SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0561/00

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(29. februar 2000)

Om: EU-overholdelse af beføjelser og forpligtelser

Oplys venligst de tilfælde, der har været, hvor Domstolen har afsagt kendelse om, at Unionen har handlet ultra vires (d.v.s. har overskredet sine beføjelser).

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(28. november 2000)

Som det ærede medlem sikkert ved, giver EU-traktatens artikel 46 (tidligere artikel L) kun EF-Domstolen begrænsede beføjelser til at prøve lovligheden af retsakter, der er vedtaget af Unionens institutioner. Domstolen har derfor ikke afsagt nogen kendelse om, at Unionen har handlet ultra vires.

Med hensyn til Fællesskabet har EF-Domstolen sammen med Førsteinstansretten vide beføjelser til at sikre, at Fællesskabet og dets institutioner handler inden for rammerne af de beføjelser, de har ifølge traktaterne. Domstolskontrollen udøves under forskellige former: ved direkte klager, hvor andre institutioner, medlemsstater eller berørte enkeltpersoner kan kræve juridisk bindende retsakter annulleret (f.eks. EF-traktatens artikel 230, tidligere artikel 173), klager fra enkeltpersoner om skadeserstatning (f.eks. EF-traktatens artikel 235, tidligere artikel 178 og artikel 288, tidligere artikel 215) samt indirekte, hvor de nationale domstole indbringer sager for EF-Domstolen om gyldigheden af Fællesskabets retsakter. I perioden fra 1953 til 1999 har Domstolen fået forelagt 4 049 direkte søgsmål og 4 157 præjudicielle søgsmål. Førsteinstansretten har siden den blev oprettet og til udgangen af 1999 fået forelagt 3 199 søgsmål (inkl. personsager). I henhold til EF-traktatens artikel 230 er en institutions inkompetence tilstrækkelig grund til at annullerede en retsakt, der er vedtaget af institutionen. Førsteinstansretten har afsagt kendelse om, at en påstand om inkompetence er et spørgsmål af offentligt interesse, og det kan derfor rejses af Domstolen på eget initiativ, selv om sagsøger ikke har gjort det(1). Trods dette princip vedrører hovedparten af de sager, hvor der nedlægges påstand om manglende kompetence, en særlig institutions beføjelser til at vedtage den anfægtede retsakt og ikke Fællesskabets kompetence som helhed.

Tidligere eksempler på sager, hvor Domstolen afsagde kendelse om, at Fællesskabet som helhed manglede kompetence til at vedtage en anfægtet retsakt, findes i sag 20/59, Italien mod Den Høje Myndighed(2) og sag 25/59, Nederlandene mod Den Høje Myndighed(3). Et nyligt eksempel findes i sag C-376/98, Tyskland mod Parlamentet og Rådet(4), hvor Domstolen fastsatte visse grænser for Fællesskabets beføjelser til at regulere tobaksreklamer(5).

Af særlig betydning er Domstolens kompetence i henhold til EF-traktatens artikel 300, stk. 6, til at afgive udtalelse om en påtænkt aftales forenelighed med traktaten. I sin udtalelse i C-1/91 af 14. december 1991 fastslog Domstolen, at det system med retlig kontrol, der var foreslået i udkastet til EØS-aftalen, var uforeneligt med EØF-traktaten(6). I sin udtalelse i sag C-1/94 af 15. november 1994 fastslog Domstolen, at Fællesskabet ikke har enekompetence til at indgå alle dele af overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen om handel med tjenesteydelser (GATS) og de handelsrelaterede aspekter af intellektuelle ejendomsrettigheder, herunder handel med varemærkeforfalskede varer (TRIPs)(7). Fællesskabet skal derfor enten ændre den påtænkte overenskomsts indhold eller ændre traktaten i henhold til EU-traktatens artikel 48 (tidligere artikel N).

Kommissionen beklager, at disse supplerende oplysninger fremlægges med forsinkelse.

(1) Førsteinstansrettens kendelse i forenede sager T-79/89, T-84/89, T-85-89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89 BASF og andre mod Kommissionen, Sml. II-315 (1992), præmis 31.

(2) Sml. [1960], s. 325.

(3) Sml. [1960], s. 355.

(4) Ikke offentliggjort, dom af 5. oktober 2000.

(5) Præmis 99 i dommen.

(6) Sml. [1991] I-6079.

(7) Sml. [1994] I-5267.