SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0530/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(25. februar 2002)

Om: Immunitet og den europæiske arrestordre

Med henblik på at forhindre den form for langtrukken retstvist, som opstod i Det Forenede Kongerige efter anholdelsen af den tidligere præsident Pinochet til trods for en international traktatforpligtelse indgået af den britiske regering om ikke at anholde nuværende eller tidligere regeringschefer (som et flertal af juridisk kyndige medlemmer af Overhuset anså for tilsidesat ved en senere international forpligtelse) vil Kommissionen da fremlægge listen over personer, som vil være immune for anholdelse i henhold til den europæiske arrestordre, samt i lovgivningen gøre det fuldstændig klart, om denne liste indbefatter EU-diplomater, nuværende og tidligere statsoverhoveder, ministre, medlemmer af nationale parlamenter, medlemmer af Europa-Parlamentet samt medlemmer af Kommissionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(9. april 2002)

Den 12. december 2001 blev der nået politisk enighed om rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre. Europa-Parlamentet godkendte forslaget(1) i begyndelsen af februar 2002, og den formelle vedtagelse er planlagt til april eller maj 2002.

Artikel 17c i rammeafgørelsen foreskriver, at når den eftersøgte person er omfattet af et privilegium eller en immunitet, kan den europæiske arrestordre ikke fuldbyrdes, medmindre den retslige myndighed i fuldbyrdelseslandet har fået oplyst, at privilegiet eller immuniteten er blevet ophævet.

Den myndighed, der har kompetence til at ophæve immuniteten, kan afhængig af, hvilken type privilegium eller immunitet det drejer sig om, være fuldbyrdelsesstaten (f.eks. hvis den eftersøgte person er omfattet af en særlig immunitet som parlamentsmedlem eller minister) eller en anden stat. I førstnævnte tilfælde skal den fuldbyrdende retslige myndighed sende en anmodning til den myndighed, der er kompetent til at ophæve immuniteten. I det andet tilfælde er det op til den udstedende retslige myndighed at fremsætte den nødvendige anmodning til den kompetente myndighed for at få immuniteten ophævet. Hvis det er muligt i lyset af den særlige status for den person, der nyder immunitet, og hvis loven i fuldbyrdelseslandet giver mulighed for det, skal der træffes de nødvendige foranstaltninger for at sikre en egentlig overgivelse. Bortset fra den immunitet, der følger af internationale konventioner (som f.eks. UCDR 1964)(2), varierer bestemmelserne om immunitet fra medlemsstat til medlemsstat, og de er underlagt national lovgivning.

Hvad angår immunitet i særdeleshed skal artikel 4, stk. 7, også nævnes. Ifølge denne artikel er fuldbyrdelseslandet ikke forpligtet til at fuldbyrde en europæisk arrestordre, når overtrædelsen er begået uden for udstedelseslandets område, og når loven i fuldbyrdelseslandet ikke giver anledning til retsforfølgning af de samme lovovertrædelser, når de begås uden for fuldbyrdelseslandets område. Det vil f.eks. kunne betyde, at en medlemsstat ikke bistår med fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre, når en anden medlemsstat har anvendt en universel værnetingsklausul, der ikke vil finde anvendelse for samme sag i fuldbyrdelseslandet.

(1) EFT C 332 E af 27.11.2001.

(2) Wienerkonventionen om diplomatiske forbindelser fra 1961, ikrafttrådt i 1964.