SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2089/02

af Daniela Raschhofer (NI) til Kommissionen

(10. juli 2002)

Om: Forenelighed af Benes-dekreterne, amnestiloven 1946 og restitutionsloven 1992 med EU-ret

Den 2.6.2002 offentliggjorde Frankfurter Allgemeine Zeitung (FAZ) et interview med kommissær Verheugen om Benes-dekreternes forenlighed med EU-ret. På spørgsmålet om amnestiloven fra 1946 endnu havde retskraft i dag, svarede Verheugen følgende: Det drejer sig ikke om straffrihed for forbrydelser, der er begået i forbindelse med uddrivelsen af tyskere. Hensigten var at yde modstandsfolkene retlig beskyttelse Gerninger, der har haft uhæderlige motiver, falder ikke ind under loven. Endvidere mente Verheugen Så vidt disse love endnu får virkninger, vil de gennem enkeltforanstaltninger og andre skridt i Den Tjekkiske Republik blive kompatibel med EU-ret.

I en artikel 18.8.1995 berettede FAZ om en tjekkisk borger, der den 24.5.1945 i Schwarzbach havde skudt 14 mennesker og gravet dem ned. Gerningsmanden til denne forbrydelse mod liv og legeme blev af domstolen i Ceské Budejovice frikendt den 16.3.1992.

Under henvisning til dekret nr. 33/1945 af 11. juni 2002 nægtede den tjekkiske indenrigsminister Stanislav Gross, at tilbagegive Graf Salm-Reifferscheid dennes formue (FAZ, 14.6.2002).

Mener Kommissionen, at den aktuelle anvendelse af amnestiloven fra 1946 i den tjekkiske retspraksis er i modstrid med principperne i artikel 6, stk. 1, i EU-traktaten?

Hvilke skridt agter Kommissionen således som kommissionsmedlem Verheugen har udtalt i ovennævnte interview at iværksætte for at skabe en kompatibilitet af love, der endnu har virkning (amnestiloven 1946, restitutionsloven 1992, Benes-dekreterne) med EU-retten?

Hvordan bedømmer Kommissionen Den Tjekkiske Republiks planer om oprettelse af en forsoningsfond som symbolsk udligning for eksproprieringen af den sudetertyske befolkning, som denne ikke har modtaget nogen erstatning for (i lighed med den østrigske erstatningsfond for eksproprierede jødiske formuer fra 2002) som en mulighed for en bilæggelse af striden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(12. august 2002)

Som det ganske rigtigt er angivet i det interview, det ærede medlem henviser til, er Kommissionen i færd med at foretage en analyse sammen med de tjekkiske myndigheder af en del aspekter angående tjekkoslovakiske præsidentdekreter fra 1945 og flere relaterede lovgivninger fra perioden umiddelbart efter krigen. Arbejdet fortsætter også angående love og praksis i 1990'erne.

Der foreligger endnu ikke endelige resultater, men følgende punkter kan fremhæves:

- Den 1946-lov, som det ærede medlem nævner, er ikke en amnestilov, som giver almindelig frikendelse for alle forbrydelser, der er begået mod besættelsestropper og de tysk- eller ungarsktalende mindretal. Den blev snarere udformet som en straffefrihedslov, der skulle yde retlig beskyttelse for modstandskæmpere og personer, som midlertidigt havde position som myndighed under befrielsen og i den første tid efter krigen. Lovgiverne havde ikke til hensigt, at loven skulle gælde for gerninger, der er begået med uhæderlige motiver. I den offentlige bevidsthed er denne oprindelige hensigt med loven i stigende grad blevet glemt i forbindelse med den kommunistiske æras lovpraksis. Flere tjekkiske erklæringer gør det klart, at der ikke er nogen lovmæssige hindringer i Tjekkiet for at retsforfølge personer, der er mistænkt for krigsforbrydelser eller forbrydelser mod menneskeheden, som ikke er omfattet af en forældelsesfrist.

- Kommissionen er i færd med at undersøge den relevante tjekkiske retsorden og individuelle tilfælde af domsafgørelser, men har endnu ikke færdiggjort sit arbejde. Parlamentet har også givet eksterne loveksperter bemyndigelse til at arbejde med disse sager.

- Som det blev nævnt i den fælles erklæring af 11. april 2002 fra premierminister Zeman og kommissæren med ansvar for udvidelsen, kan ingen dele af et kandidatlands retsorden, som stadig kan skabe nye lovvirkninger, undgå en kritisk gennemgang i forhold til EU/EF-lov. Dette omfatter også forbuddet mod diskrimination på grund af nationalitet.

- En beslutning om eventuelt at oprette en forsoningsfond er et nationalt anliggende, som det ikke er Kommissionens opgave at tænke på. Ud over undersøgelsen af relevante aspekter i forhold til EU/EF-lov er Kommissionen i alle tilfælde stadig fuldt engageret i arbejdet med at bidrage politisk til, at man kan nå frem til tilfredsstillende løsninger i striden om tjekkoslovakiske præsidentdekreter og relaterede anliggender.