SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1445/97 af Nikitas Kaklamanis (UPE) til Kommissionen (28. april 1997)

Om: Beskaeftigelse, arbejdsloeshed og krav i henhold til Maastricht

Arbejdsloesheden i EU har antaget et saadant omfang, at den har givet anledning til sociale uroligheder, men desvaerre har dette kun i ringe grad faaet de konservative og socialistiske regeringer paa det europaeiske kontinent til omgaaende at traeffe noedforanstaltninger, som kan lette situationen for de unge arbejdsloese.

Som bekendt omfatter Maastricht-kravene ikke nogen klar bestemmelse om, hvor hoej en arbejdsloeshed de enkelte lande maa have for at kunne deltage i OEMU'ens tredje fase. Kommissionen bedes besvare foelgende:

1. Hvilke foranstaltninger agter den at traeffe for at give beskaeftigelsespolitikken samme vaegt i EU som den monetaere politik?

2. Agter Kommissionen at traeffe foranstaltninger for at opnaa ikke blot oekonomisk men ogsaa social samhoerighed inden for EU? Hvilke?

3. Vil den nye traktat, som vil blive resultatet af regeringskonferencen, foruden kravene om oekonomisk tilnaermelse ogsaa indeholde krav om tilladeligt arbejdsloeshedsniveau, som er en afgoerende faktor for den sociale samhoerighed?

4. Har Kommissionen overvejet en situation, hvor der sker en tilnaermelse mellem de oekonomiske faktorer men ikke mellem de enkelte medlemsstaters arbejdsloeshedsniveau, hvilket kunne resultere i en overfoersel af arbejdsloese fra lande med stor arbejdsloeshed til lande med lav arbejdsloeshed?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Yves-Thibault de Silguy (12. juni 1997)

Kommissionen er enig med det aerede medlem i, at arbejdsloesheden i EF er kommet op paa et utaaleligt niveau. I henstillingerne om den oekonomiske politik ligestiller Kommissionen derfor de maal, der gaar ud paa at skabe et hoejt beskaeftigelsesniveau og paa at gennemfoere Den OEkonomiske og Monetaere Union (OEMU).

1. Det maal, der gaar ud paa at skabe et hoejt beskaeftigelsesniveau, er traktatfaestet i EF-traktatens artikel 2, og ifoelge traktatens artikel 102 A skal medlemsstaternes og EF's oekonomiske politik anvendes til at naa dette maal. Paa grundlag af artikel 103 henstiller Kommissionen og Raadet, at der foeres en makrooekonomisk politik til fordel for vaekst og beskaeftigelse. Det er i oevrigt den politik, der kraeves af OEMU, eftersom nationalbankernes og Den Europaeiske Centralbanks monetaere politik vil vaere til saa meget desto stoerre gavn for beskaeftigelsen, som spaendingerne mellem denne politik og budgetpolitikken og loenudviklingen vil vaere fjernet, naar konvergenskriterierne overholdes. Artikel 104-104 C tillige med pagten om stabilitet og vaekst vil sikre denne samhoerighed mellem budgetpolitikken, der forbliver national, og EF's monetaere politik. Saadanne udsigter til stabilitetsgarantier paavirker endvidere de erhvervsdrivendes forventninger og fremmer bl.a. indgaaelse af loenaftaler mellem arbejdsmarkedets parter, hvor der tages hensyn til stabilitetsmaalsaetningen, og som er til gunst for rentefald og for jobskabende investeringer, idet der saaledes kan opretholdes et tilstraekkeligt afkast. I den forbindelse der den makrooekonomiske politik derfor gunstig for en gradvis tilbagevenden til en baerbar hoejere vaekst, der kan skabe de noedvendige arbejdspladser. I oevrigt er det det, der sker, idet det har vist sig, at der har kunnet foeres en mindre stram politik som foelge af de betydelige fremskridt i retning af konvergens, der er gjort med hensyn til budgettet samt loenudgifternes udvikling.

Som supplement til en saadan makrooekonomisk sanering kan strukturpolitikken, bl.a. vedroerende arbejdsmarkedet, spille sin rolle og virke fuldt ud. For at fremhaeve komplementariteten mellem den makrooekonomiske politik og arbejdsmarkedspolitikken har Kommissionen foreslaaet at styrke samarbejdet mellem medlemsstaternes forvaltninger paa omraadet for arbejdsmarkedspolitik, hvilket fremgaar af, at Raadet for nylig har nedsat et udvalg for beskaeftigelse og arbejdsmarked. Endvidere har Kommissionen som led i arbejdet paa regeringskonferencen stoettet forslaget om, at der indfoeres et kapitel om beskaeftigelse og arbejdsmarkedspolitik i EF-traktaten.

2. Den sociale samhoerighed er ligeledes et af EF's maal. Med henblik paa at naa dette er der indfoert en raekke instrumenter og fonde med regionalt sigte, bl.a. den i EF-traktatens artikel 130D omhandlede samhoerighedsfond. Endvidere er strukturfondenes midler blevet forhoejet med henblik paa OEMU. Det skal bemaerkes, at den slags instrumenter kun kan virke, dersom stoetten falder i traad med den oekonomiske politik, modtagerlandet foerer med henblik paa konvergens. Tilfaeldet Irland er et slaaende eksempel herpaa, idet dette land er kraftigt paa vej til at naa op paa EF's gennemsnitslevestandard takket vaere kombinationen af konvergenskriteriernes overholdelse og strukturfondenes anvendelse.

I oevrigt skal det bemaerkes, at den sociale protokol sandsynligvis vil komme til at indgaa i EF-traktaten, saaledes som Kommissionen har foreslaaet.

3. Beskaeftigelsen udgoer et vaesentligt maal for EF, og OEMU skal fremme en tilbagevenden til - og fastholdelse af - en oekonomisk vaekst, der kan forbedre beskaeftigelsen. Kommissionen anlaegger dog den betragtning, at det ikke er betimeligt at tilfoeje et beskaeftigelseskriterium til adgangskriterierne for OEMU.

4. Erfaringen viser klart, at resultaterne med hensyn til beskaeftigelsen, naar alt kommer til alt, afhaenger af en hoej grad af oekonomisk konvergens. Den hoeje grad af konvergens, der kraeves og garanteres af OEMU, vil derfor bidrage til at rette op paa beskaeftigelsessituationen.