet af de eksisterende regler om statsstøtte, der kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet.

Den nye meddelelse(1) om statsstøtte og risikovillig kapital er udtryk for Kommissionens reaktion på disse forskellige forhold. Meddelelsen indebærer snarere en udvidelse end en begrænsning af den type statsstøtteforanstaltninger, der kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet.

2. For at en foranstaltning kan være forenelig med fællesmarkedet efter den nye meddelelse, kræver Kommissionen, at den er rettet mod markedssvigt. Det er ikke korrekt, at Kommissionen kun accepterer markedssvigt i forbindelse med SMV i områder, der er støtteberettigede under strukturfondene. Kommissionen har gjort det klart, at den automatisk accepterer markedssvigt i forbindelse med mindre transaktioner, nemlig transaktioner på under 500 000 EUR og op til 750 000 EUR eller op til 1 mio. EUR i regionalstøtteberettigede områder, i betragtning af de særlige vanskeligheder, der gør sig gældende i disse områder. Over disse grænser kræver Kommissionen bevis på, at der er tale om markedssvigt, men den udelukker ikke en sådan mulighed.

3. Det forhold, at det forventede afkast af en kapitalinvestering ligger under det niveau, der kan accepteres af en privat investor, tyder på, at investeringen kan betragtes som statsstøtte. Alle former for støtte vil sandsynligvis være begrundet i de offentlige myndigheders bekymring for den økonomiske udvikling. Dette ændrer dog ikke, at den pågældende virksomhed opnår en fordel, som den ellers ikke ville have opnået, i modsætning til sine konkurrenter. Hermed fordrejes konkurrencevilkårene. Kommissionen mener ikke, at en sådan investering normalt vil tvinge potentielle investorer ud af markedet, selv om risikoen eksisterer, og Kommissionen har kendskab til, at det er forekommet.

Når det skyldes markedssvigt, at private investorer viser mindre interesse for en bestemt type investering, kan statsstøtte være berettiget. Et lavt investeringsafkast kan dog også tyde på manglende rentabilitet, og i så fald er det mindre berettiget, at staten griber ind.

4. Efter EF-traktatens artikel 88, stk. 1, er Kommissionen og medlemsstaterne forpligtede til at foretage en løbende undersøgelse af alle de eksisterende støtteordninger i medlemsstaterne. Denne undersøgelse indebærer nødvendigvis, at sådanne foranstaltninger må tages op til ny vurdering på grundlag af statsstøttereglerne som følge af udviklingen i disse regler og i de økonomiske forhold.

5. Kommissionen har ikke kendskab til en sådan forskelsbehandling mellem restauranter og små og mellemstore levnedsmiddelvirksomheder i detailleddet, som ikke forarbejder landbrugsprodukter til nye produkter. Så længe de generelle statsstøtteregler i form af kautioner overholdes, gælder de også for sådanne levnedsmiddelvirksomheder.

Hvad transportsektoren angår, er Kommissionen meget forsigtig, når den vurderer støtte til køb af transportmidler, i betragtning af den alt for store tonnagekapacitet i de fleste af de vigtigste godstransportsektorer og de deraf følgende økonomiske problemer. Kommissionen har derfor besluttet, at en sådan støtte skal undersøges nøje gennem statsstøtteprocedurerne og ikke kan fritages for anmeldelsespligten.

6. Eksportkreditområdet reguleres af OECD's konsensusaftale, jf. Rådets beslutning 93/112/EØF af 14. december 1992 om forlængelse af gyldighedsperioden for beslutningen af 4. april 1978 om anvendelse af visse retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter(2), der er blevet gennemført i Fællesskabets lovgivning. Desuden anvendes de generelle statsstøtteregler (nemlig EF-traktatens artikel 87 og 88). Det skal analyseres og vurderes på grundlag af disse instrumenter, om eksportgarantier er i overensstemmelse med fællesskabsretten, uanset om de vedrører SMV eller andre virksomheder.

(1) EFT C 235 af 21.8.2001.

(2) EFT L 44 af 22.2.1993.