SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2615/96 af Edward Kellett-Bowman (PPE) til Kommissionen (14. oktober 1996)

Om: Retsstatus for rejseledere i EU

Er Kommissionen klar over, at rejsearrangoerer eller rejseledere, der er ansat af rejseselskaber, som organiserer sluttede grupperejser gennem flere af de europaeiske lande og som ledsager gruppen fra begyndelsen til slutningen samt yder bistand og giver oplysninger om de lande der besoeges, forfoelges og somme tider arresteres for at udfoere deres job?

I stoerre byer og under mellemstop overlader de gruppen til en lokal turistguide; i mindre byer eller under korte mellemstop giver rejselederen selv turisterne basisoplysninger.

I OEstrig, Italien og Frankrig bliver disse rejseledere imidlertid fjernet fra deres job og somme tider arresteret og beskyldt for at udfoere det job, som en lokal turistguide med licens boer udoeve.

Hvad agter Kommissionen at goere for at sikre, at rejseselskaber/rejseledere ikke laengere forfoelges af politiet og kan udoeve deres job?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Mario Monti (18. november 1996)

Det fremgaar ikke klart af spoergsmaalet, om det aerede medlem henviser til hindringer, som rejseledere eller turistfoerere kommer ud for. Der er nemlig tale om to komplementaere erhverv, der dog er forskellige.

Udoevelse af virksomhed som rejseleder er underkastet bestemmelserne i direktiv 75/368/EOEF ((Raadets direktiv af 16. juni 1975 - EFT L 167 af 30.6.1975. )), hvorefter virksomhed som rejseleder kan udoeves i en medlemsstat, selv om den paagaeldende ikke er i besiddelse af de i denne medlemsstat kraevede faglige kvalifikationer. Ifoelge direktivet skal vaertslandet anerkende den professionelle erfaring, som er opnaaet i en anden medlemsstat, og som er dokumenteret ved en attest udstedt af hjemlandets kompetente myndighed. Men hvis virksomheden kun udoeves midlertidigt, skal direktivets bestemmelser fortolkes med den fornoedne fleksibilitet, netop fordi virksomheden har midlertidig karakter. Kommissionen er for oejeblikket i faerd med at undersoege situationen i Italien og har i den forbindelse interveneret over for de italienske myndigheder. Kommissionen er villig til at undersoege enhver klage, hvor der er tale om uberettigede hindringer. Direktiv 75/368/EOEF finder ikke anvendelse paa turistfoerere, som udtrykkeligt er udelukket for direktivets anvendelsesomraade.

EF-Domstolen har i turistfoererdommene ((Dom af 26.6.1991, sag C 154/89, Frankrig, Sml. 1991, s. 659 og sag C 180/89, Italien, Sml. 1991, s. 709. )) fastslaaet, at fri udveksling af tjenesteydelser ikke er til hinder for et krav om, at turistfoerer skal vaere i besiddelse af en autorisation, naar de rejser med en lukket turistgruppe fra en anden medlemsstat, og der er tale om rundvisninger paa andre steder end museer og historiske bygningsvaerker, hvor det kraeves, at der er en saerlig faguddannet turistfoerer til stede. Da autorisationen er et dokument, der attesterer, at den paagaeldende turistfoerer i hjemlandet, kan det vaere nyttigt, da det dokumenterer ret til at drage fordel af den paagaeldende retspraksis.

Det af det aerede medlem rejste spoergsmaal er Kommissionen bekendt. For det foerste er den jaevnlig i kontakt med de relevante fagorganisationer (rejsefoerere, rejseledere og rejsearrangoerer). For det andet har Kommissionen indledt overtraedelsesprocedurer over for Frankrig og Italien i henhold til EF-traktatens artikel 171. Kommissionen har konstateret, at der i disse to medlemsstater er positive lovgivningstiltag i gang, idet der er blevet vedtaget nye bestemmelser som konsekvens af turistfoererdommene. Hvad angaar OEstrig, er Kommissionen for oejeblikket ved at undersoege den oestrigske lovgivning, og den vil ikke undlade i givet fald at skride ind paa grundlag af traktatens bestemmelser.

I oevrigt viderefoerer Kommissionen sine kontakter med medlemsstaterne og de beroerte fagorganisationer med henblik paa at finde en praktisk loesning paa de problemer, der opstaar i forbindelse med den fri bevaegelighed for disse erhvevsgrupper.

Kommissionen skal goere det aerede medlem opmaerksom paa, at EF-traktatens artikel 59 (om fri udveksling af tjenesteydelser), der har direkte virkning, tillaegger borgerne rettigheder, som de nationale myndigheder skal respektere, og borgerne kan endog paaberaabe sig dem, foer de noedvendige bestemmelser er indfoejet i den nationale lovgivning. Rejsefoerere kan saaledes henvende sig til de nationale myndigheder, dersom de stoeder paa problemer i forbindelse med udoevelsen af deres erhverv, dog saaledes at deres ret til frit at praestere tjenesteydelser er begraenset via den ovennaevnte undtagelser, der gaelder for museers og historiske bygningsvaerkers vedkommende.