SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1227/03

af Anne Jensen (ELDR) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om: Periodisk syn af motorkøretøjer til personbefordring

Det må undre, at man har fundet det nødvendigt, at EU skal regulere området for periodisk syn af motorkøretøjer til personbefordring. Det ønskes oplyst, om Kommissionen finder, at reguleringen af området med det bureaukrati og besvær, det har ledt til i ikke mindst Danmark har stået mål med effekten af direktivet.

Hvad har således været resultatet af direktiv 91/328/EØF(1) (senere ændret ved direktiv 96/96/EØF(2)), hvorefter medlemsstaterne forpligtes til at gennemføre periodiske syn af motorkøretøjer, som anvendes til personbefordring? Kunne en sådan regulering ikke lige så vel have været gennemført på medlemsstatsniveau, når man henser til EF-traktatens bestemmelse om subsidiaritetsprincippet, jf. EF-traktatens artikel 5.

(1) EFT L 178 af 6.7.1991, s. 29.

(2) EFT L 46 af 17.2.1997, s. 1.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. maj 2003)

Det er som anført i forespørgslen korrekt, at lovgivning om, hvilken stand køretøjer skal være i for at have lov til at køre i EU, henhører under direktiv 96/96/EF af 20. december 1996 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil(1). Rammerne for Fællesskabets politik inden for teknisk kontrol af køretøjer blev lagt fast for mere end 25 år siden (i direktiv 77/143/EØF af 29. december 1976(2)) og gjaldt i begyndelsen kun for lastbiler, busser, hyrevogne og ambulancer. Det oprindelige direktiv er ændret 9 gange; det gælder nu også for personbiler og lette erhvervskøretøjer og indeholder tillige detaljerede krav om, hvordan bremser og emissioner fra udstødningen skal kontrolleres.

Kommissionen traf sin beslutning om, at personbiler skulle være omfattet af direktivet om teknisk kontrol, efter at en undersøgelse foretaget af et tysk bilinspektionsinstitut (TÜV Rheinland) havde vist, at ca. 5 % af bilulykkerne i EU direkte skyldtes dårlig vedligeholdelse, især dårlige bremser, dæk og lygter. Undersøgelsen underbyggede andre undersøgelser fra Nederlandene, Finland, Sverige og det Forenede Kongerige.

Da det oprindelige direktiv om teknisk kontrol blev udvidet til også at omfatte personbiler (direktiv 91/328/EØF af 21. juni 1991(3)), blev direktivets anvendelsesområde og indhold drøftet indgående med medlemsstaternes repræsentanter i Rådet og i Europa-Parlamentet. Det færdige direktiv, som kræver, at personbiler skal til teknisk kontrol første gang, når de er 4 år gamle, og derefter mindst hvert andet år, fik mindre strenge krav end Kommissionens oprindelige forslag, der foreskrev første kontrol efter 3 år og derefter hvert år. Det endte med, at hyppigheden blev den samme for kontrol af personbiler som for lette erhvervskøretøjer.

I de seneste 10 år er standarden for køretøjernes konstruktion blevet betydeligt højere. Desuden er køretøjerne blevet mere pålidelige, og det kan ikke udelukkes, at man har nået grænsen for, hvad der kan opnås ved traditionelle køretøjssyn. På den anden side kan pålideligheden af disse elektronisk baserede systemer efter en vis driftstid sætte færdselssikkerheden og miljøbeskyttelsen på spil.

Kommissionen har overvejelser i gang af, hvordan kravene til den tekniske kontrol skal ændres for at følge med tiden. For at få materiale til analysen agter Kommissionen senere i 2003 at afholde et kontraktudbud (offentligt udbud) om en undersøgelse med den foreløbige danske titel Vurdering af, hvorledes den tekniske kontrol af køretøjer kan håndhæves i fremtiden, idet der i fuldt omfang tages hensyn til køretøjernes nuværende sikkerheds- og miljøbeskyttelsessystemers kompleksitet og deres forventede udvikling samt eventuelle andre muligheder såsomgensidig anerkendelseog, i visse tilfælde, fabrikanterklæring.

(1) EFT L 46 af 17.2.1997.

(2) EFT L 47 af 18.2.1977.

(3) EFT L 178 af 6.7.1991.