SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0110/02

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(29. januar 2002)

Om: Arbejdstagernes frie bevægelighed inden for EU

Jeg blev for nylig kontaktet af en irsk statsborger, som arbejdede i Bruxelles, og som af politiet havde fået påbud om at forlade Belgien den 7. januar 2002. Den pågældende var ansat i et selskab registreret i Belgien. Hans eneste forsyndelse var, at han havde glemt at aflevere en såkaldt attestation patronale til sin kommune som bevis for længerevarende beskæftigelse. (Den opholdstilladelse på seks måneder, som han havde fået, efter at han det foregående år havde indleveret et sådant bevis til samme kommune, var udløbet den 17. december 2001).

Skønt der i mellemtiden synes at være fundet en løsning på sagen, rejser sagens omstændigheder tvivl om Belgiens overholdelse af princippet om arbejdstageres frie bevægelighed.

Er Kommissionen enig i, at udstedelse af sådanne påbud i sager, hvor der tydeligvis ikke er tale om nogen lovovertrædelse, er i modstrid med de eksisterende aftaler om arbejdstageres frie bevægelighed i Den Europæiske Union?

Har Kommissionen kendskab til sådanne påbud i andre medlemsstater, og hvilke forholdsregler agter den i så fald at træffe for at sikre, at denne praksis ophører?

Vil Kommissionen kontakte de belgiske myndigheder og opfordre dem til at ændre lovgivningen, således at politiet ikke længere kan give en borger i en EU-stat påbud om at forlade en anden EU-stat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(28. februar 2002)

Arbejdstagere, der er unionsborgere, har ret til at opholde sig i den medlemsstat, hvor de arbejder, og denne ret har hjemmel i EF-traktaten. Opholdstilladelsen er kun en bekræftelse på deres opholdsret. Det skal dog erindres, at unionsborgernes ret til fri bevægelighed i Unionen ikke er en absolut ret, men en ret, der er behæftet med betingelser. Opfylder en unionsborger ikke alle fællesskabsrettens betingelser for opholdsret i en anden medlemsstat end den, hvor han har indfødsret, kan værtslandet kræve, at han forlader landets område. En simpel udeladelse af lovfæstede formaliteter vedrørende udlændinges ophold (i foreliggende tilfælde fremlæggelse af en arbejdsgiverattest) kan ikke berettige en beslutning om udsendelse(1). Denne situation er vidt forskellig fra en udsendelse fra området (udvisning) af en unionsborger, der beordres af hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed eller folkesundheden(2).

Kun den belgiske lovgivning omhandler udstedelse af et pålæg om at forlade belgisk område, dersom unionsborgeren ikke har fremlagt de beviser, som er nødvendige, for at hans opholdsret i Belgien kan fastslås, senest fem måneder efter indskrivningsbevisets udstedelse.

Den 7. maj 2001 henvendte Kommissionen sig til de belgiske myndigheder vedrørende pålæg om, at unionsborgeren skal forlade belgisk område. Den belgiske regering svarede ved brev fa 24. juli 2001. Kommissionen agter at sende Belgien en begrundet udtalelse desangående.

(1) Domstolens dom af 8. april 1976 i sag 48-75, Royer, Sml., s. 497, præmis 38.

(2) Rådets direktiv af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, EFT B 56 af 4.4.1964.