SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0716/02

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) og Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(15. marts 2002)

Om: Den flamske forsikringsordning

For nylig er der i Flandern, Belgien, indført en flamsk sygeforsikringsordning. Det er uklart, om denne forsikring henhører under anvendelsesområdet af forordning 1408/71(1).

Mener Kommissionen, at den flamske sygeforsikring er en ordning, der henhører under anvendelsesområdet af forordning 1408/71, artikel 1, litra a)? Hvis det ikke er tilfældet, kan de flamske myndigheder i så fald indføre ventetider for flyttede EØS-arbejdstagere eller pensionerede arbejdstagere, som flytter til Flandern?

(1) EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. april 2002)

I forbindelse med det saglige anvendelsesområde for Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, ønsker Kommissionen at henlede de ærede medlemmers opmærksomhed på, at sondringen mellem ydelser, der er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1408/71, og ydelser, der ikke er omfattet af denne forordning, hovedsagelig er baseret på de enkelte elementer i den pågældende ydelse, navnlig dens formål og de betingelser, under hvilke ydelsen tilkendes, og ikke på, om en ydelse betegnes som en social sikringsydelse i den nationale lovgivning (se Molenaar-dommen(1), punkt 19). Heraf følger i øvrigt, at den omstændighed, at ydelser er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1408/71, ikke har nogen indflydelse på, hvorledes disse ydelser betegnes i en medlemsstats nationale lovgivning (se i analogi hermed dommen Kommissionen mod Den Franske Republik(2), punkt 32).

En ydelse kan anses for en social sikringsydelse i henhold til forordning (EØF) nr. 1408/71, såfremt den tildeles de berettigede uden nogen individuel bedømmelse af personlige behov, men efter lovbestemte kriterier og forudsat, at den vedrører en af de risici, der udtrykkeligt er anført i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1408/71. Denne opregning er således udtømmende, hvorfor en social sikringsgren, der ikke er nævnt i opregningen, ikke kan anses for omfattet af det nævnte begreb, selv om de ydelsesberettigede har et retligt krav på ydelsen (se fx Molenaar-dommen, punkt 20 f.).

Hvad angår den plejeforsikring, der er genstand for spørgsmålet fra de ærede medlemmer, og som blev indført ved dekretet af 30. marts 1999 fra den flamske region i Belgien om plejeforsikring, er det klart, at bestemmelserne om tilkendelse af de omhandlede ydelser, giver de ydelsesberettigede et retligt krav herpå.

Det følger af de pågældende lovbestemmelser og af de oplysninger, Kommissionen har adgang til, at plejeforsikringen giver ret til hel eller delvis overtagelse af visse udgifter som følge af den forsikredes plejebehov, såsom hjemmepleje, pleje på centre eller specialiserede institutioner og indkøb af udstyr og materialer, som den forsikrede har behov for, som fx senge, madrasser eller speciallænestole, respiratorer og iltflasker. Ydelser af den art har altså først og fremmest til formål at supplere sygeforsikringsydelserne med henblik

på at forbedre plejekrævende personers sundhedstilstand og levevilkår. Derfor bør sådanne ydelser betragtes som ydelser i anledning af sygdom i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i forordning (EØF) nr. 1408/71 (se ligeledes Molenaar-dommen, punkt 23-25, og Jauch-dommen(3), punkt 28).

I betragtning af, at de pågældende plejeforsikringsydelser består i en overtagelse eller dækning af udgifter som følge af den pågældendes plejebehov, drejer det sig nærmere bestemt om naturalydelser i henhold til artikel 19, stk. 1, litra a), artikel 25, stk. 1, litra a), og artikel 28, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71 (se Molenaar-dommen, punkt 32).

Artikel 18 i nævnte forordning gælder også for disse ydelser. I artiklens stk. 1 står: Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperioder, skal i fornødent omfang medregne forsikrings-, beskæftigelses eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den lovgivning, der gælder for denne institution.

Derfor skal den betingelse for EU-borgere, som blev indført i den pågældende lovgivning ved dekretet af 18. maj 2001, og som de ærede medlemmer henviser til, hvorefter man skal have betalt bidrag i mindst fem år, anvendes på en sådan måde, at forsikringsperioder vedrørende ydelser ved sygdom tilbagelagt efter lovgivningen i en anden medlemsstat skal betragtes som forsikringsperioder i henhold til den pågældende lovgivning.

Kommissionen har taget kontakt til de belgiske myndigheder for at forhøre sig om, hvorvidt den pågældende lovgivning er i overensstemmelse med fællesskabsretten, og om dens anvendelse på EU-borgere. De vil holde de ærede medlemmer underrettet om, hvilken udvikling der sker i sagen.

(1) Dom af 5. marts 1998, Molenaar, C-160/96, Sml., I-0843.

(2) Dom af 15. februar 2000, Kommissionen mod Den Franske Republik, C-169/98, Sml., I-1049.

(3) Dom af 8. marts 2001, Jauch, C-215/99, Sml., 1901.