SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1973/99

af John Purvis (PPE-DE) til Kommissionen

(19. oktober 1999)

Om: Finansielle tjenesteydelser

Kommissionens handlingsramme for finansielle tjenesteydelser fastsætter de generelle rammer for, hvilke foranstaltninger der skal gennemføres på dette område de næste fem år. Disse foranstaltninger er af betydning for at sikre konkurrenceevnen i Unionens sektor for finansielle ydelser, samtidig med at forbrugernes interesser sikres.

De foranstaltninger, der hidtil er blevet vedtaget på fællesskabsniveau, er ikke blevet gennemført på samme måde i alle medlemsstater.

1. Kan Kommissionen opstille en liste over foranstaltninger i de respektive lande, som ikke anvendes ensartet i EU?

2. Hvilke forholdsregler agter Kommissionen at træffe for at sikre ensartet gennemførelse af disse allerede eksisterende foranstaltninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(25. november 1999)

Kommissionen udfylder aktivt sin rolle som traktatens vogter ved at kontrollere, at medlemsstaterne overholder deres forpligtelse til at gennemføre den vedtagne lovgivning inden for den aftalte tidsfrist, ved at kontrollere, at der med de nationale foranstaltninger opnås de i lovgivningen fastsatte mål på en klar og for borgerne troværdig måde (hvilket fordrer en vurdering, der fokuserer på de retlige og praktiske virkninger af de nationale gennemførelsesbestemmelser snarere end på den detaljerede ordlyd) og ved at kontrollere, at medlemsstaterne overholder de grundlæggende principper i traktaten, navnlig principperne om etableringsret, frie kapitalbevægelser og fri udveksling af tjenesteydelser.

Kommissionen vurderer, at medlemsstaternes gennemførelse af EU-lovgivningen ligger på et tilfredsstillende niveau, idet samtlige medlemsstater har gennemført næsten 100 % af al lovgivning om finansielle tjenesteydelser. Samtlige medlemsstater har gennemført forsikringslovgivningen i fuldt omfang. Over 99 % af de nationale foranstaltninger, der er nødvendige for implementeringen af bank- og selskabslovgivningen, er blevet vedtaget. Eventuelle mangler på nuværende tidspunkt vedrører lovgivning, der er trådt i kraft for nylig. Men selv på dette punkt har medlemsstaterne gjort fremskridt ved at fremskynde gennemførelsesprocessen. Eksempelvis kan det nævnes, at mindre end to måneder efter ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/5/EF af 27. januar 1997 om grænseoverskridende pengeoverførsler(1) har 11 medlemsstater taget skridt til at gennemføre direktivet. Der er ved at blive iværksat overtrædelsesprocedurer over for de resterende fire.

Kommissionen kontrollerer ikke kun, om de nationale gennemførelsesforanstaltninger er blevet anmeldt, men sikrer sig også, at gennemførelsen er sket på rette vis. Til dette formål lader Kommissionen systematisk analysere, om de nationale bestemmelser er forenelige med den tilsvarende EU-lovgivning om finansielle tjenesteydelser. Når en medlemsstat ikke kan påvise, at lovgivningen er blevet gennemført på korrekt vis, indleder Kommissionen en overtrædelsesprocedure. I begyndelsen af 1999 pågik der 26 overtrædelsesprocedurer mod forskellige medlemsstater for manglende overholdelse af EU-lovgivningen om finansielle tjenesteydelser(2).

Hvad angår gennemførelsen af lovgivningen om finansielle tjenesteydelser inden for de forskellige brancher, kan det nævnes, at samtlige direktiver om kreditinstitutter er blevet gennemført korrekt med undtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/26/EF af 29. juni 1995 om ændring af direktiv 77/780/EØF og 89/646/EØF om kreditinstitutter, direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF om skadesforsikring, direktiv 79/267/EØF og 92/96/EØF om livsforsikring, direktiv 93/22/EØF om investeringsselskaber og direktiv 85/611/EØF om institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) med henblik på at styrke tilsynet på disse områder(3). En enkelt medlemsstat har ikke gennemført dette direktiv, og en anden medlemsstat har kun gennemført det delvist. Begge sager er blevet indbragt for Domstolen.

Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge(4) er blevet gennemført af samtlige medlemsstater, men der er blevet anlagt sag ved Domstolen mod en enkelt medlemsstat for ukorrekt gennemførelse af direktivet.

Samtlige medlemsstater har meddelt deres nationale gennemførelsesbestemmelser til den tredje generation af livs- og skadesforsikringsdirektiverne. I flere tilfælde er Kommissionen af den opfattelse, at den nationale gennemførelse af direktiverne ikke er i fuld overensstemmelse med direktiverne, og en række sager angående manglende overensstemmelse er undervejs. På motorkøretøjsforsikringsområdet har Kommissionen indledt drøftelser med fire medlemsstater for at vurdere, om deres lovgivning om finansieringen af garantifonde er i overensstemmelse med Rådets direktiv 90/618/EØF af 8. november 1990 om ændring, navnlig med hensyn til ansvarsforsikring for motorkøretøjer, af direktiv 73/239/EØF og direktiv 88/357/EØF, som begge angår samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring(5).

Hvad lovgivningen om værdipapirer angår, har der været overtrædelser i form af manglende gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/9/EF af 3. marts 1997 om investorgarantiordninger(6). Inden for dette område er der blevet indledt andre procedurer for overtrædelse af traktatens bestemmelser, navnlig for udnyttelse af skattefordele til at lokke værdipapirselskaber til lokale fondsbørser.

Som supplement til overtrædelsesprocedurerne har Kommissionen udviklet et antal mekanismer, der på et tidligt tidspunkt skal gøre det muligt at hindre nationale foranstaltninger, der kunne forstyrre det indre marked for finansielle tjenesteydelser. Eksempelvis benytter den rådgivende udvalg såsom Det Rådgivende Bankudvalg eller Forsikringskomitéen til at hjælpe med at løse potentielle problemer med fortolkningen af bestemte punkter i et direktiv og til at definere en fælles tilgang til spørgsmål om gennemførelse og gensidig evaluering. Denne rådgivningsstruktur er for nylig blevet udbygget med policy-gruppen for finansielle tjenesteydelser. Dette særlige forum vil sætte Kommissionen og medlemsstaterne i stand til at identificere tilbagevendende problemer og finde frem til velegnede løsninger.

(1) EFT L 43 af 14.2.1997.

(2) Den sekstende beretning om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten (1998), KOM(1999) 301 endelig udg.

(3) EFT L 168 af 18.7.1995.

(4) EFT L 166 af 28.6.1991.

(5) EFT L 330 af 29.11.1990.

(6) EFT L 84 af 26.3.1997.