ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1155/02

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(22. april 2002)

Om: En summarisk inddrivelsesprocedure på EU-plan

Forbrugernes tillid er afgørende for et velfungerende moderne og konkurrencedygtigt indre marked. Manglende betaling af udestående fordringer i forbindelse med transaktioner på tværs af de respektive EU-medlemsstaters grænser lægger imidlertid alvorlige hindringer i vejen for denne tillid, fordi de retsmidler, fordringshaver kan gøre brug af for at blive holdt skadesløs, er langsommelige, bekostelige og usikre.

Eksperter inden for intern handel i EU har derfor foreslået, at der sideløbende med oprettelsen af det europæiske udenretlige net indføres en hurtig eller summarisk inddrivelsesprocedure, i henhold til hvilken domstolene umiddelbart kan træffe afgørelse alene på grundlag af den dokumentation, fordringshaver forelægger.

Mener Kommissionen, at der med henblik på at skabe et mere dynamisk indre marked og overvinde den manglende tillid som følge af de langsommelige retssager bør tages skridt til at indføre en summarisk inddrivelsesprocedure på EU-plan, som vil gøre det muligt for fordringshaver umiddelbart at inddrive klart berettigede fordringer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(4. juni 2002)

Det ærede medlem spørger, hvorvidt Kommissionen agter at tage initiativ til at løse problemerne for sælgere, som ønsker at inddrive åbenlyst berettigede fordringer på tværs af grænserne, men som hindres af langsommelige, bekostelige og usikre retslige procedurer. Det ærede medlem vil mere specifikt vide, om Kommissionen har planer om at indføre en europæisk procedure for betalingspålæg.

Udfordringen for EU er at sikre, at borgerne og virksomhederne i et egentligt fælles europæisk retsområde ikke hindres i eller afskrækkes fra at udøve deres rettigheder på grund af uforenelige eller komplekse retssystemer i medlemsstaterne. Det Europæiske Råd i Tammerfors (15.-16. oktober 1999) efterlyste initiativer til udarbejdelse af særlige fælles procedureregler for forenklet og hurtig afgørelse af tvister på flere områder, navnlig vedrørende mindre krav på handels- og forbrugerområdet samt ubestridte krav. Også i Rådets program med foranstaltninger med henblik på gennemførelsen af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område nævnes det, at afskaffelse af eksekvaturproceduren på visse områder kunne afstedkomme, at der indføres en specifik fælles eller harmoniseret procedure fastlagt i Fællesskabets regi. Ubestridte krav (europæisk procedure for betalingspålæg) og mindre krav nævnes som eksempler på relevante områder.

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at den er i færd med at undersøge mulighederne for at lovgive på disse to områder. Kommissionen arbejder på en grønbog, som forventes vedtaget i 2002, og som skal give startskuddet til en omfattende offentlig høring om emnet. Som led i forberedelserne til grønbogen afholdt Kommissionen den 28. maj 2002 et møde med sagkyndige fra medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1154/02

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(22. april 2002)

Om: Kommissionens deltagelse i den 5. internationale avocadokongres

På den 5. internationale avocadokongres, som afholdes i oktober 2003 af provinserne Málaga og Granada i fællesskab, regner man med 700 deltagere, hvoraf de 100 tilhører forskerkredse.

Kongressen vil især beskæftige sig med markedsføring af denne tropiske afgrøde samt de forskellige varieteter og sygdomme. Man kan i den sammenhæng kun beklage, at der i det nævnte område i Spanien ikke træffes fytosanitære beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med dyrkning af denne afgrøde, og der slås derfor i lyset af den kommende kongres til lyd for, at der tages de nødvendige skridt til at kontrollere og beskytte produktets kvalitet.

Mener Kommissionen, at den som led i de særlige beføjelser, den har i medfør af den fælles landbrugspolitik, vil kunne deltage i denne internationale avocadokongres og gøre sig gældende i de forskellige fora og drøftelser med henblik på at fremme denne afgrøde i de to nævnte spanske provinser, der tegner sig for 87 % af den samlede europæiske og for 97 % af den spanske produktion af denne tropiske afgrøde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(30. maj 2002)

Kommissionen takker det ærede medlem, fordi han har villet underrette den om den 5. internationale avocadokongres, der skal afholdes i oktober 2003 i provinserne Malaga og Granada. Kommissionen blev ikke inviteret til at deltage i nogen af de fire første internationale avocadokongresser. Hvis arrangørerne inden for de kommende atten måneder sender Kommission en anmodning om at deltage, vil den overveje, om den med de menneskelige ressourcer, den har til rådighed, kan deltage i kongressen.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1993/02

af Manuel Medina Ortega (PSE) til Kommissionen

(8. juli 2002)

Om: Postforsendelser til De Kanariske Øer

En forsendelse, som er stemplet i Strasbourg, kan være sytten dage om at nå frem til De Kanariske Øer, selv om der er både direkte og indirekte daglige flyforbindelser mellem de to punkter. Hvad vil Kommissionen foreslå for at afhjælpe denne situation, som er en klar hindring for, at det indre marked kan fungere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(12. august 2002)

Postdirektivet 97/67/EF(1) indeholder bestemmelser på EU-plan om fastsættelse af målsætningerne for kvaliteten af postbefordringspligten, gennemførelse af en uafhængig kontrol og offentliggørelse af resultaterne.

I bilaget til direktivet fastsættes kvalitetsstandarderne for grænseoverskridende postbefordring inden for Fællesskabet for den hurtigste standardkategori af posttjenester: 85 % af forsendelserne skal være afleveret inden for tre arbejdsdage efter indleveringen, mens 97 % skal være afleveret inden for fem arbejdsdage efter indlevering af brevet. De Kanariske Øer er ikke undtaget fra disse krav.

Derfor opfylder en prioriteret forsendelse, der er 17 dage om at bliver leveret fra Strasbourg til De Kanariske Øer, ikke kravene i postdirektivet, medmindre særlige forhold har gjort sig gældende.

Resultaterne af den senest tilgængelige uafhængige kvalitetskontrol(2) viser, at Spanien i det store og hele(3) opfylder de forventede standarder for poststrømmen fra Frankrig til Spanien. Disse resultater indeholder dog ikke nærmere oplysninger om særlige steder i medlemsstaterne. Af den grund vil Kommissionen rette en forespørgsel til den spanske forvaltningsmyndighed (Ministerio de Fomento), og om nødvendigt til de franske myndigheder, om måleresultaterne for forsendelser fra Frankrig til De Kanariske Øer, og tage de nødvendige skridt, hvis de krævede standarder ikke er opfyldt.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet, EFT L 15 af 21.1.1998.

(2) International Post Corporation, Unex-resultater for 2001 findes på følgende adresse: http://www.ipc.be/documents/2001_UNEX_Results.pdf.

(3) D+3: 86 % og D+5: 96,4 %.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1197/02

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. april 2002)

Om: Kommissionsmedlemmernes løn

Der er blevet talt meget om den statut og de lønninger, som parlamentsmedlemmerne måtte have. Der er til gengæld blevet talt mindre om kommissionsmedlemmernes lønninger og sociale fordele.

Hvilken institution træffer afgørelse om kommissionsmedlemmernes løn, sociale fordele og beskatning, med hvilken retsakt er der truffet afgørelse herom, og hvor stor er et kommissionsmedlems løn på nuværende tidspunkt (i euro), hvad er boligtilskuddet (og er det skattefrit eller skattepligtigt?), hvad er den gennemsnitlige procentsats for EU-skatten, og hvor stor er fratrædelsesbeløbet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(4. juni 2002)

Parlamentsmedlemmernes forretningsorden og lønninger er naturligvis ikke spørgsmål, som vedrører Kommissionen.

Kommissærers ansættelses- og lønforhold er offentligt tilgængelige og er beskrevet i detaljer bl.a. i besvarelser af tidligere spørgsmål fra parlamentsmedlemmer (fx. skriftlig spørgsmål E-2046/99 fra Jeffrey Titford(1), E-2235/99 fra Christopher Huhne(2) og andre).

Retsgrundlaget for kommissærernes lønninger findes i Rådets forordning (EF, EKSF, Euratom) nr. 422/67/EØF, nr. 5/67/Euratom(3), som fastlægger lønningerne for Kommissionens formand, næstformand og øvrige kommissionsmedlemmer, Domstolens dommere, generaladvokater og justitssekretær samt formanden, medlemmerne og justitssekretæren i Retten i Første Instans(4).

(1) EFT C 221 af 3.8.2000.

(2) EFT C 280 af 3.10.2000.

(3) EFT L 187 af 8.8.1967.

(4) senest ændret ved Rådets forordning (EF, EKSF, Euratom) nr. 2778/98 af 17. december 1998, EFT L 347 af 23.12.1998.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1325/02

af Ian Hudghton (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. maj 2002)

Om: Adgang til information om fiskeripolitik

Offentliggørelsen af den første pakke lovgivningsreformer af den fælles fiskeripolitik er for øjeblikket mindst en måned forsinket. Men kopier af de forslag, der er under drøftelse, har været frit i omløb i nogle uger. Mange ikke-statslige organisationer og erhvervsorganisationer har tilsyneladende adgang til udkast, men MEP'erne kan ikke officielt få kopier, selv ikke af de dele af pakken, der ikke længere er under drøftelse. Hvis der skal være ensartede spilleregler med hensyn til information og meningsfuld høring af MEP'erne, vil Kommissionen formelt revidere sine procedurer vedrørende uddeling af kopiudkast til de berørte parter, bl.a. MEP'erne?

Samlet svarafgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischlerpå skriftlige forespørgsler P-1319/02, P-1325/02 og P-1341/02

(22. maj 2002)

Kommissionen skal gøre de ærede medlemmer opmærksom på, at den ikke har givet ikke-statslige organisationer (NGO'er), erhvervsorganisationer eller andre interesserede parter adgang til kopier af sine udkast til forslag om reformen af den fælles fiskeripolitik, lige så vidt som den har udsendt kopier heraf.

Reformforslagene vil, når Kommissionen har vedtaget dem, blive offentliggjort i overensstemmelse med de gældende regler og procedurer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0284/02

af Eluned Morgan (PSE) til Kommissionen

(8. februar 2002)

Om: EU-støttede projekter i Israel

Vil Kommissionen lave en opgørelse over de skader, som den israelske hær har forvoldt på EU-støttede projekter? Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe som følge heraf?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(25. februar 2002)

Kommissionen har på anmodning af EU's formandskab opstillet en foreløbig liste over EU-støttede (Kommissionen og medlemsstaterne) projekter, der enten er blevet udslettet eller ødelagt af de israelske militærstyrker. Der er tale om et tentativt skøn, og en nærmere vurdering er i gang.

Arbejdet er foreløbig blevet begrænset til en opgørelse over omkostningerne til erstatning af fysisk infrastruktur (bygninger og udstyr) og omfatter ikke indirekte tab som forsinkelser på projekter eller suspensioner. Beløbet på vedlagte liste er et forsigtigt skøn, og det vil sandsynligvis stige. Desuden henvises der på listen ikke til mange EU-støttede projekter, som ikke kan fungere på grund af israelske militæroperationer, f.eks. adgang til det europæiske hospital i Gaza eller forsinkelser på infrastrukturprojekter (fordi der er forbud mod adgang til råmaterialer).

Sagen blev drøftet på Rådets møde (almindelige anliggender) den 28. og 29. januar 2002. I konklusionerne af mødet erklæres det kategorisk, at:

EU er alvorligt bekymret for ødelæggelsen af palæstinensisk infrastruktur og andre faciliteter, som er til hjælp for palæstinenserne i deres udvikling økonomisk, socialt og menneskeligt, og som finansieres af EU og andre bidragydere. EU opfordrer indtrængende den israelske regering til at bringe sådan praksis til ophør og forbeholder sig ret til at kræve erstatning i de egnede fora.

Kommissionen fortsætter den igangværende vurdering i nært samarbejde med medlemsstaterne.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0251/02

af Brigitte Langenhagen (PPE-DE) til Kommissionen

(6. februar 2002)

Om: Behandling af fisk med stoffer, der binder vand, med henblik på forhøjelse af deres samlede vægt

I den tyske fagpresse kan man læse om en forarbejdningsmetode for fisk og fiskeprodukter, som kan vildlede forbrugeren. I Nederlandene anvendes der efter sigende stoffer, som binder yderligere vand, hvorved slutproduktets vægt forhøjes kunstigt. Disse stoffer, der er kendt under det samlede begreb Tari skulle være blevet anvendt både ved fileter og hele fisk. Virkstoffet skulle i denne forbindelse være proteiner, således at det europæiske forbud mod anvendelse af fosfater ikke finder anvendelse herfor. I modstrid med de gældende bestemmelser bliver de tilførte proteiner ikke angivet på slutproduktets etiket.

Forbrugeren lider på den ene side skade, fordi den vægtforøgelse på mellem 5 og 15 %, der kommer til udtryk i prisen, skyldes det vand, der yderligere bindes, og som forsvinder fuldstændigt ved tilberedningen. Endvidere oplyses forbrugeren ikke om tilsætningsstofferne.

Endvidere rammes de ærlige producenter inden for industrien, som ikke anvender de illoyale metoder, og som derved forfordeles set ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt.

1. Har Kommissionen kendskab til en sådan forarbejdning af fisk i Nederlandene eller i en anden medlemsstat?

2. Hvad kan der gøres for at forhindre en sådan fremgangsmåde, der både skader forbrugeren og de ærlige producenter?

Supplerende svarafgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(19. juli 2002)

I Rådets direktiv 91/493/EØF af 22. juli 1991 om sundhedsmæssige betingelser for produktion og afsætning af fiskerivarer(1) er det klart fastsat, hvilke typer behandling af fiskerivarer der er tilladt. I henhold til direktivet er det forbudt at anvende stoffer, der binder yderligere vand.

Kommissionen har modtaget svar fra de nederlandske myndigheder om behandlingen af fisk med stoffer, der binder vand, med henblik på at forøge fiskenes samlede vægt. De bekræfter, at det er ulovligt at anvende sådanne stoffer i Nederlandene.

De nederlandske myndigheder erklærer i deres svar, at de undersøger situationen og derefter træffer de fornødne foranstaltninger.

Kommissionen er ikke bekendt med, at fisk behandles på den nævnte måde andre steder.

(1) EFT L 268 af 24.9.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1770/02

af Peter Liese (PPE-DE) til Kommissionen

(17. juni 2002)

Om: Irlands holdning ved afstemningen om det sjette rammeprogram for forskning sammenkædet med afgørelser på andre områder

I den irske presse er der beretninger om, at Irlands holdning ved afstemningen om det sjette rammeprogram for forskning, hhv. til de specifikke forskningsprogrammer kædes sammen med afgørelser på andre områder, f.eks. landbrug og statsstøtte.

Der udtrykkes frygt for, at manglende irsk pålidelighed inden for fremme af forskning kan medføre afstraffelse af det lille EU-land på andre områder.

Deler Kommissionen den opfattelse, at sådanne beretninger ved en eventuel ny folkeafstemning vil kunne gavne modstanderne af Nice-traktaten? Og kan Kommissionen gøre det klart, at Irland ved afstemninger i Rådet har samme rettigheder som alle andre medlemsstater, og at Republikken Irland navnlig har ret til at stille krav i forbindelse med de specifikke rammeprogrammer og til at gå imod et eller flere programmer, hvis vigtige krav ikke opfyldes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(8. juli 2002)

Den irske regering har, ligesom regeringerne i de andre medlemsstater, ret til at give udtryk for og forsvare sin holdning i Rådet, når det drejer sig om beslutningsprocesser, der fører til vedtagelse af fællesskabslovgivningen. Den kan vælge at stemme for eller imod et hvilket som helst lovforslag, uden at dens holdning på ét område får konsekvenser for beslutninger på andre områder. Dette gælder naturligvis også for beslutninger vedrørende det sjette rammeprogram for forskning og udvikling og de hertil knyttede særprogrammer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0868/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. april 2002)

Om: Kontrol af badevandskvaliteten

I protest mod EU-direktivet om kontrol af badestedernes vandkvalitet oplyste Borlänge kommune i august 2000, at der ikke længere findes badesteder i kommunen.

Som forklaring sagde kommunens miljøchef ifølge avisen Dala-Demokraten, at prøvetagninger er dyre, og så får man bare dårlig omtale i pressen.

Borlänge kommune håbede nu på at slippe for ekstraudgifter til prøvetagninger ved ikke længere at kalde badestederne for badesteder på EU's liste.

Er det muligt på denne måde at undgå prøvetagninger af badevandskvaliteten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(23. maj 2002)

Spørgsmålet henviser til kravet om overvågning af badeområder i badevandsdirektivet (Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 om kvaliteten af badevand(1)). I direktivet findes en klar definition af badevand: rindende eller stillestående ferskvand (), der af de kompetente myndigheder i hver stat udtrykkeligt er godkendt til badning eller i hvilket badning ikke er forbudt, og som sædvanlig anvendes til dette formål af et stort antal badende. Medlemsstaterne skal i henhold til denne definition udpege badeområderne og sikre den nødvendige overvågning.

Sverige har ikke på noget tidspunkt siden tiltrædelsen af Unionen i 1995 udpeget badeområder i Borlänge kommune og derfor heller aldrig fremlagt overvågningsresultater fra disse. De tre badeområder, der er nærmest Borlänge, ligger i Säter kommune (Hyen, Ljusternbadet og Sovarbo). Disse områder blev overvåget i 2001 og vil indgå i Kommissionens årlige badevandsrapport, som snart offentliggøres.

Kommissionen vil i forbindelse med dette spørgsmål benytte lejligheden til at rette en forespørgsel til de svenske myndigheder om, hvorvidt man skal genoverveje, om der bør udpeges badeområder i Borlänge kommune. Det ærede medlem informeres direkte af Kommissionen om forespørgslens resultat.

(1) EFT L 31 af 5.2.1976.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1159/02

af María Sornosa Martínez (PSE) til Kommissionen

(16. april 2002)

Om: Hvor langt er Kommissionen nået i sin undersøgelse af udbruddet af legionærsyge i Alcoy (den selvstyrende provins Valencia Spanien)

I februar 2001 oplyste Kommissionen, at den på min foranledning havde iværksat en undersøgelse hos de spanske myndigheder om de stadige af udbrud af legionærsyge i Alcoy (sag 2001/2048). I svaret på forespørgsel P-3913/00(1) erkender Kommissionen, at der kan være sket en overtrædelse af direktiv 80/778/EØF(2) om kvaliteten af drikkevand.

Af Kommissionens svar af 16. juli 2001 på min nye forespørgsel P-1937/01(3) fremgik det, at den netop havde modtaget oplysninger fra de spanske myndigheder, som var ved at blive analyseret af dens tjenestegrene.

Kan Kommissionen oplyse, hvor langt den er nået i behandlingen af sag 2001/2048?

Kan Kommissionen oplyse indholdet af svaret fra de spanske myndigheder?

Kan Kommissionen allerede nu vurdere, om der er sket en overtrædelse af direktiv 80/778/EØF i Alcoy-sagen?

(1) EFT C 235 E af 21.8.2001, s. 34.

(2) EFT L 229 af 30.8.1980, s. 11.

(3) EFT C 40 E af 14.2.2002, s. 144.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(15. maj 2002)

Som følge af skriftlig forespørgsel P-3913/00 fra det ærede medlem, har Kommissionen indledt en sag på eget initiativ registreret under nr. 2001/2048 for at kontrollere, om myndighederne, i nærværende tilfælde de spanske myndigheder, anvender EF-retten korrekt.

Som led i undersøgelsen af den nævnte sag har Kommissionen sendt et brev til de spanske myndigheder for at anmode dem om at fremsætte deres bemærkninger til de forhold, som det ærede medlem omtaler, og vedrørende anvendelsen af Rådets direktiv 80/778/EØF af 15. juli 1980 om kvaliteten af drikkevand(1).

De spanske myndigheders svar er blevet gennemgået i Kommissionens tjenestegrene. Efter en undersøgelse af de indsendte oplysninger og de vedlagte rapporter mener Kommissionen, at de spanske myndigheder har truffet de nødvendige foranstaltninger til at få rede på årsagen til og omfanget af problemet og for at råde bod på det. For at undgå gentagelser er der desuden indført protokoller for overvågning af drikkevandets kvalitet. Endelig er der givet garanti for, at offentligheden holdes underrettet.

Gennemgangen af sagsakterne viser, at de spanske myndigheder har truffet de foranstaltninger, der skal til for effektivt at bekæmpe forekomst af tilfælde af legionærsyge i Alcoy. Ved undersøgelsen af sagen har man ikke kunnet konkludere, at der forelå nogen overtrædelse af EF-retten. Derfor har Kommissionen besluttet at henlægge sagen.

(1) EFT L 229 af 30.8.1980.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1324/02

af Helle Thorning-Schmidt (PSE) til Kommissionen

(2. maj 2002)

Om: Dansk Boldspil-Unions (DBU) regler om ikke-EU-borgere

Da de to danske fodboldklubber AB og Vejle BK spillede mod hinanden den 14. april 2002, sendte AB der var foran 4-0 en polsk spiller på banen. På det tidspunkt havde AB allerede 3 ikke-EU-borgere på banen. DBU's regler tillader kun 3 ikke-EU-borgere på banen, og derfor var denne indskiftning i strid med DBU's regler.

Som konsekvens heraf tabte AB ved en administrativ afgørelse kampen 0-3.

Det forholder sig imidlertid således, at EU har en associeringsaftale med Polen, der giver polske arbejdstagere med lovligt ophold i EU-lande ligeværdig status i forhold til EU-arbejdstagere.

Kan Kommissionen derfor bekræfte, at en polsk fodboldspiller er at betragte som en EU-arbejdstager i fodboldsammenhæng, jf. associeringsaftalen?

Kan Kommissionen dernæst oplyse, hvilket regelsæt der har forrang, såfremt der er en uoverensstemmelse mellem EU's og DBU's regler med hensyn til, hvilke nationaliteter der er at regne som ikke EU-borgere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(3. juni 2002)

For så vidt angår bestemmelser om nationalitet i sportsforbunds regelsæt, henviser Kommissionen til EF-Domstolens dom i Bosman-sagen(1), hvori Domstolen udtalte, at EF-traktatens artikel 39 (tidligere artikel 48) er til hinder for anvendelse af regler, som er fastsat af sportsforbund, hvorefter professionelle spillere, der er statsborgere i andre medlemsstater, i visse kampe kun kan benyttes i begrænset antal.

Ifølge artikel 37, stk. 1, i associeringsaftalen mellem Fællesskaberne og Polen behandles arbejdstagere af polsk nationalitet, som er lovligt beskæftiget på en medlemsstats område, på lige fod med medlemsstatens egne statsborgere uden nogen i nationaliteten begrundet forskelsbehandling, for så vidt angår arbejdsvilkår, aflønning eller afskedigelse.

Når en polsk spiller har fået arbejdstilladelse og har indgået kontrakt med en sportsklub, kan et sportsforbund ikke begrænse spillerens ret til at deltage i de turneringer, den arrangerer. Et forbud mod at sende den polske spiller på banen udgør en forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, for så vidt angår arbejdsvilkår.

I EF-Domstolens retspraksis(2) anerkendes det, at associeringsaftalens artikel 37, stk. 1, første led, har direkte virkning, hvilket indebærer, at polske statsborgere, der henholder sig hertil, har ret til at påberåbe sig bestemmelsen ved de nationale retter i værtsmedlemsstaten. Bestemmelserne i associeringsaftalen har forrang, såfremt der er uoverensstemmelse mellem EU's og DBU's regler.

(1) Sag C-415/93, Bosman, Sml. 1995 I, s. 4921, punkt 115-137.

(2) Sag C-162/00, Domstolens dom af 29.1.2002.