ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0770/96 af Jan Mulder (ELDR) og Florus Wijsenbeek (ELDR) til Kommissionen (1. april 1996)

Om: Anvendelse af direktiv 90/675/EOEF: Problemer i forbindelse med omladning af veterinaert gods ved tilsluttende soe- eller lufttransport

1. Er Kommissionen bekendt med de specifikke problemer ved anvendelse af direktiv 90/675/EOEF ((EFT L 373 af 31.12.1990, s. 1. )) i forbindelse med omladning af veterinaert gods ved tilsluttende soe- eller lufttransport?

2. Er Kommissionen i bekraeftende fald rede til ved den forestaaende revision af dette direktiv at tage hensyn til disse unoedige, alvorlige hindringer for den logistiske proces i havne, de store forsinkelser, dette kan medfoere, risikoen for, at det letfordaervelige gods taber alvorligt i vaerdi, og de deraf foelgende ekstra omkostninger gennemfoerelse af veterinaer kontrol i omladningshavnene medfoerer?

3. Er Kommissionen rede til paa grundlag af ovenstaaende at tilpasse direktivet paa en saadan maade, at den materielle kontrol, overensstemmelseskontrollen og dokumentkontrollen kan gennemfoeres i bestemmelseshavnen i forbindelse med omladning ved tilsluttende soe- eller lufttransport?

4. Hvis Kommissionen ikke er rede til at gennemfoere denne tilpasning, hvad er da dens begrundelse herfor?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (30. april 1996)

1.-3. Kommissionen er opmaerksom paa, at erhvervet ved omladning i forbindelse med soe- eller lufttransport noedig vil stille det oprindelige sundhedscertifikat til raadighed for veterinaermyndighederne paa ankomstgraensekontrolstedet.

Reglerne om omladning til soe- og lufttransport findes i artikel 8, stk. 4, i direktiv 90/675/EOEF. Efter direktivet kan der foretages fysisk kontrol i bestemmelseshavnen eller -lufthavnen, saafremt produkterne transporteres ad soe- eller luftvejen.

Kommissionen har for nylig forlaenget gyldigheden af de saakaldte overgangsforanstaltninger (beslutning 96/105/EF ((EFT L 24 af 31.01.1996. ))), som letter overgangen til den nye kontrolordning. Ifoelge beslutningen foretages identitets- og fysisk kontrol, naar der er tale om omladning i en havn eller lufthavn, paa bestemmelsesgraensekontrolstedet

Kommissionen er ved at udarbejde en aendring af direktiv 90/675/EOEF, saaledes at det i tilfaelde af omladning indebaerer, at dokumentkontrol og fysisk kontrol principielt skal foretages paa bestemmelsesgraensekontrolstedet. Myndigheden kan foretage en dokumentkontrol paa det graensekontrolsted, hvor produkterne kommer ind, paa grundlag af det oprindelige certifikat eller dokument eller en bekraeftet kopi heraf.

4. Dette er noedvendigt for at give mulighed for at foretage en dokumentkontrol ved ankomsten af veterinaere grunde. Det er dog ikke paakraevet, at originalcertifikatet- eller dokumentet foreligger paa ankomstgraensekontrolstedet. En bekraeftet kopi er tilstraekkelig.

Kommissionen har til hensigt at soerge for, at kontrolkrav ikke generer omladninger i stoerre omfang end kraevet for at sikre dyre- og folkesundheden i EF.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0646/96 af Leonie van Bladel (PSE) til Raadet (18. marts 1996)

Om: Den kritiske dialog med Iran

I en aarraekke har Raadet foert en kritisk dialog med den iranske regering, bl.a. om doedsstraffen (fatwa'en) mod Salman Rushdie.

1. Kan Raadet oplyse, hvad der goer en dialog til en kritisk dialog?

2. Er Raadet tilfreds med resultaterne af den igangvaerende kritiske dialog?

3. Hvilke resultater er der opnaaet?

4. Betragter Raadet en kritisk dialog som et vaerdifuldt instrument inden for udenrigspolitikken, og i bekraeftende fald: hvorfor?

Samlet svar (25. juni 1996)

Raadet er bekendt med den offentlige udtalelse, det aerede medlem henviser til, samt til andre udtalelser, som repraesentanter for den iranske regering har fremsat vedroerende fatwa'en mod Salman Rushdie, og det har noteret sig indholdet af disse udtalelser. Den Europaesike Union har gentagne gange opfordret de iranske myndigheder til at tilslutte sig EU's bestraebelser paa at finde en tilfredsstillende loesning med hensyn til Salman Rushdie. I april 1995 udbad EU sig skriftlige tilsagn om Rushdies sikkerhed. Iran har endnu ikke afgivet saadanne tilsagn, men droeftelserne mellem EU og Iran fortsaetter.

Formaalet med Den Europaeiske Unions politik over for Iran er at tilvejebringe en forbedring i Irans optraeden. Grundlaget for EU's egne forbindelser med Iran er og bliver den kritiske dialog, der gaar tilbage til konklusionerne fra Det Europaeiske Raads moede i Edinburgh i december 1992. Den kritiske dialog afspejler bekymring over Irans optraeden og »kraever forbedringer paa en raekke omraader, herunder navnlig med hensyn til menneskerettighederne, den doedsdom, der ved en fatwa fra Ayatollah Khomeini er afsagt over forfatteren Salman Rushdie i strid med folkeretten, samt terrorisme«. Den giver endvidere lejlighed til at komme ind paa Irans vaabenkoebspolitik og dets holdning i fredsprocessen i Mellemoesten. Paa de regelmaessige og vanskeligemoeder under den kritiske dialog, der har fundet sted siden 1993, har Den Europaeiske Union gentagne gange gjort det klart, at forbedringer paa disse omraader vil vaere afgoerende for, i hvor hoej grad der kan oprettes snaevrere forbindelser og skabes tillid.

Gennem den kritiske dialog og andre initiativer, som f.eks. pres fra Den Europaeiske Union for at faa FN's Generalforsamling og FN's Menneskerettighedskommission til at vedtage strenge resolutioner og erklaeringer om Iran, er det lykkedes Den Europaeiske Union at skabe international opmaerksomhed omkring Irans optraeden. Selv om Iran endnu ikke har reageret positivt paa disse foranstaltninger, naerer EU haab om, at et stadigt pres fra Unionen og det internationale samfund vil foere til den oenskede forbedring i Irans optraeden.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0896/96 af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen (11. april 1996)

Om: Aids-kontrol af saedbanker

Efter at en kvinde har klaget til en domstol over, at hun efter forsoeg paa at blive gravid gennem anvendelse af saed fra en donor var blevet smittet med HIV-virus, har det vist sig, at:

- der ikke findes nogen lovgivning om, at mikrobiologiske laboratorier og saedbanker skal kontrolleres og beskyttes imod HIV-virus og aids, og

- de, der oensker at modtage saed til kunstig befrugtning, skal skrive under paa en privat aftale med indholdet: »Vi accepterer og forstaar, at brugen af donorsaed indebaerer fare for smitte med koenssygdomme, saasom gonorré, syfilis, herpes, hepatitis, aids m.m. Det laboratorium, som forsyner vores laege med saed, har dog bekraeftet, at donorerne undersoeges for samtlige ovenstaaende sygdomme, som er fysiologiske. Vi accepterer laboratoriets bekraeftelse...«

Kommissionen bedes oplyse foelgende:

1. Findes der EU-bestemmelser eller internationale bestemmelser om forebyggelse af aids, som disse mikrobiologiske laboratorier, saedbanker og centre for kunstig befrugtning skal foelge?

2. Agter Kommissionen at traeffe yderligere foranstaltninger som et led i programmet »Europa mod Aids«?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (6. juni 1996)

I henhold til artikel 129 i EF-traktaten vedroerer Faellesskabets aktion paa omraadet folkesundhed forebyggelse af sygdomme, og isaer de store epidemier, idet der goeres en indsats for udforskningen af disses aarsager og overfoersel, samt gennem sundhedsoplysning, sundhedsundervisning og sundhedsuddannelse.

Derimod udelukker artikel 129 eksplicit enhver harmonisering af medlemsstaternes ved lov og administrativt fastsatte bestemmelser. Derfor findes der ingen faellesskabsbestemmelser, der tager sigte paa at fastsaette regler for overfoersel af AIDS-virus (HIV) paa mikrobiologiske laboratorier og i saedbanker eller centre, som gennemfoerer in vitro-befrugtning.

Faellesskabets handlingsprogram vedroerende forebyggelse af AIDS og visse andre smitsomme sygdomme, som Parlamentet og Raadet vedtog den 29. marts 1996 ((EFT L 95 af 16.4.1996. )), fastsaetter aktioner med sigte paa at bidrage til forebyggelse af overfoersel af HIV og andre sygdomme, der overfoeres seksuelt. Inden for denne ramme kan der gives stoette til projekter, som er i overensstemmelse med programmets maal og indbringer en faellesskabsmervaerdi.

Inden for rammerne af forskningen i biomedicinsk etik under forskningsprogrammet om biomedicin og sundhed har der fundet to europaeiske konferencer sted vedroerende saedbanker, i Paris i november 1993 og i Bruxelles i april 1995, med det formaal at sammenligne lovgivningen og reglerne for praksis i de forskellige europaeiske lande. Efter disse moeder enedes deltagerne, som alle er erhvervsmaessigt indblandet i forvaltningen af saedbanker i deres lande, om at udarbejde en kodeks for god praksis for saedgivning paa det europaeiske plan, herunder naturligvis sanitaere aspekter. Denne kodeks er et initiativ fra det faglige miljoes side, og er ikke en faellesskabslovgivning.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1087/96 af José Barros Moura (PSE) til Kommissionen (13. maj 1996)

Om: Europaeiske kollektive overenskomster

I henhold til artikel 4, stk. 2, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, der er knyttet som bilag til EU-traktaten, finder ivaerksaettelsen af aftaler, der indgaas paa faellesskabsplan sted - enten efter de fremgangsmaader og den praksis, arbejdsmarkedets parter og medlemsstaterne normalt anvender - eller i spoergsmaal under artikel 2 efter faelles anmodning fra de underskrivende parter, »ved en afgoerelse, som Raadet traeffer paa forslag af Kommissionen«.

Hvad angaar rammeaftalen vedroerende foraeldreorlov, har Raadet imidlertid vedtaget et direktiv, hvis formaal (jf. artikel 2, stk. 1) ikke er, at give aftalen bindende virkning, men at forpligte medlemsstaterne til inden for en maksimal frist at gennemfoere indholdet efter de bestemmelser, der gaelder ivaerksaettelsen af kollektive overenskomster (aftaler mellem arbejdsmarkedets parter eller staten).

Hvilken teoretisk og praktisk selvstaendighed nyder artikel 4, stk. 2, andet afsnit, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken i saa tilfaelde i forhold til samme stykkes foerste afsnit?

Hvorfor er rammeaftalen ikke vedtaget ved en »afgoerelse«, som i henhold til EF-traktatens artikel 189, »er bindende i alle enkeltheder for dem, den angiver at vaere rettet til«?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Pádraig Flynn (10. juni 1996)

Aftaler, der indgaas paa faellesskabsplan, kan ivaerksaettes paa to maader, enten efter de fremgangsmaader og den praksis, arbejdsmarkedets parter normalt anvender, eller efter faelles anmodning fra de underskrivende parter ved en afgoerelse, som Raadet traeffer paa forslag af Kommissionen.

Den anden metode til ivaerksaettelse af aftaler mellem arbejdsmarkedets parter paa faellesskabsplan kan faa til foelge, at medlemsstaterne paalaegges visse forpligtelser, f.eks. at de skal sikre, at aftalerne finder direkte anvendelse, eller at der udarbejdes normer for inkorporering heraf. I betragtning af de forskellige bestemmelser for kollektive overenskomster paa nationalt plan burde denne fremgangsmaade kunne sikre, at aftalerne finder anvendelse paa en mere ensartet maade.

Udtrykket »afgoerelse«, som anfoert i artikel 4, stk. 2, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, er et generisk udtryk for de bindende retsakter i EF-traktatens artikel 189. Det paahviler Kommissionen at fremsaette forslag til Raadet om det af de tre bindende instrumenter i den omtalte artikel (forordning, direktiv eller afgoerelse), som er mest hensigtsmaessigt. I betragtning af den form (rammeaftale) for tekst, arbejdsmarkedsparterne har udarbejdet, og indholdet er det i dette tilfaelde klart, at rammeaftalen skal finde anvendelse indirekte via bestemmelser, som medlemsstaterne eller arbejdsmarkedspartnerne inkorporerer i medlemsstaternes nationale ret. Det mest hensigtsmaessige ivaerksaettelsesinstrument er derfor i dette tilfaelde et raadsdirektiv. I overensstemmelse med de indgaaede forpligtelser mener Kommissionen i oevrigt ikke, at aftalen boer indgaa i direktivet, men at den skal optraede som bilag hertil.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0868/96 af Gianni Tamino (V) og Daniel Cohn-Bendit (V) til Kommissionen (12. april 1996)

Om: Udvidelse af retten til at naegte at goere militaertjeneste

Fru Elva Agosta, som er vagthavende i det kommunale politikorps i kommunen Viadana (MN), blev i slutningen af februar 1996 henvist til det kommunale disciplinaerraad paa grund af lydighedsnaegtelse, idet hun kontinuerligt havde naegtet at baere det vaaben, hun havde faaet tildelt til nattjeneste. Sagen blev ogsaa henvist til domstolen, fordi der var tale om lydighedsnaegtelse over for en overordnet. Den paagaeldende person er ikke i besiddelse af en almindelig vaabentilladelse og har offentligt udtalt, at hun ikke foeler sig tilstraekkelig sikker i brugen af det vaaben, som hun i visse tilfaelde skulle vaere tvunget til at baere. Ved undertegnelsen af hendes arbejdskontrakt havde hun i oevrigt ikke kendskab til muligheden for at blive fritaget fra forpligtelser med brug af vaaben ved at erklaere, at hun af samvittighedsgrunde naegtede at goere brug af vaaben.

Mener Kommissionen ikke, at retten til at naegte militaertjeneste skal kunne finde anvendelse paa et hvilket som helst tidspunkt og ikke kun er gyldig i det oejeblik, man tiltraeder tjenesten? Mener den ikke, at der boer fastlaegges hensigtsmaessige bestemmelser om retten til at naegte militaertjeneste af samvittighedsgrunde, og at den skal udstraekkes til tilfaelde som det ovennaevnte?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Hans Van den Broek (13. maj 1996)

Som Kommissionen allerede har haft lejlighed til at paapege, baade i svar paa skriftlige forespoergsler og mundtlige forespoergsler under forhandlingerne i Parlamentet i januar 1994 ((EFT C 44 af 14.2.1994. )) vedroerende Juan Bandrès Mollets og Rosaria Bindis beretning, henhoerer spoergsmaalet om naegtelse af samvittighedsgrunde under medlemsstaternes kompetence, og Kommissionen boer foelgelig ikke blande sig i en sag paa et omraade, der ikke henhoerer under dens kompetence.

Overholdelsen af menneskerettighederne henhoerer i det vaesentlige under de enkelte medlemsstaters kompetence, og denne kompetence skal udoeves i overensstemmelse med de internationale og regionale forpligtelser, medlemsstaterne har indgaaet, herunder navnlig den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder.

I de faelles bestemmelser i traktaten om Den Europaeiske Union, saerlig artikel F, stk. 2, henvises der ganske klart hertil.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0620/96 af Amedeo Amadeo (NI) til Kommissionen (13. marts 1996)

Om: Adgang til markedet for tjenesteydelser

I de fleste af Faellesskabets lufthavne er ground handling services, dvs. det arbejde, der udfoeres i forbindelse med lufttransporten, forbeholdt den nationale transport eller selve lufthavnen. Denne situation er ikke i overensstemmelse med princippet om fri konkurrence, som forudsaetter en liberalisering af lufttransporten.

I direktivet om adgang til markedet for ground handling services har man noeje studeret de talrige artikler, og man bifalder den indsats, der er gjort for at soerge for hurtige og funktionelle tjenester i de europaeiske lufthavne, isaer hvad angaar passagerer og gods. Kommissionen bedes oplyse, om den ikke anser det for hensigtsmaessigt:

1. at se paa bestemmelsernes anvendelsesomraade inden for rammerne af en omhyggelig analyse af arbejdsprocedurerne i lufthavnene;

2. at paalaegge luftfartsselskaberne og de andre serviceydere at foretage en regnskabs- og forvaltningsmaessig adskillelse mellem de forskellige aktiviteter;

3. med stoerre noejagtighed at fastlaegge brugerudvalgets sammensaetning og aktiviteter.

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Neil Kinnock (30. april 1996)

I den faelles holdning af 25. marts 1996 til Kommissionens forslag ((EFT C 142 af 8.6.1995. )) til Raadets direktiv om adgang til markedet for ground handling services i Faellesskabets lufthavne fastsaettes graensen for fuld liberalisering af ground handling services leveret til tredjemand til mindst 2 millioner passagerbevaegelser eller 50 000 tons fragt aarligt. Denne graense svarer til det gennemsnitlige antal passagerbevaegelser eller den fragtmaengde, som goer det oekonomisk baeredygtigt at have mindst to leverandoerer af tjenesteydelser i en lufthavn. Der tages i direktivets anvendelsesomraade og i de saerlige bestemmelser vedroerende bestemte tjenesteydelser paa lufthavnsomraadet hoejde for de konklusioner, man har draget af undersoegelser om kapacitet, disponibel plads og sikkerhed paa standpladsen.

Kommissionen stoetter Raadets beslutning om at udvide forpligtelsen til regnskabsmaessig adskillelse til at omfatte alle leverandoerer af ground handling services.

Brugerudvalget vil bestaa af alle de luftfartsselskaber - eller de organisationer, der repraesenterer dem - som udoever lufttransport i den paagaeldende lufthavn. I den faelles holdning er udvalget ikke beslutningstagende, men har kun en raadgivende funktion. Hvis der allerede eksisterer et saadant udvalg i lufthavnen, stilles der i direktivforslaget ingen krav om nedsaettelse af et nyt udvalg.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-0909/96 af Noël Mamère (ARE) til Kommissionen (11. april 1996)

Om: Gennemfoerelsen af direktiv 79/409/EOEF i Frankrig

Sikrer Frankrig efter Kommissionens opfattelse en effektiv gennemfoerelse af Raadets direktiv 79/409/EOEF ((EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1. )) om beskyttelse af vilde fugle, og hvad agter den i benaegtede fald at foretage i den anledning?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (7. maj 1996)

Kommissionen mener, at Frankrig, ligesom de andre medlemsstater, ikke soerger for en effektiv og korrekt gennemfoerelse af alle bestemmelserne i Raadets direktiv 79/409/EOEF om beskyttelse af vilde fugle.

Udpegningen af de saerlige beskyttelsesomraader i henhold til artikel 4 i direktivet har vist sig at vaere utilstraekkelig i Frankrig, og der er flere overtraedelsesprocedurer i gang vedroerende manglende eller utilstraekkelig udpegning af visse omraader af betydning for Faellesskabet.

Kommissionen goer en stor indsats for at paavirke udviklingen i positiv retning via overtraedelsesprocedurer og via kontakt med de franske myndigheder, ligesom det er tilfaeldet for de andre medlemsstater.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0819/96 af Pieter Dankert (PSE) og Carlos Pimenta (ELDR) til Kommissionen (3. april 1996)

Om: Det besoeg, som kommissaeren med ansvar for regionalpolitik agter at aflaegge i Portugal

Kommissaeren med ansvar for regionalpolitik agter tilsyneladende snart at aflaegge et besoeg i Portugal.

Agter kommissaeren ogsaa at besoege det sted, hvor der ifoelge planerne skal opfoeres en ny daemning (Alqueva)?

Overvejer Kommissionen at finansiere konstruktionen af denne daemning med midler fra Samhoerighedsfonden eller med strukturfondsmidler?

Hvis Kommissionen overvejer at stille midler fra Samhoerighedsfonden til raadighed, kan den da oplyse, hvilke miljoemaessige interesser der er involveret?

Hvis den overvejer at stille strukturfondsmidler til raadighed, kan den da oplyse, hvilken maalsaetning der er lagt til grund for denne beslutning?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Monika Wulf-Mathies (3. maj 1996)

Under sit nylige ophold i Portugal besoegte kommissaeren med ansvar for regionalpolitik rent faktisk den 25. marts 1996 Alqueva i Alentejo.

Projektet vedroerende daemningen i Alqueva indgaar i den portugisiske EF-stoetteramme for perioden 1994-1999, hvor der omtales en eventuel medfinansiering paa 117 mio. ECU fra Den Europaeiske Fond for Regionaludvikling og paa 70 mio. ECU fra Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget og eventuelt fra Samhoerighedsfonden.

De portugisiske myndigheder forelagde den 5. september 1995 Kommissionen en ansoegning om Samhoerighedsfondens medfinansiering af dette projekt og en informationspakke, idet der er tale om et »stort projekt«, der skal medfinansieres i henhold til EF-stoetterammens program for fremme af det regionale udviklingspotentiale. Denne pakke blev ledsaget af miljoeundersoegelsen og udtalelsen fra de portugisiske myndigheder med ansvar for miljoeet.

I betragtning af betydningen af dette projekt for Portugal, navnlig for Alentejo-regionen, gav Kommissionen allerede den 18. december 1995 overfor de portugisiske myndigheder udtryk for sin principielt positive indstilling til det.

Dens endelige godkendelse vil imidlertid blive gjort betinget af en uafhaengig miljoevurdering af projektet og af garanti for, at der kvalitativt og kvantitativt er tilstraekkeligt vand til raadighed til at sikre, at det bliver oekonomisk levedygtigt.

Kommissionen har ivaerksat studier vedroerende disse to aspekter i partnerskab med de portugisiske myndigheder.
SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-0678/96 af Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen (15. marts 1996)

Om: Anvendelse af raastoffer fra landbruget til industrielle formaal (paa baggrund af den franske beslutning om at anvende biobraendstof)

Den franske regering har for nylig oplyst, at den i en vis udstraekning paa sit territorium vil goere anvendelse af biobraendstof (bl.a. biodiesel) obligatorisk.

1. Er Kommissionen enig med den franske regering i, at anvendelse af raastoffer fra landbruget til industrielle formaal boer fremmes, og hvorledes ser Kommissionen paa disse opmuntrende franske politiske planer?

2. Fra miljoebevaegelser hoeres fra tid til anden kritik, der gaar ud paa, at den miljoefordel, der opnaas ved anvendelse af raastoffer fra landbruget, ikke er dokumenteret ved visse intensive tests af de paagaeldende landbrugsprodukter. Har Kommissionen foretaget en analyse af fordelene ved anvendelse af produkter som f.eks. biobraendstof, vegetabilsk smoereolie, komposterbar plastik og vegetabilske fibre? Er Kommissionen i benaegtende fald rede til at gennemfoere en saadan analyse inden for overskuelig fremtid?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler (17. april 1996)

Kommissionen er enig i, at anvendelsen af landbrugsraavarer til industrielle formaal boer fremmes. Kommissionen mener isaer, at energi, der fremstilles af saadanne raamaterialer, boer spille en rolle ved at nedsaette afhaengigheden af energi.

Da Kommissionen endnu ikke har set detaljerne i det franske forslag om ren luft, som efter sigende skal specificere brug af oxygen i braendstof som lovpligtig inden aarhundredets udgang, kan den ikke tage stilling til selve indholdet af dette tiltag.

Selv om Kommissionen stoetter energifremstilling ud fra landbrugsraavarer, maa den have sikkerhed for, at dette ikke har nogen uheldig virkning paa miljoeet. Indtil nu er den noejagtige miljoemaessige vaerdi stadig under undersoegelse. Det staar endnu tilbage at udvikle detaljer om produktspecifikationsmetoder for luftemissionsmaaling og sikkerhedsregler med hensyn til brug af nitrater og pesticider.