SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3013/00

af Freddy Blak (PSE) til Kommissionen

(26. september 2000)

Om: Chikane af udenlandske rejseguider

Flere europæiske byer har en lokal administration, som hindrer udenlandske rejseledere, guider og tour managers i at arbejde på deres områder med henvisning til lokalprotektioniske regler. Der er ofte tale om regler om specielle kvalifikationer, som kun de lokale guider kan opfylde.

Adskillige rejseledere blevet arresteret og har måttet betale store bøder for at udføre deres arbejde. Dette er uacceptabelt og i modstrid med det indre markeds bestemmelse om arbejdskraftens frie bevægelighed. Er det korrekt, at Kommissionen ikke har tænkt at skride ind overfor et land som Italien, hvor der er specielt grove eksempler på krænkelse af Rom-traktatens bestemmelser om den frie bevægelighed?

Svar afgivet af Frederik Bolkestein på Kommissionens vegne

(7. november 2000)

Den situation, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, er velkendt for Kommissionen, der opretholder talrige kontakter til både erhvervslivet og de nationale myndigheder. Der henvises især til arbejdsdokumentet om turistguide-spørgsmålet(1) samt rapporten til Rådet og Parlamentet(2) om anvendelsen af Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF(3).

Først og fremmest bør man erindre sig, at medlemsstaterne frit kan bestemme bestemmelserne for adgang til og udøvelse af erhverv på deres territorium (forudsat at sådanne bestemmelser ikke er diskriminerende). De kan særlig kræve, at den interesserede er i besiddelse af et særligt eksamensbevis eller en særlig kvalifikation, inden denne kan påbegynde udøvelsen af et givet erhverv. Formålet med disse bestemmelser er at sikre en vis kvalitet, og er motiveret f.eks. i hensynet til beskyttelse af folkesundheden og forbrugerbeskyttelsen. Imidlertid hjemfalder borgere i medlemsstater, der har erhvervet deres kvalifikationer i en anden medlemsstat, under fællesskabsbestemmelserne.

Erhvervet turistguide kan i Italien kun udøves, hvis den pågældende er i besiddelse af kvalifikationer på et niveau, der er omtalt i direktiv 92/51. I henhold til direktivet har borgere fra en medlemsstat ret til i en anden medlemsstat at udøve et erhverv, hvortil de i deres hjemland er fuldt kvalificerede. Værtsmedlemsstaten kan kræve, at den pågældende underkaster sig en prøveperiode eller en egnethedsprøve, i de tilfælde, hvor der er væsentlige forskelle mellem ansøgerens uddannelse og erfaring og kravene i værtsmedlemsstaten.

Italien har gennemført direktivet ved et lovdekret vedtaget i 1994 (Decreto Legislativo 2 maggio 1994, n.319). I henhold til dette dekret kan anerkendelse gøres betinget af gennemførelse af en prøveperiode eller en egnethedsprøve, efter ansøgers valg.

For så vidt angår de enkelte byers anvendelse af disse bestemmelser, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, har enhver medlemsstat ret til efter forgodtbefindende at uddelegere beføjelser til sine indre myndigheder, samt til at gennemføre direktiver ved hjælp af foranstaltninger vedtaget af regionale eller lokale myndigheder. Denne opdeling af beføjelser fritager dog ikke medlemsstaten fra forpligtelsen til at sikre, at direktivets bestemmelser korrekt gennemføres i den nationale lovgivning(4).

Idømmelsen af administrative eller endog strafferetslige bøder til personer, der udøver et lovreguleret erhverv uden at være kvalificeret hertil eller uden forudgående godkendelse af deres i en anden medlemsstat opnåede kvalifikation er principielt ikke i strid med ovennævnte bestemmelser. Kommissionen har faktisk aldrig modtagen en klage over en medlemsstats afvisning af at anerkende en turistguides kvalifikation og ejheller vedrørende specielle vanskeligheder i forbindelse med anerkendelsesprocedurer på dette område.

For så vidt angår tour managers, der idømmes bøder, synes problemet hovedsagelig at skyldes en vis forvirring i forbindelse med erhvervet tour manager og erhvervet turistguide. Det er medlemsstaternes kompetence at afgøre omfanget af disse to erhverv. De kendsgerninger, der foreløbig er kommet til Kommissionens kendskab tyder ikke på, at denne praksis udgør en krænkelse af EF-traktaten. Kommissionen henleder under alle omstændigheder det ærede parlamentsmedlems opmærksomhed på, at artikel 49 (tidligere artikel 59) i EF-traktaten har direkte virkning og giver enkeltpersoner rettigheder, som de nationale myndigheder skal rette sig efter. Interesserede parter kan derfor bedst beskytte deres individuelle rettigheder vil at rette henvendelse til nationale domstole for at få bøder, der lader til at være idømt i strid med disse bestemmelser, annulleret.

(1) SEK(97) 837 endelig udg.

(2) MARKT/D4/8052/4/99.

(3) EFT L 209 af 24.7.1992 EFT L 30 af 9.2.1995 (seneste ændring).

(4) Domstolens afgørelse C-227-230/85.