SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2864/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(11. oktober 2002)

Om: Omkostninger i forbindelse med bankoverførsler og Kommissionens beføjelser til at tillade retlige skridt

I kommissær Bolkesteins overordentlig klare og nyttige svar på skriftlig forespørgsel E-2271/02(1) redegør han for den retlige situation vedrørende tilladte gebyrer for grænseoverskridende pengeoverførsler.

Som kommissæren sikkert er klar over, har der været en del drøftelser i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål i Europa-Parlamentet om omkostningerne i forbindelse med overførsler inden for eurozonen og den udbredte praksis med at både den modtagende såvel som den ordregivende bank opkræver provision i tilfælde af OUR-overførsler i modstrid med bestemmelserne i direktivet om grænseoverskridende pengeoverførsler (Parlamentets og Rådets direktiv 97/5/EF(2) af 27. januar 1997).

Kommissæren udtaler i sit svar, at hvis der opkræves eventuelle ulovlige gebyrer af en bank, så er kun den berettiget til at blive krediteret det beløb, som med urette er blevet fradraget, idet han tilføjer, at samtlige medlemsstater korrekt har gennemført direktivet vedrørende dette punkt, men at Kommissionen ikke kan tage nogen retlige skridt, hvis kunderne ikke benytter sig af deres rettigheder.

Mener Kommissionen, at hvis en medlemsstats regering eller centralbank konsekvent undlader at sørge for, at deres banker overholder vilkårene i direktivet, så har Kommissionen ingen juridiske beføjelser til at indklage medlemsstaten for Domstolen for De Europæiske Fællesskaber?

Hvis Kommissionen rent faktisk har denne beføjelse og undlader at anvende den og efterfølgende nægter at svare på anmodninger fra fysiske eller juridiske personer, som har lidt økonomiske tab som følge af Kommissionens manglende indgriben, mener Kommissionen da, at sådanne personer i henhold til de konsoliderede traktaters artikel 232 ville have ret til efter to måneder at indbringe klage til Domstolen over, at en af Fællesskabets institutioner (Kommissionen) har undladt at udstede en retsakt til ham, henstillinger og udtalelser dog undtaget?

(1) EFT C 137 E af 12.6.2003, s. 66.

(2) EFT L 43 af 14.2.1997, s. 25.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(19. november 2002)

Kommissionen har nøje fulgt anvendelsen af direktiv 97/5/EF om grænseoverskridende overførsler. Den har således foretaget flere undersøgelser af prisudviklingen og de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Oplysninger herom kan findes på følgende netsted: http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/finances/payment/directives/index.htm)

OUR-betalinger (hvor alle omkostninger afholdes af ordregiveren) blev indført for at få afskaffet den hidtidige praksis med, at der normalt af en formidlende bank blev opkrævet en provision af det overførte beløb. Af Kommissionens undersøgelse af de nationale gennemførelsesforanstaltninger fremgår det, at denne bestemmelse er blevet korrekt gennemført i alle medlemsstater. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at den undertiden anvendes forkert, ofte på grund af en af de implicerede parters manglende kendskab til de nationale regler. En gennemgang af størsteparten af de klager, Kommissionen har modtaget, viser således, at når der opkræves gebyrer to gange, skyldes det i de fleste tilfælde, at en af de tre implicerede banker troede, at der var tale om en SHARE-overførsel (hvor omkostningerne deles mellem afsender og modtager).

Når Kommissionen modtager en klage fra en bankkunde, der har været offer for sådanne dobbeltgebyrer for en grænseoverskridende overførsel, oplyser den først klageren om vedkommendes rettigheder i henhold til direktiv 97/5/EF. Når kunden kender sine rettigheder, er han eller hun bedre stillet over for banken i tilfælde af problemer. Kommissionen henviser også altid til de relevante ombudsmænd i FIN-NET for hvis kunden ikke kan komme videre over for sin bank, kan han eller hun ty til en udenretslig form for afgørelse af tvisten inden for rammerne af FIN-NET. Det ser dog ud til, at de kunder, der har været udsat for dobbeltgebyrer, ofte tøver med at indlede en klageprocedure for et beløb, der kun drejer sig om få euro.

Kommissionen har naturligvis mulighed for at anlægge traktatbrudssag både i tilfælde af manglende eller forkert gennemførelse og i tilfælde af forkert anvendelse af de nationale gennemførelsesbestemmelser. Af de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, fremgår det imidlertid ikke, at direktivet systematisk og forsætligt anvendes forkert i den ene eller den anden medlemsstat.

Som nævnt i det foregående svar, skal gebyrerne for alle grænseoverskridende overførsler i euro i henhold til forordning (EF) nr. 2560/2001(1) fra 1. juli 2003 være de samme som for indenlandske overførsler, både på modtagersiden og på afsendersiden. Kommissionen overvejer derfor en fremtidig ændring af reglerne for grænseoverskridende overførsler for at harmonisere dem med de regler, der gælder for indenlandske overførsler.

(1) Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2560/2001 af 19. december 2001 om grænseoverskridende betalinger i euro, EFT L 344 af 28.12.2001.