SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0518/97 af Ulf Holm (V) til Kommissionen (14. februar 1997)

Om: Tilskud til afvikling af kernekraft

I Sverige vil man nu begynde at afvikle kernekraften og omlaegge energiproduktionen, saaledes at den baseres paa vedvarende energikilder. Denne maalsaetning kraever store oekonomiske midler, dels til afmontering af kernekraftvaerkerne, dels til udnyttelse af vedvarende energikilder som biobraendsel, vindkraft og solkraft.

Hvorledes ser Kommissionen paa Sveriges omlaegning af energisystemet?

Finder Kommissionen en saadan omlaegning oenskelig ogsaa for andre EU-lande, som har kernekraft?

Agter Kommissionen at indfoere en afviklingsstoette til de lande, som oensker at afvikle kernekraften?

Agter Kommissionen at indfoere nogen form for tilskud til udnyttelse af vedvarende energikilder?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Christos Papoutsis (21. marts 1997)

I sin hvidbog med titlen »Energipolitik i Den Europaeiske Union« ((KOM(95) 682 endelig udg. )) kunne Kommissionen konstatere foelgende:

»En raekke medlemsstater er i vidt omfang afhaengige af nuklear energi, mens andre foretraekker at holde den uden for energipolitikken, og en tredje gruppe har besluttet at begraense afhaengigheden af kernekraft eller helt at lukke eksisterende kernekraftvaerker.

De europaeiske institutioner har i medfoer af EURATOM-Traktaten befoejelser til udvikling af nuklear energi i overensstemmelse med nationale regler og politik. Valget mellem energiteknologier eller braendstoffer afhaenger altid af en politisk vurdering, men kerneenergi boer fortsat vaere blandt valgmulighederne.«

Kommissionen har ligeledes som konklusion paa sit nylige dokument med titlen »Kerneenergiindustrien i Den Europaeiske Union (vejledende kerneenergiprogram)« ((KOM(96) 339 endelig udg. )) mindet om foelgende:

»Hver enkelt medlemsstat har ret til at afgoere, om den vil udvikle den fredelige anvendelse af kerneenergi«, og »hver enkelt medlemsstats valg i denne henseende skal respekteres«.

Foelgelig tager Kommissionen til efterretning, at den svenske regering har til hensigt gradvis at aendre landets energiforsyningssystem og oensker at bevare en tilstraekkelig spredning af energikilderne og fremme energieffektiviteten samt udvikle de vedvarende energikilder.

Hvad angaar de oevrige medlemsstaters brug af kernekraft, oplyser Kommissionen i det vejledende kerneenergiprogram(2), at kernekraften fortsat spiller en vaesentlig rolle i Faellesskabet og yder et vaerdifuldt bidrag til den samlede energiforsyning.

I samme dokument undersoeger Kommissionen omkostningerne ved elektricitet paa basis af kernekraft. Den fastslaar, at der heri skal medregnes reserver til daekning af omkostningerne i forbindelse med afvikling af anlaeggene. De medlemsstater, der benytter sig af kernekraft, paalaegger nemlig elektricitetsvaerkerne at henlaegge saadanne reserver, der skal vaere af en passende stoerrelse. Spoergsmaalet om stoette til afvikling af kernekraftanlaeggene er dermed ikke aktuelt.

Med hensyn til fremme af vedvarende energikilder, mindes der i Kommissionens groenbog med titlen »Mod en faellesskabsstrategi« ((KOM(96) 576 endelig udg. )) om, at »medlemsstaterne i forskelligt omfang tilbyder finansiel stoette til de vedvarende energiformer«, og at en saadan stoette skal indberettes til Kommissionen, som godkender den, naar den stemmer overens med Faellesskabets retningslinjer for statsstoette til miljoebeskyttelse ((EFT C 72 af 10.3.1994. )) eller til forskning og teknologisk udvikling ((EFT C 45 af 17.2.1996. )). Kommissionen vil ved revisionen af de nugaeldende retningslinjer tage stilling til, om der kraeves en tilpasning for de vedvarende energikilders vedkommende og disses bidrag til opfyldelsen af energipolitikkens maalsaetninger.

Desuden holder Kommissionen i sin ovenfor omtalte groenbog fast ved princippet om integrering af de eksterne omkostninger - som hovedsagelig haenger sammen med forringelsen af miljoeet - i prisen for samtlige energiformer. Kommissionen vil aktivt forfoelge sin politik til fremme af de vedvarende energikilder via specifikke EU-programmer, men ogsaa ved i indevaerende aar at vedtage en hvidbog om vedvarende energikilder, hvori indgaar en faellesskabsstrategi og en handlingsplan.