DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/156

(2004/C 88 E/0166)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3819/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(12. december 2003)

Om: Kørsel med privatbiler med EU-nummerplader i Grækenland

Den frie bevægelighed for personer i EU er fast forankret og tillader enhver EU-borger at vælge sit opholdssted i et hvilket som helst land i Unionen, at lade sig optage i de relevante registre og — hvis vedkommende ønsker det — købe en privatbil, der er indregistreret i den medlemsstat, som han har valgt at slå sig ned i. Mange grækere har på legal vis købt biler med fællesskabsnummerplader, som de kører rundt i i Grækenland. De græske myndigheder slår dog hårdt ned på disse tilfælde, eftersom de ikke tillader kørsel i disse biler i over seks måneder. Hvis det konstateres, at denne seks måneders periode er udløbet, kan myndighederne ligefrem beslaglægge køretøjet og pålægge ejerne store bøder til trods for, at disse bilejere er legale indbyggere (eller endda statsborgere) i et andet EU-land.

Er de græske myndigheders handlemåde i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen? I hvilket andet EU-land beslaglægges der biler med EU-nummerplader, og hvor ellers pålægges deres ejere tårnhøje bøder? Agter Kommissionen at skride ind, og i givet fald hvordan, for at sætte en stopper for den ovenfor beskrevne situation, som udspringer af det fordrejede græske beskatningssystem, der i overdreven grad belaster biler med et slagvolumen på over 1 800 cm3, som er meget dyre i Grækenland (det land, der har den laveste indkomst pr. indbygger i EU og ifølge de seneste oplysninger fra Eurostat kun når op på 67 % af fællesskabsgennemsnittet), hvilket tvinger mange grækere til at købe biler med nummerplader fra andre EU-lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frits Bolkestein

(13. februar 2004)

EU-borgernes fri bevægelighed er en grundlæggende rettighed, der er fastsat i artikel 18 i EF-traktaten. Ifølge denne artikel har alle EU-borgere ret til at vælge, hvor de foretrækker at opholde sig inden for EU, og til at færdes frit på de betingelser, der er fastsat i EF-traktaten. Normalt vil en EU-borger indregistrere en lovlig erhvervet bil i den medlemsstat, hvor han/hun har bopæl, men det kan også ske, at den pågældende har sin bopæl i en anden medlemsstat end den, hvor han/hun er statsborger (f.eks. kan en græsk statsborger opholde sig lovligt i Tyskland og købe og indregistrere en bil dér).

Hvad angår den specifikke EU-afgiftslovgivning, der vedrører det skriftlige spørgsmål, henvises der til Rådets direktiv 83/182/EØF om afgiftsfritagelse inden for Fællesskabet ved midlertidig indførsel af visse transportmidler (1), der blev vedtaget den 28. marts 1983. Formålet med direktivet er ifølge betragtningerne at afskaffe hindringer for personers fri bevægelighed og for etableringen af et europæisk indre marked, som skyldes, at medlemsstaterne har forskellige afgiftsordninger for midlertidig indførsel af transportmidler.

I henhold til direktivet indrømmes der fritagelse fra registreringsafgift og almindelige vejafgifter ved midlertidig indførsel af private køretøjer i en sammenhængende eller ikke sammenhængende periode på højst 6 måneder pr. periode af 12 måneder og på følgende betingelser:

— transportmidlet skal være erhvervet i overensstemmelse med de almindelige beskatningsregler, som gælder på hjemmemarkedet i en medlemsstat

— den privatperson, der indfører transportmidlet, skal have sædvanligt opholdssted i en anden medlemsstat end den, hvor den midlertidige indførsel finder sted, og anvende det pågældende transportmiddel til privat brug

— transportmidlet må ikke overdrages eller udlejes i den medlemsstat, hvor den midlertidige indførsel finder sted, eller udlånes til en person med bopæl i denne stat.

Kommissionen er klar over, at anvendelsen af dette direktiv har været meget problematisk i Grækenland. Domstolen har udtalt sig om spørgsmålet i tre domme (2).

Ifølge Kommissionens oplysninger har de største problemer i denne forbindelse været:

— Definitionen af begrebet »sædvanligt opholdssted« for græske statsborgere.

— De meget alvorlige sanktioner, som pålægges i tilfælde af overtrædelser af reglerne i direktiv 83/182/EØF. I sin dom i sag C-262/99 udtalte Domstolen således under henvisning til, at sanktionerne ikke »må stå i et sådant misforhold til overtrædelsens grovhed, at de undergraver de ved traktaten knæsatte friheder«, at en sanktion på dette område »kun er forenelig med proportionalitetsprincippet, i det omfang den henset til overtrædelsens grovhed er nødvendig på grund af ufravigelige hensyn til bekæmpelse og forebyggelse af overtrædelser«, samt at der »såfremt fastlæggelsen af de regler, som finder anvendelse, har givet anledning til vanskeligheder, ved fastlæggelsen af den sanktion, som faktisk pålægges den, der har begået overtrædelsen, skal tages hensyn til hans gode tro«. Formodet brud på direktiv 83/182/EØF kan indebære, at bilen bliver beslaglagt, hvilket kan rejse yderligere problemer efter vedtagelsen af EU-chartret om de grundlæggende rettigheder (3). I Grækenland kan en sådan overtrædelse — i det mindste ifølge visse af Kommissionens oplysninger — medføre anklage for smugleri og i visse tilfælde indebære, at bilen bliver solgt af myndighederne og aldrig bliver givet tilbage til den tidligere ejer, selv hvis en kompetent domstol i sidste instans fastslår, at EU-borgeren er uskyldig.

Efter at have modtaget en række klager fra græske statsborgere har Kommissionen indledt en overtrædelsesprocedure og besluttet at indbringe Grækenland for Domstolen. Der henvises desuden til, at Kommissionen i 1998 forelagde et forslag til et rådsdirektiv (4) med det generelle mål at bringe beskatningen af køretøjer mere i overensstemmelse med tankerne og principperne bag det indre marked.

Kommissionen forelagde i september 2002 en meddelelse om beskatning af personbiler i EU (5), hvor den bl.a. udforsker mulighederne for at fjerne de nuværende afgiftsmæssige hindringer for den fri bevægelighed for personbiler i det indre marked. På grundlag af de principper, der er opstillet i meddelelsen, vil Kommissionen fremsætte et nyt forslag til EU-lovgivning i 2004.

(1) EFT L 105 af 23.4.1983.

(2) Dom af 2. august 1993, sag C-9/92, Kommissionen mod Den Hellenske Republik, dom af 29. maj 1997, sag C-389/95, Siegfried Klattner mod Den Hellenske Republik, dom af 12. juli 2001, sag C-262/99, Paraskevas Louloudakis mod Den Hellenske Republik.

(3) Artikel 17 i charteret fastsætter specielt retten til ejendom som en af EU-borgernes grundlæggende rettigheder.

(4) EFT C 108 af 7.4.1998.

(5) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet af 6. september 2002 — Beskatning af personbiler i EU — handlingsmuligheder på nationalt og fællesskabsniveau, KOM(2002)431 endelig udg.