SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1675/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(12. juni 2002)

Om: Repatriering af illegale immigranter fra EU

Kan Kommissionen bekræfte, at titusinder af kinesiske borgere hvert år transporteres gennem Asien og Europa, ofte via Balkan, til Den Europæiske Union? Er det rigtigt, at den kinesiske regering ofte nægter at modtage hjemvendte borgere, fordi disse ikke har bevis på deres nationalitet, og selv i tilfælde, hvor de pågældende samarbejder med myndighederne i medlemsstaterne i identificeringen af sig selv og deres oprindelsesland?

Kan Kommissionen angive de lande, der på denne måde nægter at samarbejde med medlemsstaterne, og oplyse, hvorvidt de modtager støtte fra eller har indgået en associerings- eller handelsaftale med Den Europæiske Union?

Kan Kommissionen også nævne de Balkan-lande, der er fritaget fra visumpligt, og mener den, at indførelsen af et sådant krav ville medvirke til at bremse strømmen af illegale immigranter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(3. september 2002)

Ulovlig indvandring fra Kina er fortsat et vigtigt spørgsmål for Kommissionen, når det gælder om at bekæmpe dette fænomen globalt. Imidlertid har antallet af ulovlige indvandrere fra Kina til Europa hidtil været begrænset.

Den kinesiske regering benytter rent faktisk princippet om tilbagevenden efter verificering og giver således sit samtykke til, at personer sendes tilbage under forudsætning af, at deres kinesiske statsborgerskab er formelt bevist.

Efter tragedien i Dover i juni 2000 indledte EU og Kina en dialog om ulovlig indvandring på et møde i Bruxelles den 11. juli 2000 mellem den kinesiske premierminister Zhu Rongji og Kommissionens formand. Problemet med den såkaldte Balkan-rute, og specielt spørgsmålet om visumfri indrejse til Forbundsrepublikken Jugoslavien, som har lettet efterfølgende ulovlige indrejser i EU i 2000 og 2001, blev taget op med de jugoslaviske myndigheder inden for rammerne af denne dialog, og Forbundsrepublikken Jugoslavien har derefter indført visumtvang for kinesiske statsborgere. Spørgsmål om tilbagesendelse drøftes også inden for rammerne af denne dialog, og det tredje samrådsmøde mellem højtstående tjenestemænd

om bekæmpelse af ulovlig indvandring og menneskesmugling fandt sted den 19. juli 2002 i Bruxelles. Ved den lejlighed blev der taget konkrete skridt med henblik på et tættere samarbejde til forbedring af de eksisterende former for praksis i forbindelse med repatriering af ulovlige indvandrere.

I konklusion nr. 40 fra Det Europæiske Råds møde i Laeken den 15. december 2001 er det anført, at politik vedrørende migrationsstrømme skal integreres i EU's udenrigspolitik. Det blev specielt besluttet, at det er nødvendigt at indgå EU-aftaler om tilbagetagelse med de berørte lande på grundlag af en ny prioriteringsliste og en klar handlingsplan. På grundlag af disse retningslinjer kortlagde Rådet på sit møde den 25. april 2002 fire nye prioriterede lande, med hvilke man har til hensigt at indgå tilbagetagelsesaftaler, deriblandt Kina, og opfordrede Kommissionen til at forelægge det udkast til forhandlingsdirektiver snarest muligt. Hidtil har Rådet formelt bemyndiget Kommissionen til at forhandle om tilbagetagelsesaftaler med Marokko, Sri Lanka, Rusland, Pakistan, Hongkong, Macao og Ukraine. Kommissionen har med held afsluttet forhandlingerne med Hongkong og Sri Lanka (de endelige tekster blev undertegnet i henholdsvis november 2001 og maj 2002), og de langt fremskredne forhandlinger med Macao forventes snart at være afsluttet. Hvad angår de andre forhandlinger, er det imidlertid endnu ikke muligt at angive en dato for deres afslutning.

Det skal imidlertid bemærkes, at det forhold, at EU forhandler om tilbagetagelsesaftaler, ikke betyder, at man kan gå ud fra, at de pågældende lande har afslået at samarbejde. Viljen til at indlede forhandlinger om sådanne aftaler er snarere vældig stor, hvilket der sættes stor pris på.

På Det Europæiske Råds møde i Sevilla den 21.-22. juni 2002 drøftede man spørgsmålet om samarbejde med tredjelande i bekæmpelsen af ulovlig indvandring. Man kom frem til, at det ville være nødvendigt at foretage en systematisk vurdering af forbindelserne med de tredjelande, som ikke samarbejder i kampen mod ulovlig indvandring. På fællesskabsplan er samarbejdet med oprindelses- og transitlande om forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig indvandring startet for ganske nylig. De første erfaringer med Albanien og andre Balkan-lande, Marokko, Sri Lanka og Tyrkiet er temmelig opmuntrende. I overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Sevilla vil Kommissionen forelægge Rådet en rapport om de finansielle ressourcer, der er til rådighed på fællesskabsplan til repatriering af indvandrere og asylansøgere, som har fået afslag, til forvaltning af de ydre grænser og til fremme af samarbejdet med tredjelande om asyl og migration, herunder ulovlig indvandring.

Med hensyn til visakravet for statsborgere i Balkan-landene bør det, i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 af 15. marts 2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav(1), nævnes, at statsborgere i Albanien, Bosnien og Hercegovina, Forbundsrepublikken Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Macedonien skal have visa for at passere Fællesskabets ydre grænser.

(1) EFT L 81 af 21.3.2001.