SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2561/99

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(11. januar 2000)

Om: Jurisdiktion for sikring af indskud

Kommissionen bedes oplyse, hvilke ordninger for sikring af indskud, der finder anvendelse for en sparer i Det Forenede Kongerige, som placerer beløb i pund via Internettet i en bank, der annoncerer som First e-Bank, hvilket tilsyneladende er handelsnavnet for Banque d'Escompte i Paris.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(14. februar 2000)

For at kunne give et fyldestgørende svar på det ærede medlems forespørgsel har Kommissionen behov for yderligere oplysninger om den pågældende sag. Imidlertid står der i Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger(1), at medlemsstaterne skal sikre, at der findes en garantiordning for deres territorium, og at sådanne ordninger også skal dække opsparere i finansinstitutioners afdelinger i andre medlemsstater. Gennem en særlig aftale er direktivet også gældende i de 3 andre lande i (EØS) Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, Island, Liechtenstein og Norge.

Hvis der placeres indskud i f.eks. en fransk bank beliggende i Frankrig vil den franske indskudsgarantiordning gælde. Det spiller ingen rolle, at indskuddet overføres via Internet, og opsparerens nationalitet, og hvilken valuta der er tale om (så længe det drejer sig om euro eller en af medlemsstaternes valutaer), er også underordnet. Den franske indskudsgarantiordning dækker for beløb op til 60 000 EUR pr. opsparer. Der findes dog en række undtagelsesbestemmelser, f.eks. angående visse typer opsparere, som nævnt i direktivet.

Fra den 1. januar 2000 skal afdelinger af finansinstitutioner hjemmehørende i Fællesskabet, der er beliggende i andre medlemsstater (og i de 3 EØS-lande), tilbyde den samme indskudsgaranti som hovedfinansinstitutionen. En finansinstitution og dens afdelinger rundt omkring i Fællesskabet betragtes dermed som en enkelt juridisk enhed. Hvis man igen tager eksemplet med en fransk bank, der er beliggende i Det Forenede Kongerige, skal denne bank således tilbyde en garanti på 60 000 EUR, som er det beløb, der er gældende i Frankrig, hvilket altså er en ny bestemmelse. Tidligere havde sådanne

afdelinger i henhold til artikel 4, stk. 1, i direktivet ikke tilladelse til at tilbyde højere garantier end det niveau, der almindeligvis var gældende i værtslandet. Denne bestemmelse udløb imidlertid med udgangen af 1999, og Kommissionen har ikke fremlagt forslag om yderligere forlængelse i sin seneste beretning(2) til Rådet og Parlamentet.

Direktivet er kun gældende i Fællesskabets medlemsstater (og ved særlig aftale i EØS-landene), hvilket betyder, at indskud, der placeres i en afdeling af en finansinstitution hjemmehørende i en af Fællesskabets medlemsstater, men som er beliggende uden for Fællesskabets (og EØS) territorium, sædvanligvis ikke vil være dækket af de nationale indskudsgarantiordninger. I sådanne tilfælde er finansinstitutionernes afdelinger i tredjelande underlagt værtslandets lovgivning.

(1) EFT L 135 af 31.5.1994.

(2) Beretning fra Kommissionen om anvendelsen af klausulen om udførselsforbud i artikel 4, stk. 1, i direktivet om indskudsgarantiordninger (94/19/EF); KOM(1999) 722 endelig udg.