ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3440/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(21. december 2001)

Om: Fællederne i Galicien og udvikling af landdistrikter

I Galicien optræder der en form for germansk ejendomsforhold i form af fælleder, som er karakteriseret ved, at arealerne tilhører beboerne i et bestemt område. Der findes 2 800 fælleder af denne art med en gennemsnitlig størrelse på 243 ha, som i alt udgør en tredjedel af Galiciens landbrugsareal. Der er registreret 250 000 indbyggere i samfund med fælleder. Anvendelsen af denne traditionelle form for ejendom, hvor arealerne, som er udelelige og uafhændelige, er leveret tilbage, efter at de i stor udstrækning var blevet beslaglagt under Franco-styret, er omfattet af den autonome regions lovgivning. Arealerne kan på grundlag

af deres karakter og inden for lovgivningens rammer anvendes til skovbrug, landbrug, turisme, industri, minedrift osv., samtidig med at der er tale om fælleseje. Mulighederne for økonomisk og samfundsmæssig udnyttelse, som hidtil har været beskedne, er meget store. Vil fællederne kunne indgå i initiativer som led i udviklingen af landdistrikter som den anden søjle i den fælles landbrugspolitik?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischlerpå skriftlige forespørgsler E-3440/01, E-3441/01, E-3443/01 og E-3444/01

(1. februar 2002)

Kommissionen støtter via strukturfondene forskellige regionale udviklingsprogrammer i Spanien. For regionen Galiciens vedkommende findes der en række landbrugsprogrammer og programmer for udvikling af landdistrikterne, hvortil der ydes EF-støtte.

Der findes imidlertid ikke noget særligt program for fælles jordbesiddelser, således som det ærede medlem nævner.

Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(1) indeholder alle de kriterier, i henhold til hvilke der kan ydes EF-støtte.

Hvis disse arealer imidlertid betragtes som støtteberettigede i henhold til forordningen, vil der kunne finansieres foranstaltninger via strukturfondene, herunder Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Udviklingssektionen.

Kommissionen foreslår, at det ærede medlem henvender sig til de regionale og/eller nationale myndigheder for at få yderligere oplysninger om spørgsmålet.

(1) EFT L 160 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3341/01

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(3. december 2001)

Om: Grønne områder i Athen

Ifølge nogle nylige undersøgelser offentliggjort i den græske presse findes der i Athen kun 2,5 m2 grønt område pr. indbygger, selvom de internationale forskrifter kræver 15 m2. Det er værd at understrege, at der i 1977 for hver indbygger i Athen fandtes et grønt areal på 4 m2, mens der i 1965 var 6 m2 pr. indbygger.

I Athen-området findes der hundredvis af hektar frie arealer, som ikke udnyttes og gøres til grønne åndehuller for borgerne, idet de planlagte projekter i forbindelse med De Olympiske Lege vil indebære, at der også på de sidste frie arealer i Athen og Piræus skal bygges enorme sportsanlæg og andre faciliteter i beton. Det understreges, at hele Falirikos Ormos vil blive forvandlet til beton med disse nye enorme sportsanlæg, som er planlagt, hvilket også gælder hele området fra Pasalimani til Anavissos, hvor der bogstavelig talt helt ned til vandkanten er planer om at opføre biografer, forlystelsescentre, hoteller, forretninger m.m.

Hvad mener Kommissionen om denne nedslående situation i Athen og omegn? Hvor mange kvadratmeter grønt areal er der pr. indbygger i de øvrige EU-landes hovedstæder? Har Kommissionen truffet foranstaltninger, og i bekræftende fald hvilke, for at få den græske regering til at indse, at den fortsatte forvandling af Athen til en betonørken vil true indbyggernes allerede ringe livskvalitet samt den overordentlig følsomme økologiske balance i den græske hovedstad? Har de græske myndigheder reageret? Hvis ja, hvordan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(31. januar 2002)

Set i lyset af subsidiaritetsprincippet henhører spørgsmål vedrørende byplanlægning under medlemsstaternes kompetence (om end denne ofte uddelegeres til de lokale niveauer). Kommissionens arbejdsindsats på byplanlægningsområdet er således centreret om støtte til de lokale/nationale myndigheder med henblik for eksempel udvikling af styringsinstrumenter, der kan lette udvekslingen af erfaringer og god praksis mellem kommuner og bysamfund inden for EU. Det er grunden til, at Kommissionen ikke har fastsat anbefalede procentsatser med hensyn til grønne områder m.v.

Imidlertid skal alle større projekter (herunder projekter finansieret af Samhørighedsfonden og strukturfondene) gøres til genstand for en vurdering af virkningerne på miljøet (VVM-vurdering) i henhold til fællesskabsretten. Dette gælder ligeledes for projekter i forbindelse med de kommende olympiske lege i Athen. En sådan vurdering skal sikre, at projekterne er i overensstemmelse med de etablerede beskyttelsesforanstaltninger.

Endvidere er oprettelsen af grønne områder i Athen ikke genstand for noget specielt fællesskabsprogram under strukturfondene eller Samhørighedsfonden. Dog kunne projekter på dette område foreslås finansieret som led i de operative programmer Attika og Miljø samt under visse betingelser via Samhørighedsfonden.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2958/01

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(25. oktober 2001)

Om: En fortegnelse over Menneskerettighedsdomstolens domfældelser af Tyrkiet

I sit svar på min forespørgsel H-727/2001(1) til Rådet om Menneskerettighedsdomstolens domfældelser af Tyrkiet i sagerne om den fortsatte tilbageholdelse af Leyla Zana og tre andre parlamentsmedlemmer oplyste Rådets formand, at Rådet ikke havde nogen fortegnelse over Menneskerettighedsdomstolens afgørelser, som Tyrkiet ikke har gennemført. Såvel partnerskabsforbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet som den udvidede politiske dialog forudsætter overholdelse af Menneskerettighedsdomstolens afgørelser, hvilket Europa-Parlamentet også har krævet. Kommissionen bedes besvare følgende: Kan Kommissionen offentliggøre denne fortegnelse over Menneskerettighedsdomstolens afgørelser, som Tyrkiet ikke har gennemført, og agter Kommissionen at sende denne fortegnelse til Rådet?

(1) Mundtligt svar af 3.10.2001.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(6. december 2001)

Kompetencen til at kontrollere, at Menneskerettighedsdomstolens afgørelser overholdes, er overladt til de kompetente organer i Europarådet, dvs. Ministerudvalget.

I henhold til de informationer, der er til rådighed, overvåger Ministerudvalget for øjeblikket gennemførelsen af ca. 230 sager mod Tyrkiet.

Kun i én af disse sager, Loizidou-sagen, har Ministerudvalget tydeligt og flere gange forklaret, at Tyrkiet nægtede at efterkomme Menneskerettighedsdomstolens afgørelse. I en række andre sager har Ministerudvalget dog givet udtryk for sin utilfredshed med gennemførelsens langsommelighed og/eller den måde, hvorpå gennemførelsen er sket. Dette skyldes navnlig, at den tyrkiske lovgivning ikke har midler til at fjerne virkningerne af de domme, som ifølge Menneskerettighedsdomstolen medfører en krænkelse af ytringsfriheden (artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention).

Mere generelt har Ministerudvalget den 12. september 2001 i et svar til medlemmer af Den Parlamentariske Forsamling i Europarådet erkendt, at der er sket betydelige fremskridt på visse områder, som er berørt af Menneskerettighedsdomstolens afgørelser. Udvalget har dog konstateret, at visse særlige individuelle og/eller generelle foranstaltninger endnu ikke er vedtaget. Udvalget henviste til betydningen og nødvendigheden af sådanne foranstaltninger, navnlig under hensyntagen til krænkelsernes alvorlige karakter og den tid, der er gået, siden dommene blev afsagt.

Kommissionen forventer, at Tyrkiet fuldt ud respekterer sine forpligtelser i henhold til den europæiske menneskeretttighedskonvention, og vil fortsat følge hele udviklingen vedrørende Tyrkiets gennemførelse af Menneskerettighedsdomstolens afgørelser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2976/01

af Winfried Menrad (PPE-DE) til Kommissionen

(19. oktober 2001)

Om: Arbejdstagerkamre i Østrig, Luxembourg og to tyske delstater

I Østrig, Luxembourg og to tyske delstater (Saarland og Bremen) findes der såkaldte arbejdstagerkamre. I praksis er der her tale om en lovbestemt forankring af offentlig-retlig medbestemmelse.

Kommissionen bedes oplyse følgende:

- Er disse arbejdstagerkamre forenelige med EU-retten?

- Er det i forskellige europæiske lande gældende krav til virksomheder om obligatorisk medlemskab af erhvervskamre (industri- og handelskamre, håndværkskamre) foreneligt med EU-retten?

- Vurderes obligatorisk medlemskab af arbejdstagerkamre anderledes end medlemskab af erhvervskamre i EU-retten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. november 2001)

Da der ikke findes bestemmelser i fællesskabsretten herom, er medlemskab af faglige organisationer, som i nogle medlemsstater er obligatorisk for virksomheder og arbejdstagere, et spørgsmål, som udelukkende henhører under medlemsstaternes kompetence.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2268/01

af Gordon Adam (PSE) til Kommissionen

(31. juli 2001)

Om: Mund- og klovsyge handelsproblemer med EU-ansøgerlande

Vil Kommissionen oplyse, hvilke skridt den tager over for ansøgerlande, der gennemfører foranstaltninger i modstrid med de indgåede aftaler, enten vedrørende mund- og klovsyge eller på lignende områder som f.eks. BSE?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af David Byrnepå skriftlige forespørgsler E-2266/01, E-2267/01, E-2268/01 og E-2269/01

(27. september 2001)

De fællesskabsbeslutninger, der er truffet med henblik på at skabe sikkerhed inden for veterinær- og plantesundhedsområdet, udgør en integreret del af gældende fællesskabsret. Tiltrædelsesforhandlingerne er baseret på princippet om kandidatlandenes inkorporering af gældende fællesskabsret i national lovgivning. Efter tiltrædelsen vil sidstnævnte være bundet af denne lovgivning, herunder sikkerhedslovgivning, f.eks. bestemmelserne om mund- og klovsyge og bovin spongiform encephalopati (BSE). Samtlige kandidatlande er gået ind for dette princip. Desuden fastholder Kommissionen, at kandidatlandene skal skride til en gradvis integration af gældende fællesskabsret i førtiltrædelsesperioden.

I førtiltrædelsesperioden styres forbindelserne mellem Fællesskabet og kandidatlandene af associeringsaftalerne. I denne forbindelse såvel som i forbindelse med forskellige internationale fora har Kommissionen rejst spørgsmålet om de undertiden ekstreme restriktive foranstaltninger, der iværksættes af kandidatlandene. Kommissionen gør, hvad den kan, for at disse foranstaltninger ikke går ud over de forebyggende foranstaltninger, der er truffet af Fællesskabet. Kommissionen bekræfter, at de foranstaltninger, der skal træffes af kandidatlandene, ikke bør udgøre vilkårlig forskelsbehandling eller skjulte handelsrestriktioner. I denne henseende udgør associeringsaftalerne et grundlæggende element i førtiltrædelsesstrategien. Kommissionen har til hensigt at følge denne vej. Endvidere leverer Kommissionen ved sine hyppige kontakter til veterinærmyndighederne i kandidatlandene regelmæssige oplysninger om den seneste udvikling i medlemsstaterne og om de iværksatte foranstaltninger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3042/01

af Frank Vanhecke (NI) til Kommissionen

(5. november 2001)

Om: Sprogkrav ved indsendelse af projekter til Kommissionen

I forbindelse med indsendelse af forslag til finansiel støtte inden for rammerne af Fællesskabets finansielle instrument for miljøet Life, der kan findes på hjemmesiden http://europa.eu.int/comm/life/envir anmodes ansøgerne om også eller udelukkende at indsende den tekniske del af deres projekt på engelsk, da eksterne eksperter deltager i evalueringen.

Dette til trods for, at det står enhver EU-borger frit for at anvende sit modersmål ved indsendelse af sådanne forslag.

Mener Kommissionen ikke, at hovedvægten på det engelske sprog udgør en form for forskelsbehandling, der diskriminerer en stor del af Unionens borgere, der ikke behersker dette sprog?

Vil Kommissionen sikre, at alle ansøgninger behandles ens, uanset på hvilket af Unionens sprog de er formuleret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(6. december 2001)

Kommissionen insisterer ikke på, at den tekniske beskrivelse af forslag under Life-Miljø også eller udelukkende indgives på engelsk. Den anbefaler blot, at den tekniske del af forslagene (og kun denne) også eller udelukkende udfærdiges på engelsk, fordi der deltager forskellige interne eksperter fra Kommissionen samt eksperter udefra ved vurderingen af forslagene.

Hver ansøger har ret til at forelægge sit forslag på et hvilket som helst af de officielle EU-sprog. Med henblik herpå er den komplette ansøgningsformular blevet offentliggjort på samtlige officielle sprog. Kommissionen garanterer for, at alle ansøgninger, ligegyldigt på hvilket EU-sprog de måtte være affattet, behandles på samme vis, og at der ikke sker nogen forskelsbehandling ved vurderingen af de enkelte sager (f.eks. sikres der en omfattende dækning af EU-sprogene i ekspertpanelerne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2818/01

af Jean Lambert (Verts/ALE) til Kommissionen

(10. oktober 2001)

Om: Studielån til britiske studerende med bopæl i udlandet

Vi er for nylig blevet gjort opmærksom på, at britiske statsborgere med bopæl i udlandet, som ønsker at læse ved højere læreanstalter i Storbritannien, ikke kommer i betragtning for studielånordningen, som gælder for britiske statsborgere med bopæl i Storbritannien. Dette kan have den virkning, at disse potentielle studerende på grund af finansielle problemer får nægtet adgang til britiske uddannelsesinstitutioner. Det forekommer uforståeligt, at britiske studerende, som ikke har haft bopæl i Storbritannien i nogle år, ikke har adgang til lån, hvilket er en unødvendig forskelsbehandling af disse studerende.

Kan Kommissionen oplyse om følgende:

- Er Kommissionen overbevist om, at dette udgør ligebehandling af mennesker i en sådan position?

- Hvad agter Kommissionen at gøre for at sikre ligebehandling af disse mennesker?

- Har Kommissionen beviser på forskelsbehandling af borgere fra andre EU-lande med hensyn til adgang til højere uddannelsesinstitutioner og lån i Storbritannien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(14. november 2001)

I henhold til EF-traktatens artikel 149 (tidl. artikel 126) har de enkelte medlemsstater ansvaret for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne. Hvad angår betingelserne for adgang til uddannelse er medlemsstaterne imidlertid forpligtet til at respektere princippet om ligebehandling.

I henhold til Domstolens retspraksis gælder princippet om ligestilling på nuværende trin i fællesskabsrettens udvikling for støtte, som en medlemsstat yder til sine statsborgere med henblik på universitetsstudier, men kun for så vidt som støtten skal bruges til at dække indskrivningsgebyret eller andre gebyrer, især de studieafgifter, der opkræves for at få adgang til undervisningen.

Det ærede medlem rejser spørgsmålet om britiske statsborgere med bopæl i udlandet, som ønsker at studere på højere læreanstalter i Det Forenede Kongerige. Betingelserne for at få studielån er et nationalt anliggende, som ikke er omfattet af fællesskabslovgivningen.

Det omtalte britiske studielånssystem dækker leveomkostningerne bolig, mad, tøj, transport m.m. og falder således uden for fællesskabsreglerne.

I det omfang det britiske system yder støtte til at dække studieafgifterne (hvilket som ovenfor nævnt falder ind under EF-traktatens anvendelsesområde), er de betingelser, der stilles, i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen: den studerende skal være statsborger i en medlemsstat eller barn af en sådan statsborger, og han skal have boet i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS: medlemsstaterne og Island, Liechtenstein og Norge) i de tre hele år umiddelbart inden påbegyndelsen af det første akademiske år på det studium, hvortil han ønsker at modtage støtte til afgifterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2801/01

af Gian Gobbo (NI) til Kommissionen

(9. oktober 2001)

Om: Beskyttelse af typiske fødevareproduktioner og strategi for opretholdelsen af det europæiske landbrug

- Fremkomsten af den såkaldte kogalskab (BSE) har vakt alvorlig bekymring i offentligheden og har rejst tungtvejende spørgsmål om en eksklusiv anvendelse af industrielle fremgangsmåder i landbrugsproduktionen.

- Anvendelsen af genetisk modificerede organismer (GMO) i fødevareproduktionen indebærer ikke blot en eventuel risiko for forbrugernes sundhed, men vil også være til fordel for visse store ikke-europæiske multinationale virksomheder og til skade for de europæiske små og mellemstore virksomheder, der arbejder inden for denne sektor.

Kan Kommissionen oplyse følgende:

- Hvilke strategier agter den at iværksætte for at beskytte det europæiske landbrug?

- Anser den det ikke for hensigtsmæssigt gennem en samlet aktion at beskytte og fremme den traditionelle produktion af fødevarer i forskellige regioner i Europa, som sikrer en garanti for ægte produkter og som er udtryk for den kulturelle rigdom i de pågældende regioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(26. november 2001)

At bevare og fremme den europæiske landbrugsmodel er et af hovedformålene med den reform af den fælles landbrugspolitik, der blev vedtaget i 1999 i forbindelse med Agenda 2000. Den europæiske models egenskaber og dermed også de mål, der ønskes nået gennem reformen, er mangfoldige: en konkurrencedygtig landbrugssektor; en rimelig levestandard for landbrugsbefolkningen; produktionsmetoder, der er sikre, resulterer i kvalitetsprodukter og tager hensyn til miljøet; et alsidigt landbrug, der holder fast ved værdifulde traditioner og landskaber, og som skaber arbejdspladser i landdistrikterne. Denne model svarer kort sagt til et bæredygtigt og flerfunktionelt landbrug på det sociale, økonomiske og miljømæssige område. At fremme denne model er et strategisk mål, ikke blot i forbindelse med Agenda 2000 og udviklingsperspektiverne, men også for forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen.

Til modellens elementer hører kvalitet og diversitet for landbrugs- og fødevareproduktionen i EU. Netop på grund af denne diversitet er det ikke muligt at definere fødevarers kvalitet passende og fuldstændigt på EU-plan. Kommissionen skal dog spille en rolle med henblik på at forbedre oplysningen af forbrugerne, og den har foreslået flere initiativer på dette område.

Som oplyst i det svar på skriftlig forespørgsel P-2555/01 fra Sbarbati, som det ærede medlem henvises til, påtænker EU især at iværksætte en samlet og sammenhængende politik for information om og salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter og fødevarer på det indre marked og i tredjelandene.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2475/01

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. september 2001)

Om: Arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i udvindingsindustrien

Rådets direktiv 92/104/EØF af 3. december 1992(1) om minimumsforskrifter vedrørende forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i udvindingsindustrien der beskrives i bilaget fastsætter i afsnit II, hvilke forpligtelser arbejdsgiveren har med hensyn til at beskytte arbejdstagernes sundhed og sikkerhed og føre tilsyn hermed.

Der sker imidlertid stadig et stort antal arbejdsulykker i Portugal, som bl.a. omfatter tab af syn, ben, arme, fingre og endog dødsfald (navnlig blandt de arbejdere, der bryder sten i stenbrud). Et meget stor antal arbejdstagere lider af silikose, og denne situation har en tendens til at forværres med de nye arbejdsredskaber som f.eks. tryklufthamre og de maskiner, som skaber enorme støvskyer i stenbrud og teglværker. Arbejdstagerne lider også under rygproblemer, fordi de bærer for tunge byrder, blive døve som følge af støj, og mange arbejdstagere, der arbejder i et for fugtigt miljø, rammes af gigt.

Denne situation ledsages af arbejdstilsynets mangelfulde indsats og mangel på forebyggende foranstaltninger, sundhedsundersøgelser, scanning og informationskampagner.

Har Kommissionen kendskab til denne mangelfulde gennemførelse af direktivet, og hvilke foranstaltninger kan der træffes for at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed?

(1) EFT L 404 af 31.12.1992, s. 10.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(28. september 2001)

Kommissionen er ikke bekendt med de sundheds- og sikkerhedsmæssige problemer, som det ærede medlem nævner.

Som det ærede medlem ved, er det medlemsstaternes opgave at sikre en effektiv gennemførelse af reglerne om sundhedsbeskyttelse af arbejdstagerne i mineraludvindingsindustrien over og under jorden. Det nationale arbejdstilsyn, der er ansvarligt for at håndhæve sundheds- og sikkerhedsmæssige spørgsmål i udvindingsindustrien, bør bestemt gøres opmærksom på de problemer, som det ærede medlem rejser.

Kommissionen vil imidlertid anmode den portugisiske delegation i Det Stående Udvalg for Bedriftssikkerhed og Sundhedsbeskyttelse i Kulminer og i anden Udvindingsindustri(1) om at undersøge de spørgsmål nærmere, som det ærede medlem rejser. Hvis det viser sig, at de portugisiske myndigheder ikke har gjort tilstrækkeligt for at løse de nævnte problemer, vil Kommissionen ikke tøve med at træffe de nødvendige foranstaltninger.

(1) Det Stående Udvalg for Bedriftssikkerhed og Sundhedsbeskyttelse i Kulminer og i anden Udvindingsindustri blev oprettet ved Rådets afgørelse som vedtaget på det 44. ministerrådsmøde juli 1957 (EFT 487 af 31.8.1957) og blev udvidet til at omfatte alle mineraludvindingsindustrier den 27. juni 1974 (EFT L 185 af 9.7.1974).