ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1479/97 af Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) til Raadet (24. april 1997)

Om: AEndring af Finlands B-produktionskvote for sukkerroer til en A-kvote til sikring af tilstraekkelig forarbejdningskapacitet i Finland

Finlands produktionskvoter for sukkerroer udgoer samlet 146.776 ton, hvoraf A-kvoten udgoer 133.433 ton og B-kvoten 13.343 ton. Finlands A-kvote udgoer 1,1% og B-kvoten 0,5% af de tilsvarende kvoter i EU.

Finlands produktionskvote for raasukker er paa 60.000 ton. Forbruget af sukker i Finland er naesten paa 200.000 ton aarligt. Finland er dermed klart et omraade, hvor der er et produktionsunderskud af sukker, og vi faar netop ikke gavn af EU's midler til sukkerproduktion. Finland stoetter reelt med sine produktionsafgifter og lagerafgifter sukkersektoren i de lande i EU, der har et produktionsoverskud. Finlands produktionsafgift i 1995-1996 var paa 27,5 mio FIM, hvoraf A-kvotens basisafgift udgjorde 996.215,30 FIM, og B-kvotens produktionsafgift udgjorde 16.556.660,14 FIM. Finland finansierer EU's sukkersektor med 27,5 mio FIM, hvoraf industrien betaler 40% og producenterne 60%.

Som foelge af vores for lille sukkerroekvote skal den finske sukkerindustri i loebet af 1998 lukke en af sine fabrikker, der er ligger i Janakkala, da vores landekvote er for lille til at drive tre effektive fabrikker. Den sukkerroekvote, som Finland fik tildelt ved af tiltraedelsesforhandlingerne i 1995, var fra starten af for lille, hvilket indebar hoejere forarbejdningsomkostninger pr. enhed.

Lukningen af en fabrik betyder, at 150 personer umiddelbart bliver arbejdsloese, og at grundlaget for over tusind sukkerroeproducenter fjernes.

Finland har brug for en andel af EU's sukkerroeproduktion, der svarer til landets forbrug. Derfor skal Finlands B-kvote paa 13.343 tons aendres til en A-kvote saaledes, at landets produktionsafgift falder fra 27,5 mio FIM til 10,9 mio FIM. Det vil forbedre rentabiliteten i den finske sukkerindustri og vil sikre landet en mere rimelig produktions- og forarbejdningskapacitet.

Svar (16. oktober 1997)

Raadet har ikke modtaget noget forslag fra Kommissionen om sukkerkvoter.

For saa vidt angaar sukkerordningerne goer Raadet dog det aerede medlem opmaerksom paa,

- at en medlemsstats sukkerforbrug ikke alene er bestemmende for dens sukkerkvotes stoerrelse og sammensaetning;

- at sukkerkvoten for Finland blev forhandlet og aftalt i fornindelse med forhandlingerne om Finlands tiltraedelse af EU. Produktionskvoterne for Finland og andre medlemsstater blev derefter bekraeftet af Raadet i forbindelse med revisionen af Faellesskabets sukkerordninger i april 1995. B-kvoten for Finland er paa 10% af A-kvoten, og den samme procentsats gaelder i fem andre medlemsstater;

- at sukkerordningerne tager hensyn til forsyningssituationen derved, at der er fastsat afledte omraadebestemte priser for sukker i underskudsregioner; disse priser er hoejere end den almindelige EF-pris og sikrer stoerre udbytte for sukkerproducenter og sukkerroeavlere i de paagaeldende regioner. Dette gaelder ogsaa Finland.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2340/97 af Graham Mather (PPE) til Kommissionen (10. juli 1997)

Om: OEremaerkning af svin

Raadets direktiv 92/102/EOEF ((EFT L 355 af 5.12.1992, s. 32. )) foreskriver, at medlemsstaterne skal gennemfoere en identifikationsordning med oeremaerkning af visse husdyr, herunder svin. Der har vaeret visse klager over, at denne ordning er dyrplageri. Der har vaeret forslag fremme om, at en oeget brug af inspektioner er en mere brugbar metode end oeremaerkning.

Kan Kommissionen oplyse, om den har planer om at forbedre ordningen eller afskaffe kravet om oeremaerkning af svin? Kan Kommissionen ogsaa oplyse, om der er plads i direktivet til at afskaffe oeremaerkningen, hvis den erstattes med en anden ordning?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (4. september 1997)

Det fastsaettes i artikel 5, stk. 3, i Raadets direktiv 92/102/EOEF om identifikation og registrering af dyr at, »...andre dyr end kvaeg skal maerkes snarest muligt, og under alle omstaendigheder inden de forlader bedriften, med en oeremaerkning eller en tatovering, hvorved dyret kan henfoeres til den bedrift, det kommer fra, og som muliggoer reference til fortegnelsen i artikel 3, stk. 1, litra a), idet dette maerke skal vaere anfoert i ethvert ledsagedokument...«

Ydermere er det ifoelge ovennaevnte artikel muligt at benytte midlertidig maerkning, og medlemsstaterne kan benytte deres nationale system ved flytning af andre dyr end kvaeg.

Hvad angaar fremtidige tiltag er Kommissionen, i overensstemmelse med artikel 10 i Raadets direktiv 92/102/EOEF, ved at forberede en rapport om et identifikations- og registreringssystem for dyr. Alle aspekter angaaende identifikation af svin, isaer de af det aerede medlem naevnte, vil blive taget under overvejelse. Paa basis af resultaterne i denne rapport vil Kommissionen eventuelt foreslaa passende foranstaltninger. Rapporten og eventuelle forslag fra Kommissionen vil blive forelagt Parlamentet. Ydermere fastsaettes det i artikel 10, at muligheden for at indfoere en edb-baseret identifikationsmetode skal tages op til revision.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-1604/97 af Roberto Mezzaroma (UPE) til Raadet (5. maj 1997)

Om: St. Raffaele-hospitalet paa Malta og de bilaterale forbindelser mellem EU og Malta

Efter anmodning fra den maltesiske regering er det italiensk-maltesiske fond Monte Tabor oprettet som et organ med ansvar for planlaegning og bygning af St. Raffaele-hospitalet paa Malta efter samme model som det videnskabelige institut St. Raffaele i Milano.

Projektet er en del af den maltesiske regerings sundhedspolitik og udgoer en del af et videre laegevidenskabeligt projekt, der har til formaal at tilbyde hospitalsfaciliteter i Middelhavsomraadet, der kan behandle forskellige alvorlige sygdomme, herunder diabetis mellitus.

Der er indgaaet en aftale mellem de maltesiske myndigheder og St. Raffaele om gennemfoerelsen af projektet.

Mener Raadet, at den pludselige afbrydelse af forbindelserne, som den maltesiske regering har beordret i forbindelse med dette projekt, hvortil der er ydet et laan paa 12 mio maltesiske lire fra socialudviklingsfonden, og af den italiensk-maltesiske samarbejdsprotokol, paa nogen maade kunne faa negative virkninger paa forbindelserne mellem Malta og EU-medlemsstaterne, Italien, og dermed paa forholdet mellem Malta og EU?

Svar (17. oktober 1997)

Det projekt, som det aerede medlem naevner i sin forespoergsel, hoerer under de bilaterale forbindelser mellem Italien og Malta.

Hvad angaar Maltas fremtidige forbindelser med EU holder Raadet sig for oeje, at det er i begge parters interesse at opretholde taette forbindelser, og det har derfor bedt Kommissionen forelaegge forslag. Kommissionen vil efter afslutningen af de sonderende samtaler med Malta forelaegge sine forslag for Raadet i andet halvaar 1997.

Malta har modtaget EF-tilskud og EIB-laan, nemlig i form af tre finansprotokoller til et samlet beloeb af ca. 93,5 mio. ECU. Fjerde finansprotokol paa 45 mio. ECU traadte i kraft den 1. januar 1996. Hovedformaalet med denne protokol var at hjaelpe Malta med at forberede sig paa den fremtidige tiltraedelse af Den Europaeiske Union. Men da Malta har besluttet at stille sin ansoegning i bero, vil det vejledende program, som Kommissionen har udarbejdet med henblik paa gennemfoerelsen af denne protokol, uden tvivl skulle revideres paa baggrund af de faelles maal for de fremtidige forbindelser.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2837/97 af Eolo Parodi (UPE) og Giancarlo Ligabue (UPE) til Kommissionen (1. september 1997)

Om: Kontrol med statsstoette

Det italienske parlament fik den 25. februar 1997 forelagt et lovforslag (nr. 3270) vedroerende omstrukturering af vejtransportsektoren og udvikling af den kombinerede transport. I overensstemmelse med traktatens artikel 93, stk. 3, har den italienske regering fremsendt lovforslaget til Kommissionens GD VII med henblik paa en vurdering af lovtekstens forenelighed med gaeldende faellesskabsret, herunder navnlig forordning nr. 1107/70 ((EFT L 130 af 15.6.1970, s. 1.)), senest aendret ved forordning nr. 543/97 ((EFT L 84 af 26.3.1997, s. 6.)), om stoette, som ydes inden transport med jernbane, ad landevej og sejlbare vandveje.

Med skrivelse af 23. maj 1997 til Italiens faste repraesentant ved De Europaeiske Faellesskaber meddelte generaldirektoer Coleman paa Kommissionens vegne, at man efter den foerste gennemlaesning af teksten havde konstateret, at der var behov for supplerende oplysninger.

Disse oplysninger skulle ifoelge Kommissionen navnlig sigte paa en tydeliggoerelse af visse bestemmelsers indhold samt en praecisering af regeringens bevaeggrunde set i forhold til faellesskabsinteressen. Eftersom hele denne sektor om godt et aar skal vaere fuldstaendigt liberaliseret, har den italienske vejtransportsektor behov for nogle juridiske rammer, der kan saette den i stand til at omstrukturere sig inden dette tidspunkt. Kommissionen bedes derfor oplyse foelgende:

1. Hvor langt er den kommet i denne kontrolprocedure, og hvornaar paataenker den at tage endelig stilling i sagen?

2. Hvilke supplerende oplysninger har den paa nuvaerende tidspunkt modtaget, og giver disse det fornoedne grundlag for at konkludere, at bestemmelserne i lovforslaget er forenelige med de gaeldende faellesskabsregler og traktaten?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Niel Kinnock (19. september 1997)

Det lovforslag, de aerede medlemmer omtaler, blev meddelt Kommissionen den 24. april 1997. I betragtning af de mange forskelligartede forholdsregler og de meget generelle vendinger, lovforslaget var holdt i, anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger for at kunne tage stilling til, hvorvidt stoetteordningen var forenelig med faellesskabslovgivningen. Paa begaering af de italienske myndigheder afholdtes der et moede med Kommissionen den 13. juli 1997. Dette moede bidrog til at kaste lys over ikke blot, hvilke maal de italienske myndigheder tilstraebte, men ogsaa forskellige andre aspekter af lovforslaget. De italienske myndigheder erklaerede, at der i naer fremtid ville tilgaa Kommissionen en aendret version af lovforslaget med naermere belysning af visse aspekter.

Kommissionen er klar over, hvor stor betydning denne sag har set i relation til liberaliseringen af vejtransportsektoren. Kommissionen vil naturligvis, saa snart, den har modtaget yderligere oplysninger samt som aftalt det reviderede lovforslag, afgive udtalelse herom hurtigst muligt.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1607/97 af José Valverde López (PPE) til Kommissionen (7. maj 1997)

Om: AEndring af de tekniske krav, som Kommissionen har fastsat for produktion af gelatine

Ved en beslutning den 11. juni 1996 fastlagde Kommissionen de tekniske krav for produktion af gelatine.

Ifoelge Det Videnskabelige Udvalg, som daekker en lang raekke fagomraader, sikrer disse tekniske krav ikke, at BSE-stoffet inaktiveres, hvorfor der kun kan garanteres risikofri gelatine ved anvendelse af uinficerede raavarer.

Hvilke beslutninger agter Kommissionen at traeffe for omgaaende at forbyde salg af gelatine, som forbrugerne ikke har garanti for er fuldstaendig uinficeret?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (11. september 1997)

Den 11. juni 1996 indfoerte Kommissionen foranstaltninger for at sikre, at gelatine produceret i Det Forenede Kongerige ikke frembyder fare. Disse foranstaltninger omfattede indfoerelse af minimumsstandarder for forarbejdning, udelukkelse fra raamaterialet af alle former for vaev, der er kategoriseret som hoejrisikovaev, og opstilling af betingelser, der skulle opfyldes, foer eksporten kunne gaa i gang.

Det er imidlertid blevet konstateret, at det videnskabelige grundlag for minimumsstandarderne er fejlbehaeftet, og Kommissionen har derfor ikke truffet de skridt, der er noedvendige for at tillade eksport af gelatine fra Det Forenede Kongerige, som er produceret af raamaterialer fra kvaeg slagtet i Det Forenede Kongerige. Al gelatine, der produceres i Det Forenede Kongerige med henblik paa at indgaa i foedevarer, foder, kosmetik og farmaceutiske produkter, produceres imidlertid nu paa grundlag af raamaterialer, der stammer fra andre lande end Det Forenede Kongerige. Der er gennemfoert inspektioner for at sikre, at gelatine kan spores tilbage til oprindelsesmedlemsstaten. Supplerende lovgivning overvejes.

Resultaterne af Kommissionens inspektioner i slutningen af 1996 har klart vist, at ingen medlemsstat kan betragtes som fri for risiko for overfoerbare spongiforme encephalopatier. Kommissionen fremsatte derfor igen paa moedet i Den Staaende Veterinaerkomité den 16. juli 1997 et forslag for medlemsstaterne om at fjerne hoejrisikomateriale. Da det fornoedne flertal for dette flertal ikke kunne opnaas, blev foranstaltningerne i forslaget den 17. juli forelagt som et forslag til Raadets beslutning ((KOM(97) 419 endelig udg. )) i overensstemmelse med forskriftskomitéproceduren. Som foelge af droeftelser i Raadet accepterede Kommissionen visse aendringer, men Raadet vedtog ikke forslaget og oplyste, at det ikke ville droefte det igen inden for de naeste to uger. Kommissionen vedtog foelgelig foranstaltningerne i overensstemmelse med forskriftskomitéproceduren den 30. juli 1997 ((EFT L 216 af 8.8.1997. )).
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2182/97 af Hiltrud Breyer (V) til Raadet (25. juni 1997)

Om: Novel Food-forordning (EF) nr. 258/97 - Tilpasning af sensitivitetsgraenser i forbindelse med paavisning

Tilpasses sensitivitetsgraenserne ved paavisning af genetiske modifikationer loebende til de tekniske fremskridt?

Samlet svar paa skriftlige forespoergsler E-2160/97, E-2162/97, E-2164/97, E-2166/97, E-2176/97, E-2178/97, E-2180/97, E-2182/97 og E-2186/97 (28. oktober 1997)

Som fastsat i artikel 8, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 258/97 ((EFT L 42 af 14.2.1997. )) skal det ved en relevant analyse i givet fald kunne paavises, at visse karakteristika ved en levnedsmiddelingrediens »- under hensyntagen til de accepterede graenser for naturlige variationer inden for saadanne karakteristika - adskiller sig fra det traditionelle levnedsmiddel eller den traditionelle levnedsmiddelingrediens«. Der erindres endvidere om, at de eventuelle gennemfoerelsesbestemmelser til artikel 8 vil blive vedtaget efter (komité)proceduren i artikel 13.

Affattelsen af spoergsmaalene giver ikke mulighed for at vide, hvilken kontrol det aerede parlamentsmedlem sigter til. Under alle omstaendigheder finder de generelle bestemmelser i EF-lovgivningen om kontrol med levnedsmidler anvendelse.

For saa vidt angaar de vurderinger, der skal foretages i henhold til artikel 4 og 6, i forordning 258/97, er bestemmelserne herfor og navnlig den rolle, som medlemsstaterne skal spille i forbindelse med vurderingsorganerne, fastsat i artikel 4, stk. 3, og artikel 6, stk. 2-4, eventuelt supperet med artikel 7 og 9. Det bemaerkes, at artikel 4, stk. 4, bestemmer, at Kommissionen offentliggoer retningslinjer for de videnskabelige aspekter vedroerende udarbejdelsen af den foerste vurderingsrapport. Disse bestemmmelser kan eventuelt suppleres med de relevante bestemmelser i direktiv 90/220/EOEF ((EFT 117 af 8.5.1990. )).

Med hensyn til analysemetoderne erindres der om, at artikel 4 i direktiv 93/99/EOEF ((EFT L 290 af 24.11.1993. )) bestemmer, at medlemsstaterne skal soerge for, at valideringen af de analysemetoder, der anvendes i forbindelse med den offentlige kontrol af levnedsmidler, naar det er muligt, er i overensstemmelse med visse kriterier i direktiv 85/591/EOEF ((EFT L 372 af 31.12.1995. )) om indfoerelse af faelles proeveudtagnings- og analysemetoder til kontrol af levnedsmidler.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2507/97 af Frédéric Striby (I-EDN) til Kommissionen (22. juli 1997)

Om: Franske byggevirksomheders vanskeligheder i Tyskland

De nye forpligtelser, der siden den 1. januar 1997 har vaeret i kraft for haandvaerksvirksomheder (in casu de franske) i byggesektoren, som arbejder i Tyskland, rejser problemer i forbindelse med den frie bevaegelighed for tjenesteydelser.

Ifoelge den nye tyske lov af 26. februar 1996 har arbejdsgiverne pligt til til de af deres arbejdstagere, som udfoerer opgaver i Tyskland, at udbetale en mindstebruttotimeloen (17 DM) og ikke den normale loen i hjemlandet.

Ifoelge haandvaerkskammeret i Alsace vil det indebaere en foroegelse paa 27% i forhold til den franske loen, hvis en fransk virksomhed skal udbetale denne mindsteloen paa 17 DM.

Opfatter Kommissionen ikke dette som skjult protektionisme og en hindring for, at haandvaerksvirksomheder i Tysklands nabolande frit kan udoeve deres erhverv under overholdelse af bestemmelserne i det indre marked?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (18. september 1997)

Et krav om, at der skal udbetales mindsteloen til arbejdstagere, uanset i hvilket land de er etableret, er ikke i strid med retten til fri udveksling af tjenesteydelser.

Det fremgaar af EF-Domstolens faste retspraksis, at EF-traktatens artikel 59 og 60 ikke er til hinder for, at Tyskland som vaertsland for det foerste paalaegger et krav om udbetaling af en mindsteloen til enhver person, der i Tyskland udfoerer loennet arbejde - det vaere sig selv midlertidigt - og for det andet soeger at sikre mindsteloenskravet overholdt ved adaekvate midler.

Dette princip er for nyligt blevet bekraeftet ved direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser ((EFT L 18 af 21.1.1997. )). Formaalet med direktivet er, at enhver virksomhed, der i en anden medlemsstat udoever virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, og som i den forbindelse udstationer arbejdstagere, overholder visse ufravigelige minimumsregler, der gaelder i vaertslandet, og som bl.a. vedroerer mindsteloen.

Den nye tyske lov er foelgelig i overensstemmelse med EF-lovgivningen, forudsat at den kontrol, der udoeves for at sikre overholdelse af mindsteloenskravet ikke er diskriminerende eller staar i misforhold til det tilsigtede maal.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2074/97 af Jaak Vandemeulebroucke (ARE) til Kommissionen (19. juni 1997)

Om: Faellesskabets finansielle bidrag paa miljoeomraadet

Under budgetkonto B4-306 ydes der stoette inden for rammerne af miljoebeskyttelse. I EFT C 148 af 16.5.1997 offentliggoeres en liste over organisationer, som modtager en saadan stoette.

Kan Kommissionen oplyse, hvilket projekt der er indgivet af »Confédération européenne des syndicats«?

Kan Kommissionen oplyse, hvordan den korrekte tildeling af disse penge kontrolleres?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (18. september 1997)

Projektet omfatter et arbejdsseminar for hoejtstaaende fagforeningsfolk fra cirka 26 forskellige lande (samtlige EU-medlemsstater samt en raekke oest- og centraleuropaeiske lande). Herigennem aabnes der mulighed for udveksling af synspunkter og praktiske erfaringer, ligesom man her kan fastlaegge faelles maalsaetninger baseret paa den nuvaerende mulige teknologi. Alle konkrete resultater heraf vil blive offentliggjort, saa de kan fungere som praktisk vejledning for saavel firmaer som fagforbund i baade OEsten og Vesten.

Bortset fra offentliggoerelsen af resultaterne af forhandlingerne - som forventes at ske meget snart - er arbejdet tilendebragt med et yderst tilfredsstillende resultat.

Projektlederen vil i loebet af kort tid fremlaegge en endelig rapport om det udfoerte arbejde, sammen med de endelige regnskaber, hvor samtlige relevante udgifter fremgaar, samt en afsluttende statusopgoerelse. Disse oplysninger vil blive efterproevet af Kommissionen, hvorved det sikres, at arbejdet er blevet ordentligt udfoert, og at resultaterne giver et fuldt korrekt billede af de samlede hermed forbundne udgifter.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2386/97 af Marjo Matikainen-Kallstroem (PPE) til Kommissionen (10. juli 1997)

Om: Afgiftsfrie koeb i lufthavne

En flyrejsende, der rejser inden for EU, har lov til at koebe afgiftsfrie varer i lufthavnenes taxfree-butikker. Varerne kan dog kun koebes i den lufthavn, hvor rejsen paabegyndes, og ikke laengere i bestemmelsesstedets lufthavn.

Med den nuvaerende praksis optager de rejsendes afgiftsfrie indkoeb den plads i flyvemaskinerne, der er beregnet til haandbagage, og varerne maa opbevares ved passagerernes foedder. Dette forringer rejsesikkerheden og -komforten og vanskeliggoer desuden muligheden for at bevaege sig i flyvemaskinen, eksempelvis i tilfaelde af en ulykke. Ogsaa flyvemaskinens braendstofforbrug stiger som foelge af maskinens oegede vaegt.

Kommissionen bedes oplyse, hvorfor flypassagererne ikke ogsaa kan koebe afgiftsfrie varer i bestemmelsesstedets lufthavn, da omfanget af varekoebet stadig kunne kontrolleres, eksempelvis ved at kraeve fremvisning af den resterende del af boardingkortet i forbindelse med koebet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (18. september 1997)

Varer, der er beregnet til udfoersel, er normalt fritaget for afgifter, medens varer, der indfoeres, belaegges med afgifter. Det er grunden til, at rejsende ikke har lov til at koebe afgiftsfrit i bestemmelsesmedlemsstaten. Det gaelder baade rejsende, der ankommer fra tredjelande, og rejsende inden for Faellesskabet.

De rejsende har i stedet lov til at koebe afgiftsfrie varer i afrejsemedlemsstaten. Ved indfoerslen skal den rejsende deklarere de varer, han oensker at indfoere, og principielt betale afgifter af alle de indfoerte varer. Den rejsende betaler ikke afgifter af varer, der falder ind under bestemte vaerdi- og maengdegraenser, da der er fastsat saerlige afgiftsfrie kvoter for rejsende.

Overholdelse af forpligtelsen til at deklarere og betale afgifter ved indfoerslen kontrolleres af toldmyndighederne. Inden for det indre marked gennemfoeres der ikke laengere kontrol ved de indre graenser. Graensekontrollen er blevet afloest af forhandlerkontrolsystemet. Det fremgaar af den rapport, Kommissionen ((KOM(96) 245 endelig udg. )) har forelagt, at forhandlerkontrolsystemet ikke fungerer tilfredsstillende i medlemsstaterne.

Kommissionen forstaar udmaerket det aerede medlems synspunkt vedroerende de sikkerhedsmaessige og miljoemaessige foelger af, at de afgiftsfrie koeb optager plads i flyvemaskinerne. Der er imidlertid tale om problemer, der vil blive loest i den naermeste fremtid. Raadets beslutning om at afskaffe afgiftsfrie salg til rejsende inden for Faellesskabet betyder, at disse salg vil ophoere pr. 30. juni 1999.