SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3514/01

af Christel Fiebiger (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. januar 2002)

Om: Problemer i forbindelse med EU-harmoniseringen af indikationsgodkendelse af plantebeskyttelsesmidler (navnlig inden for frugt- og gartnerisektoren)

Pr. 1.7.2001 indførtes der en indikationsgodkendelse for plantebeskyttelse i Tyskland. Derefter må der kun anvendes plantebeskyttelsesmidler i forbindelse med afgrøder, for hvilke der er anført en detaljeret indikation. Det giver voldsomme problemer, navnlig inden for frugt- og gartnerisektoren, da det endnu ikke har været muligt at afhjælpe en række indikationsmangler. Til syvende og sidst er det et bevis på, at overgangsperioden

har været for kort, og at den burde have været forlænget. Da det ikke er sket, er situationen nu: Tyskland har med påbudsindikationen indført en ordning, der kan bifaldes af hensyn til miljøet og forbrugerne, men som giver producenterne økonomiske vanskeligheder, og eventuelt endog fremmer en retsstridig praksis og kan føre til en uønsket produktionsforlægning. Fordi det endnu ikke er alle EU-medlemsstater, der har gennemført indikationsgodkendelsen i national ret, eller anvender denne, kommer der på grund af indremarkedsreglerne produkter til Tyskland, der i producentlandene er blevet behandlet med plantebeskyttelsesmidler, der er forbudt i Tyskland.

1. Er Kommissionen enig i, at de uensartede tidspunkter for national gennemførelse af indikationsgodkendelsen af plantebeskyttelsesmidler er en konkurrencefordrejning i det anførte tilfælde til skade for tyske producenter?

2. Ville Kommissionen have juridiske indvendinger, hvis Tyskland ville suspendere gennemførelsen pr. 1.7.2001 af indikationsgodkendelsen i tilfælde af indikationsmangler, der ikke umiddelbart kan afhjælpes, og til gengæld indføre meget begrænsede overgangsperioder ved lov? I bekræftende fald hvilke?

3. Hvordan vil Kommissionen fremover påse, at den ønskede harmonisering af lovbestemmelser ikke medfører sådanne forskelle mellem de enkelte medlemsstater, som det er tilfældet for indikationsgodkendelsen, og dermed både belaster det indre marked og den krævede EU-gennemførelse af harmoniseringstiltag?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(6. februar 2002)

1. I henhold til artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler(1) er medlemsstaterne kun forpligtet til at anvende de Ensartede principper med henblik på vurdering og godkendelse af plantebeskyttelsesmidler (jf. bilag VI til direktivet) på stoffer, som er omfattet af bilag I. Ikke desto mindre findes der medlemsstater, som allerede nu på frivillig basis anvender de samme kriterier på andre stoffer, når de vurderes i forbindelse med nationale kontrolprogrammer. Det er ikke kun tilfældet i Tyskland, men også i visse nordiske lande og i Portugal. Af denne og andre årsager, som der redegøres for i punkt 3 nedenfor, deler Kommissionen ikke det ærede medlems synspunkt med hensyn til, at denne forskel fører til betydelig konkurrenceforvridning i landbruget til skade for tyske landmænd.

2. Det erkendes i Kommissionens forordning (EF) nr. 451/2000 af 28. februar 2000 om de nærmere bestemmelser for iværksættelsen af anden og tredje fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv 91/414/EØF(2), at det imidlertid om nødvendigt kan være hensigtsmæssigt at tage disse bestemmelser op til fornyet overvejelse for visse anvendelsesformål, der er væsentlige, og til hvilke der ikke findes noget alternativ til effektivt at beskytte planter eller planteprodukter. Kommissionen mener, at denne bestemmelse, og eventuelt også anvendelsen af den undtagelsesbestemmelse, der er omfattet af artikel 8, stk. 4, i direktiv 91/414/EØF, er mere hensigtsmæssige foranstaltninger til løsning af problemerne end det ærede medlems forslag.

3. Kommissionen har ikke på nuværende tidspunkt et middel til nøjagtigt at måle, hvilke virkninger tidligere anvendelser af de ensartede principper har haft på fællesmarkedet. Det er imidlertid af to årsager usandsynligt, at virkningen vil være af større betydning:

- for det første tillader alle medlemsstater allerede nu plantebeskyttelsesprodukter i henhold til deres nationale ordninger med henblik på at nedsætte risikoen mest muligt. Selv om de nugældende regler og kriterier kan variere en smule i de tilfælde, hvor bilag VI endnu ikke finder anvendelse, er det usandsynligt, at myndighederne i deres vurderinger når frem til resultater, der overhovedet ikke svarer til hinanden

- for det andet vil ikke alle stoffer, der er omfattet af bilag I, blive tilladt i alle medlemsstater, heller ikke i fremtiden. For eksempel kan det være, at et bestemt aktivt stof udgør en risiko for grundvandet i Nederlandene, men uden risiko kan bruges til visse afgrøder i Spanien. Gennemførelse af det europæiske kontrolprogram vil derfor ikke resultere i en fuldstændig ensartet liste over stoffer, der anvendes i alle medlemsstater, og der vil også i fremtiden være nogle stoffer, som landmænd må anvende i visse lande, men ikke i andre.

Kommissionen forventer, at et vigtigt skridt i skabelsen af lige vilkår for alle bliver, at et betydeligt antal aktive stoffer trækkes tilbage fra markedet i juli 2003. Dette aspekt blev også behandlet i Kommissionens rapport til Parlamentet og Rådet af juni 2001(3).

(1) EFT L 230 af 19.8.1991.

(2) EFT L 55 af 29.2.2000.

(3) KOM(2001) 444 endelig udg.