SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-3401/98

af Carmen Fraga Estévez (PPE) til Kommissionen

(9. november 1998)

Om: Begrundelse for mindstestoerrelsen for svaerdfisk i Middelhavet

I bilag IV til Raadets forordning 1626/94(1) fastsaettes mindstestoerrelsen for svaerdfisk (Xiphias gladius) fanget i Middelhavet til 120 cm. Denne stoerrelse svarer til den, som ICCAT anbefaler for Atlanterhavet. Imidlertid har ICCAT aldrig fremsat nogen henstilling om mindstestoerrelser for svaerdfisk i Middelhavet, og det er en udbredt opfattelse i videnskabelige kredse, stoettet af erfaringerne i sektoren, at denne mindstestoerrelse for Middelhavet er overdrevet. Det er saaledes godtgjort, at bestanden af svaerdfisk i Middelhavet adskiller sig fuldstaendigt fra bestanden i Atlanterhavet. Disse forskelle kommer bl.a. til udtryk i, at svaerdfiskene i bestanden i Middelhavet er langt mindre og koensmodnes vaesentligt tidligere.

For at bevare ligevaegten mellem bevarelsesforanstaltningerne i Middelhavet og for ikke at paafoere fiskerierhvervet i Middelhavet unoedige vanskeligheder, bedes Kommissionen besvare foelgende: Ud fra hvilke bevaeggrunde og biologiske data har den fastsat 120 cm som mindstestoerrelse for svaerdfisk i Middelhavet?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Emma Bonino

(2. december 1998)

Mindstestoerrelsen for svaerdfisk, fanget i Middelhavet som fastlagt i Raadets forordning (EF) 1626/94 af 27. juni 1994 om tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne i Middelhavet blev indfoert for at standse den nedadgaaende tendens i den gennemsnitlige stoerrelse af svaerdfisk fanget i Middelhavet. Paa tidspunktet for vedtagelsen af ovenstaaende forordning var det allerede tydeligt, at fangster af unge svaerdfisk i Middelhavet steg til overdrevne hoejder, og at den gennemsnitlige stoerrelse af den enkelte fisk faldt dramatisk. Under disse omstaendigheder mente Kommissionen, skoent der ikke var nogen specifik henstilling vedroerende svaerdfisk fanget i Middelhavet fra Den Internationale Konvention om Bevarelse af Tunfiskebestanden (ICCAT), at indfoerelsen af den mindstestoerrelse, som allerede var gaeldende for Atlanterhavsfisk, ville vaere et stort skridt i retning af at standse ovennaevnte tendens.

Paa det nyligt afholdte videnskabelige faellesmoede i GFCM (General fisheries council for the Mediterranean) under ICCAT om store pelagiske fisk i Middelhavet (Genua, 7.-12. september 1998) droeftede man problemerne med fangst af unge svaerdfisk i Middelhavet. Der var bred enighed om, at der fanges for mange unge svaerdfisk, og at denne maengde boer nedbringes. Der var imidlertid ogsaa enighed om, at mindstestoerrelsen paa 120 cm maaske ikke er den mest hensigtsmaessige stoerrelse, baade i lyset af de biologiske aspekter af bestanden af svaerdfisk i Middelhavet og af denne foranstaltnings praktiske gennemfoerlighed. Derfor foreslog den faelles ICCAT/GFCM-arbejdsgruppe at undersoege mulige alternative foranstaltninger til beskyttelse af unge svaerdfisk i Middelhavet. I lyset af de mulige alternative foranstaltninger, som videnskabsmaend fra ICCAT og GFCM vil stille forslag om paa fremtidige moeder, vil Kommissionen overveje mulige realistiske initiativer i den sammenhaeng.

(1) EFT L 171 af 6.7.1994, s. 1.