SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1807/99

af Paul Rübig (PPE-DE) til Kommissionen

(12. oktober 1999)

Om: CE-mærkning

CE-mærkningen er nødvendig for den frie bevægelighed for varer i EU. CE-mærkningen var oprindelig blot ment som et Europa-pas for produkter. De største betænkeligheder over for det oprindelige kommissionsforslag vedrørte det forhold, at CE-mærkningen af forbrugerne kunne opfattes som en kvalitetsmærkning. Dette anførtes f.eks. i betænkningen fra det kompetente EP-udvalg, der udtalte sig om forslaget til Rådets afgørelse om moduler og CE-mærkning (93/465/EØF). Europa-Parlamentet går i sin beslutning af 12.2.1999 ind for et gradueret system af EF-konformitetsmærker, som ud over CE-mærket også omfatter frivillige private eller lovmæssige konformitetsmærker.

Det fremtidige kommissionsmedlem Liikanen konstaterer i sit svar på Europa-Parlamentets spørgsmål ligeledes under punkt 14: En større grad af europæisk standardisering, certificering og akkreditering er vigtige forudsætninger for øget gennemsigtighed og tillid til markederne, såvel via regulativer som ad frivillighedens vej.

På trods af dette er der konstant usikkerhed i erhvervslivet på grund af Kommissionens ændringsarbejde, hhv. p. gr. a. såkaldte oversættelsesfejl.

1. Hvilke konkrete foranstaltninger og ændringer planlægger Kommissionen i forbindelse med direktiverne og de øvrige dokumenter vedrørende CE-mærkning, og vil disse også fremover være i overensstemmelse med Europa-Parlamentets ønske om, at der ud over CE-mærkningen kan godkendes velkendte private prøvemærker?

2. Er det ikke logisk for et miljøvenligt generaldirektorat for industri at udelukke en begrænsning af eller lige frem et forbud mod private mærker ved siden af CE-mærket, fordi et forbud slet ikke kan gennemføres over for konkurrenter fra tredjelande (f.eks. Ul-mærket fra USA) og dermed vil være stærkt konkurrenceforvridende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(10. december 1999)

1. CE-mærkningen viser, at industriprodukter, der markedsføres på det fælles marked, er i overensstemmelse med alle de forpligtelser, der påhviler fabrikanterne i henhold til direktiverne om teknisk harmonisering, som indeholder bestemmelser om, at mærkningen anbringes som tegn på, at kravene vedrørende sikkerhed, sundhed og beskyttelse af brugerne er opfyldt. Kommissionen henleder det ærede medlems opmærksomhed på, at EF-traktaten i artikel 95 (ex-artikel 100A) indeholder krav om et højt beskyttelsesniveau, og at CE-mærkningen derfor er udtryk herfor.

I det omfang hvor CE-mærkningen fortolkes forskelligt i medlemsstaterne både med hensyn til betydning og rækkevidde, har Kommissionen taget initiativ til at tydeliggøre situationen, for især at fastlægge de potentielle overlapninger mellem CE-mærkningen og de frivillige nationale mærker. Den vil i nær fremtid desuden offentliggøre en vejledning vedrørende den nye metode og den globale metode.

Kommissionen overlader det til markedet at bekræfte den væsentlige rolle, som de frivillige mærker spiller, som har en reel værditilvækst for alle økonomiske operatører. Kommissionen er dog imod anbringelse af mærker, som lapper ind over anvendelsesområdet for CE-mærkningen.

2. Forøgelsen af mærkerne på det fælles marked, som nogle gange rent faktisk er nødvendig for at sikre adgang til salgsstederne, pålægger de europæiske producenter store ekstraomkostninger. I det omfang hvor der er en overlapning mellem mærkerne, er der tale om spild af økonomiske midler. De mange mærker gør den fri bevægelighed for produkter vanskeligere og er til skade for virksomhedens konkurrenceevne. Desuden er Kommissionen ikke overbevist om, at en forøgelse af mærker vil fremme forbrugeroplysningen.

Derfor har Kommissionen vist, at den går ind for en udvikling, som gør det muligt at undgå de mange mærker.

Desuden har Kommissionen til hensigt at udarbejde en rapport om gennemførelsen af Rådetsafgørelse 93/465/EØF af 22. juli 1993(1) om de overensstemmelsesvurderingsprocedurer, der anvendes i direktiverne om teknisk harmonisering og CE-mærkningen, for at få en global vurdering af situationen både på det interne plan og i forbindelserne med tredjelande efter gennemførelsen af visse aftaler om gensidig anerkendelse.

(1) EFT L 220 af 30.8.1993.