SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2035/00

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(21. juni 2000)

Om: Internationale flyforbindelser fra Galicien

Selv om der er tre lufthavne i Galicien, Santiago de Compostela, Vigo og Corunha, har denne europæiske region med tre millioner indbyggere ingen direkte internationale flyforbindelser med andre byer end London. For at komme til resten af verden er galicierne nødt til at rejse via Madrid, Barcelona eller Bilbao. Den internationale forbindelse til London er begrænset, fordi der kun en én flyvning om dagen.. Det tager fem timer at komme fra Santiago til Bruxelles, mens rejsen til Strasbourg, som indebærer to flyskift, tager syv timer. I svaret på min tidligere forespørgsel om decentralisering af luftfartsforbindelserne (E-0110/00)(1) meddelte Kommissionen, at medlemsstaterne, når flyselskaber fra tredjelande ønsker at anvende medlemsstaterne som udgangspunkt for internationale ruter, kun giver dem tilladelse til at gøre dette, hvis de anvender centrale lufthavne, hvilket forværrer overbebyrdningen af disse og modvirker decentraliseringen. Formålet er tilsyneladende, at forsvare flagselskabernes interesser i de enkelte medlemsstater frem for borgerne økonomiske og samfundsmæssige interesser, hvilket fuldstændig er i modstrid med den idé, som Kommissionen har fremlagt om et fælles europæisk luftfartsmarked.

Hvilke problemer skal man løse, og hvilket økonomiske, juridiske og tekniske forudsætninger skal der skaffes, for at Galicien kan få direkte flyforbindelser med andre vigtige byer, eller som et alternativ, for at det nødvendige antal forbindelser til London, der er en lufthavn, som det er nemt at komme til, og som er forbundet til hele verden, eller Bruxelles, så man kan undgå de trættende flyskift i Madrid, Barcelona eller Bilbao, som har dårligere internationale forbindelser, navnlig til europæiske byer som Strasbourg.

(1) EFT C 330 E af 21.11.2000, s. 85.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(24. juli 2000)

De tre forordninger, der tilsammen udgør den tredje luftfartspakke (Rådets forordning (EØF) nr. 2409/92 af 23. juli 1992 om billetpriser og rater inden for luftfart, Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet, og Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber(1)) trådte i kraft den 1. januar 1993, hvorved den europæiske civile luftfart blev liberaliseret. Siden da har de europæiske flyselskaber frit kunnet vælge, hvilke tjenester de vil udbyde i de europæiske lufthavne, der er åbne for kommerciel luftfart. Der findes således ingen lovmæssige eller tekniske hindringer for lufttrafik til Galicien, således som det Ærede Medlem ønsker. Liberaliseringspolitikken har generelt øget antallet af ruter inden for Fællesskabet.

Det står imidlertid klart, at i et liberaliseret marked styres flyselskabernes valg af hensynet til økonomisk rentabilitet. Medlemsstaterne kan dog indføre forsyningspligt på visse ruter.

Projektet om et fælles europæisk luftrum har til formål at samle medlemsstaternes lufttrafikstyringssystemer under ét, således at trafikstyringskapaciteten forbedres og de nuværende forsinkelser i lufthavnene reduceres.

(1) EFT L 240 af 24.8.1992.