DA Den Europæiske Unions Tidende CE 84/4

(2004/C 84 E/0005)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0620/03

af Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) til Kommissionen

(3. marts 2003)

Om: Fri etableringsret og betingelserne for at opnå autorisation til at gennemføre teknisk kontrol med motorkøretøjer i Tyskland

I henhold til EF-traktatens artikel 43 er der forbud mod restriktioner, som hindrer statsborgere i en medlemsstat i frit at etablere sig på en anden medlemsstats område, bortset fra tilfælde, der er begrundet i hensynet til samfundets interesser. Disse restriktioner har De Europæiske Fællesskabers Domstol fortolket således, at der også er tale om foranstaltninger eller regler, som gælder på samme måde for landets statsborgere som for udlændinge, men i praksis hindrer statsborgere fra en anden medlemsstat i eller gør det mindre interessant for dem at etablere sig i en anden stat end hjemlandet.

I bilag VIII b til loven af 28. september 1988 (Strassenverkehrs-Zulassungs-Ordnung (StVZO)) fastsættes de krav, som virksomheder, der ønsker at gennemføre teknisk kontrol med motorkøretøjer i Tyskland, skal opfylde for at opnå den obligatoriske autorisation fra den enkelte delstat. For at blive godkendt af de pågældende myndigheder skal man ifølge disse regler forelægge en række dokumenter og bevise, at man opfylder bestemte urealistiske betingelser, bl.a. at den virksomhed, der ansøger om autorisation, er oprettet og drives af mindst 60 uafhængige eksperter, og at et mindsteantal eksperter har forretningssted på det område, for hvilket der ansøges om godkendelse.

Mener Kommissionen ikke, at krav om opfyldelse af disse urealistiske betingelser som en forudsætning for at få autorisation vanskeliggør den frie etableringsret, eftersom det indebærer, at man som virksomhed i forvejen må påtage sig en række investeringer og risici, som i praksis gør det mindre attraktivt for en statsborger fra en anden medlemsstat at etablere sig i Tyskland for at gennemføre teknisk kontrol med motorkøretøjer?

Mener Kommissionen ikke, at de krav, der stilles ifølge den tyske lovgivning, lægger uforholdsmæssig store restriktioner på den frie etableringsret, også selv om disse begrænsninger måske kunne begrundes med samfundets interesser?

Mener Kommissionen ikke, at de nævnte tyske regler er i modstrid med de generelle principper, der ligger til grund for Rådets direktiv 96/96/EF (1) af 20. december 1996 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(10. marts 2004)

Kommissionen har som følge af det ærede parlamentsmedlems skriftlige forespørgsel nr. 620/03 (2) om betingelserne for at opnå autorisation til at gennemføre teknisk kontrol af motorkøretøjer i Tyskland og de mundtlige forespørgsler nr. 150/03 (3) og 153/03 (3) fra de ærede parlamentsmedlemmer Jaime Valdivielso de Cué og Alejo Vidal-Quadras Roca om samme emne gennemført en undersøgelse af bestemmelserne i bilag VIIIb til loven af 28. september 1988 (Strassenverkehrs-Zulassungs-Ordnung (StVZO)).

Af undersøgelsen fremgår, at virksomheder, der ønsker at gennemføre teknisk kontrol af motorkøretøjer i Tyskland, for at opnå den obligatoriske autorisation fra den enkelte delstat skal opfylde en længere række krav, bl.a. at den virksomhed, der ansøger om autorisation, er oprettet og drives af mindst 60 sagkyndige, og at et tilstrækkeligt antal sagkyndige har forretningssted på det område, for hvilket der ansøges om godkendelse.

I henhold til EF-traktatens artikel 43 er der forbud mod restriktioner, som i overdreven grad hindrer statsborgere i en medlemsstat i frit at etablere sig på en anden medlemsstats område. I henhold til retspraksis er der således i henhold til EF-traktatens artikel 43 forbud mod ikke kun al forskelsbehandling på grundlag af nationalitet (4) og enhver form for skjult forskelsbehandling (5), men også mod »enhver form for nationale regler (…), som ganske vist finder anvendelse uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, men kan gøre det vanskeligere eller mindre attraktivt for fællesskabsborgerne, herunder statsborgerne i den medlemsstat, der har udstedt reglerne, at udøve de i EØF-traktaten sikrede grundlæggende friheder (6)«. Begrænsninger vil dog kunne være forenelige med EF-traktaten, hvis de er begrundet »i tvingende almene hensyn (jf. dom af 28.4.1977, Thieffry, sag 71/75, Sml. s. 765, præmis 12-15). Desuden skal anvendelsen af de omhandlede nationale regler i et sådant tilfælde kunne sikre, at det med reglerne forfulgte mål nås, og den må ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt med henblik på at nå det pågældende mål«. (6)

Ifølge de oplysninger, som de tyske myndigheder er fremkommet med, har de i StVZO indeholdte bestemmelser til formål at sikre synsvirksomhedernes uafhængighed og effektivitet, samt at virksomheden råder over en ydedygtig og transparent intern struktur på det område, for hvilket der ansøges om godkendelse.

Selvom det således kan forekomme korrekt, at medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger med henblik på at kontrollere kvalitet og metoder i forbindelse med syn af motorkøretøjer for at forbedre færdselssikkerheden er det også vigtigt, at de foranstaltninger, de træffer i denne forbindelse, er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Kommissionen betvivler dog, at de i StVZO indeholdte bestemmelser er i overensstemmelse med dette princip, og denne skriftlige forespørgsel vil derfor blive registreret som klage som led i den i EF-traktatens artikel 226 anførte procedure.

(1) EFT L 46 af 17.2.1997, s. 1.

(2) EUT C 222 E af 18.9.2003.

(3) April-samlingen 2003.

(4) Domstolens dom af 30. marts 1993, Konstantidinis, sag 168/91, præmis 12.

(5) Domstolens dom af 13. juli 1993, Commerzbank, sag C-330/91, præmis 14.

(6) Domstolens dom af 31. marts 1993, Kraus, sag C-19/92, præmis 32.