DA Den Europæiske Unions Tidende CE 78/84

(2004/C 78 E/0083)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2180/03

af Samuli Pohjamo (ELDR) og Mikko Pesälä (ELDR) til Kommissionen

(30. juni 2003)

Om: Skader forårsaget af rovdyr i områder med rensdyravl i Finland

Rensdyravl i Finland har lange traditioner. Rensdyravl og rensdyrhold kan ikke direkte sammenlignes med landbrug. Rensdyrene går frit i naturen i vidtrækkende øde områder.

Rovdyrbestandene er i foruroligende grad blevet forøget som følge af de fredninger, som kræves i EU's habitatdirektiver (92/43/EØF (1)). Rovdyrene søger til de områder, hvor det er let at finde føde, dvs. til områder med rensdyravl. Navnlig rensdyravlere i de områder med midlertidig rensdyravl, der grænser op til Rusland, har i de seneste år været udsat for umådelige tab af rensdyr. Det kan påvises, at rovdyrene indtil den 31. maj i år allerede har kostet 160 rensdyr livet alene i området omkring Suomussalmi. I området med midlertidig rensdyravl i Halla forårsagede ulvene, at antallet af slagtede rensdyr styrtdykkede til en tredjedel i forhold til det normale.

Det bør bemærkes, at en stor del af resterne af de rensdyr, som rovdyrene dræber, ikke kan findes i de store øde områder. Søgning og de dermed forbundne udgifter afholdes af rensdyravlerne. Det kræver mange ressourcer at beskytte rensdyr mod rovdyr og tager meget af tiden til den egentlige rensdyravl samt fjerner grundlaget for rensdyravlens rentabilitet. Den forøgede bjørnebestand har også medført betydelige tab af rensdyrkalve. Det skyldes, at retten til at drive jagt om foråret er blevet ophævet.

Rensdyravlerne henviser til habitatdirektivets artikel 16, stk. 1, og navnlig til litra b. Rensdyr er en del af deres ejendom, og rovdyrene forårsager særlig og alvorlig skade. Den forøgede rovdyrbestand truer med at sætte en stopper for EU's eneste oprindelige folks, dvs. samernes traditionelle erhverv. En stor del af de skader, som rovdyrene forårsager, er koncentreret om områder med rensdyravl, hvilket medfører, at disse områders rovdyrbestand væsentlig bør nedbringes.

Accepterer Den Europæiske Union og Kommissionen, at de fortsat stigende rovdyrbestande ødelægger et traditionelt rensdyrerhverv i tyndtbefolkede områder med begrænsede erhvervsmuligheder?

Kan nationale myndigheder mere fleksibelt og hurtigere give tilladelse til at bringe rensdyrbestandene under kontrol i områder med rensdyravl, for at betingelserne for rensdyrerhvervet kan bevares?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(30. juli 2003)

Mange store rovdyr, herunder ulve, brune bjørne og losser, er fredet i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (2), jf. bilag IV, litra a). Disse arter er derfor omfattet af en streng beskyttelsesordning, som bl.a. forbyder bevidst drab på disse. Fravigelser fra beskyttelsesordningen kan dog tillades i tilfælde af alvorlig skade på ejendom ifølge artikel 16, stk. 1, som giver mulighed for at eliminere de skadevoldende enheder.

Ifølge informationer fra de finske myndigheder er populationerne af bjørn og los nærmest stabile snarere end voksende. Bjørnejagten om foråret blev bragt til ophør, længe inden Finland blev medlem af EU, og grundene hertil var rent nationale — at jagten generelt set ikke var bæredygtig, samt at et betragteligt antal hunner med unger blev dræbt af jægerne hvert forår. Tætheden af ulvebestandene i områderne med rensdyravl er langt lavere end andre steder i det østlige Finland, fordi ulven her har en lavere beskyttelsesmæssig status. Der foreligger ingen beviser for påstanden om, at populationerne af de store rovdyr til stadighed øges i områderne med rensdyravl.

Ulvepopulationerne i de områder af Finland, hvor der finder rensdyravl sted, er undtaget fra bilag IV, litra a), men medtaget i bilag V til samme direktiv. Det betyder, at der må gribes til forvaltningsmæssige forholdsregler med henblik på at kontrollere populationen. Dog er det forbudt at benytte vilkårlige fangst-eller drabsmetoder, som kan føre til lokal forsvinden eller alvorlig forstyrrelse af bestandene (3). Det sorterer under de nationale myndigheder at træffe passende foranstaltninger under hensyntagen til det ovennævnte. Under henvisning til EF-traktatens artikel 211 er det Kommissionens opgave at sikre, at Finlands beskyttelse af disse arter fuldt ud opfylder direktivets krav.

(1) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

(2) EFT L 206 af 22.7.1992.

(3) Artikel 15 i Rådets direktiv 92/43/EØF.