SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0077/01

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. januar 2001)

Om: Faren for store flykatastrofer som følge af stigende kapacitetsmangel inden for den civile luftfart

1. Kan Kommissionen bekræfte, at rapporten Single European Sky, som Kommissionen og Rådet får forelagt i slutningen af januar, giver anledning til alvorlig bekymring, fordi det heraf fremgår, at antallet af ulykker, der nær var indtrådt, vil blive afløst af rigtige ulykker, bl.a. fordi flylederne ikke længere kan overskue alle følger af deres handlinger, der er øget mangel på flyledere, pres for at få landingstilladelse inden banen er fri og det i et overfyldt luftrum ikke vil kunne lade sig gøre at afbryde landingerne, der følger med stadig kortere mellemrum.

2. I hvilket omfang mener Kommissionen, at de konstaterede problemer skyldes en uafklaret kompetencestrid mellem forskellige organer med ansvar for flyledelse og uoverensstemmelser med hensyn til territorium og beføjelser? Hvilken løsning agter Kommissionen at foreslå?

3. Kan Kommissionen på baggrund af kapaciteten i luftrummet over EU-medlemsstaterne, som med det nuværende tekniske stade frit kan benyttes af flyledelsen, idet alle militære begrænsninger efter den kolde krigs ophør er ophævet, oplyse, hvor stor en del af denne kapacitet, der i dag reelt udnyttes til den civile luftfart?

4. Kan Kommissionen endvidere oplyse, hvor stor en del af den kapacitet, der i dag kan udnyttes sikkert, som nævnt ovenfor, hvis der efter den kolde krigs ophør fortsat gennemføres militære begrænsninger?

5. I det tyvende århundrede har det været almindelig anerkendt, at vækstpotentialet for transport over lange afstande på jorden var begrænset, mens den i luften var ubegrænset, men det synes i stadig mindre grad at være tilfældet. Hvornår er grænsen for luftfartens omfang efter Kommissionens mening nået, hvis kravene til fuld sikkerhed skal opfyldes, og denne sikkerhed ikke ønskes opnået ved en yderligere udvidelse af lufthavnenes arealforbrug og større støjforurening?

6. Finder Kommissionen, at rapporten giver anledning til, at der fremover ved bedømmelsen af udviklingen inden for luftfarten ikke kun lægges vægt på klager over forsinkelser og forlængelse af rejsetiden eller på økonomiske interesser og vækstforventninger i regionerne omkring lufthavnene, men i højere grad på grænserne for den kapacitet, der er til rådighed, hvis der fortsat skal sikres et højt sikkerhedsniveau?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(13. marts 2001)

1. På baggrund af de store forsinkelser, der blev konstateret i 1999 som følge af den manglende kapacitet inden for flyvekontroltjenesten, nedsatte Kommissionen en gruppe på højt niveau, der bestod af repræsentanter for de nationale myndigheder inden for den civile og militære flyvekontroltjeneste. Denne gruppe afgav en rapport i november 2000. Rapporten indeholder de nødvendige retningslinjer for en styrkelse af flyvekontrollen med henblik på at garantere sikkerheden og forbedre ydelserne. Blandt de planlagte foranstaltninger kan nævnes udarbejdelse af bestemmelser, der gør det muligt at sikre en større

overholdelse af sikkerhedsnormerne og fremmer ansættelse af flyveledere til at dække underskuddet af disse. Kommissionen er i færd med at udarbejde lovforslag til opfølgning af retningslinjerne i denne rapport.

2. Udbyderne af luftfartstjenester udøver deres ansvar inden for det nationale luftrum. Der eksisterer et effektivt samarbejde mellem disse virksomheder, således at flyenes passage fra et nationalt område til et andet generelt forløber glat. På trods heraf gør kravene inden for lufttrafikken det stadig mere uhensigtsmæssigt at anvende en fremgangsmåde, der er baseret på nationale luftrum. Kommissionen har derfor til hensigt at fastsætte bestemmelser for brugen og udformningen af luftrummet, således at det i højere grad kan styres som et kontinuum.

3. og 4. Den civile lufttrafik skal benytte korridorer, som ofte ikke muliggør en optimal tilrettelæggelse af trafikken, bl.a. på grund af at det er nødvendigt at flyve uden for de zoner, der anvendes til militære formål. I visse medlemsstater er zonerne meget store og udgør en reel begrænsning, selv om den varierer periodevis. Det skønnes, at en mere rationel tilrettelæggelse af lufttrafikken ville betyde en forbedring af kapaciteten på 20-30 % i visse tilfælde. Kommissionen finansierer et forskningsprojekt, som skal gøre det muligt at præcisere, hvilke kapacitetsforbedringer der kan forventes som følge af en mere rationel tilrettelæggelse af trafikken.

5. Kommissionen vurderer, at de egentlige begrænsninger ikke så meget findes inden for luftkontroltjenesten men snarere i den manglende lufthavnskapacitet og behovet for at begrænse flytransportens miljømæssige virkninger. Begrænsningerne er imidlertid ikke fastlåste; de afhænger bl.a. af de fremskridt, der kan gøres i forbindelse med en bedre udnyttelse af lufthavnene og mulighederne for at anvende aflastningslufthavne og begrænse støjgenerne og emissionen af drivhusgasser.

6. Kommissionen forsøger at sikre en afvejning mellem disse problemer og behovet for at råde over et effektivt transportnet, hvor lufttransporten spiller en vigtig rolle. Kommissionen er i færd med at udarbejde en hvidbog om udviklingen af transportpolitikken, som skal bidrage til debatten om overbelastning af transportnettet og kombineret transport.