SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3556/02

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(5. december 2002)

Om: Miljøaftaler

Kommissionen har for nylig offentliggjort en meddelelse om miljøaftaler(1). Kommissionen anerkender miljøaftalernes bidrag til gennemførelsen af miljøpolitiske målsætninger.

Der er gjort erfaringer med miljøaftaler i Nederlandene. Et vellykket eksempel er aftalen om emballage. Ved hjælp af en proaktiv indstilling fra erhvervslivets side er det med denne aftale lykkedes Nederlandene omkostningseffektivt og hurtigt at gennemføre målsætningerne i emballagedirektivet (94/62/EF(2)). Trods emballageaftalens klare succes har Kommissionen besluttet at indklage Nederlandene for Domstolen for ikke at have gennemført emballagedirektivet korrekt.

Er det ikke selvmodsigende, at Kommissionen på fællesskabsplan ansporer til indgåelse af frivillige aftaler, men på nationalt plan modarbejder disse? Hvilke skridt vil Kommissionen i bekræftende fald tage for at bringe denne selvmodsigelse ud af verden?

Er Kommissionen enig med mig i, at den i forbindelse med udførelsen af sin opgave med at overvåge den korrekte gennemførelse af EU-lovgivningen først og fremmest skal tage sig af sager, hvor målsætningerne i den pågældende lovgivning ikke er gennemført?

(1) Meddelelse fra Kommissionen om miljøaftaler på fællesskabsplan i tilknytning til handlingsplanen om bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer (KOM(2002) 412 af 17. juli 2002.

(2) EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(27. januar 2003)

Kommissionen ønsker at oplyse det ærede medlem om, at miljøaftalen om emballage, der er indgået mellem de nederlandske myndigheder og den private sektor, om som Kommissionen har registreret, er udløbet. Derudover indeholder de foranstaltninger, som Nederlandene har meddelt Kommissionen angående gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald(1) ikke en formel etablering af retur-, indsamlings- og genanvendelsessystemer for disse affaldsstrømme, som det kræves i direktivets artikel 7, stk. 1.

Der findes ingen modstrid mellem det faktum, at der er rejst søgsmål mod Nederlandene, og indholdet af Kommissionens nylige meddelelse om miljøaftaler på fællesskabsplan i tilknytning til handlingsplanen om bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer(2). I meddelelsen fastsættes kriterier og bestemmelser for anerkendelsen af sådanne aftaler på fællesskabsplan. Den ønsker ikke at tilskynde til at anvende dette instrument som et middel til at opfylde retlige forpligtelser, hverken på fællesskabsplan eller på nationalt plan. Desuden blev direktiv 94/62/EF vedtaget forud for meddelelsen, og sidstnævnte hverken ændrer eller træder i stedet for de eksisterende forpligtelser i henhold til dette direktiv. Kommissionen ønsker dog at påpege, at den ikke udelukker, at målene med direktiv 94/62/EF kunne søges opfyldt ved hjælp af frivillige aftaler.

Hvad angår medlemsstaternes gennemførelse af fællesskabslovgivningen, lægger Kommissionen stor vægt på, at medlemsstaterne opfylder de mål, som opstilles i fællesskabslovgivningen. Kommissionen vil gerne henvise det ærede medlem til Domstolens retspraksis i dette anliggende(3). Domstolen har fastsat, at et direktiv skal gennemføres i den nationale lovgivning på en måde, så der skabes en tilstrækkelig veldefineret, afklaret og gennemskuelig situation til, at enkeltpersoner har mulighed for at begribe og håndhæve deres rettigheder. Det faktum, at en praksis er i overensstemmelse med den beskyttelse, som et direktiv yder, kan ikke benyttes til at retfærdiggøre en manglende gennemførelse af dette direktiv. For at sikre fuld gennemførelse af direktiver i lovgivningen og ikke blot de facto skal medlemsstaterne fastsætte en specifik lovramme på det pågældende område.

(1) EFT L 365 af 31.12.1994.

(2) KOM(2002) 412 endelig udg.

(3) Sag C-131/88 Kommissionen mod Tyskland [1991] Samling af Domstolens afgørelser I-825, dommens stk. 8.