SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1550/00

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(18. maj 2000)

Om: Købekraftspariteter (KKP) og gængs praksis i forbindelse hermed

Kommissionen erkendte i sit svar på skriftlig forespørgsel E-2218/99(1), at anvendelsen af KKP i EU's retsakter ikke er baseret på noget retsgrundlag, og i sit svar på skriftlig forespørgsel E-0273/00(2), at den ikke var i stand til at fremføre blot et enkelt argument baseret på den økonomiske videnskab, der kunne berettige anvendelsen af KKP i forbindelse med sammenligning af de priser, der indgår i beregningen af BNP i lande, som bruger samme valuta.

På den anden side fremfører Kommissionen i sit svar på skriftlig forespørgsel E-0272/00(3) som argument for at anvende KKP, at internationale institutioner (mldr), offentlige myndigheder, universiteter, forskningsinstitutter, offentlige og private virksomheder, banker, medier og enkeltpersoner anvender disse pariteter som gængs praksis.

I min skriftlige forespørgsel E-0276/00(4) fremførte jeg selv et eksempel på en national myndigheds anvendelse af KKP, og dertil kunne der føjes mange andre, f.eks. Big Mac fra Economist, Executive Quality Living Report fra Corporate Resources Group, Bayerische Landesbank og mange andre undersøgelser af akademisk eller kommerciel art.

Problemet er, at alle disse institutioner kommer frem til resultater, som afviger betydeligt fra de resultater, Kommissionen når frem til, og dette er yderligere en tungtvejende grund til at sætte spørgsmålstegn ved Eurostat's anvendelse af de offentliggjorte købekraftspariteter.

Finder Kommissionen ikke, at denne mangel på overensstemmelse mellem de resultater, der opnås som følge af de forskellige metodologiske grundlag for KKP kædet sammen med manglen på retsgrundlag og teoretisk dokumentation, er et afgørende argument for at ophøre med at bruge KKP på de betingelser, man hidtil har gjort?

(1) EFT C 219 E af 1.8.2000, s. 124.

(2) EFT C 330 E af 21.11.2000, s. 114.

(3) EFT C 330 E af 21.11.2000, s. 113.

(4) EFT C 303 E af 24.10.2000, s. 170.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(13. juli 2000)

Det ærede medlem fremfører tre argumenter for at ophøre med at benytte købekraftspariteter (KKP) i euroområdet: manglende retsgrundlag, manglende overensstemmelse mellem resultaterne af forskellige prisundersøgelser og mangel på teoretisk dokumentation for at benytte KKP. Kommissionen kan ikke tilslutte sig disse argumenter.

Hvad angår det første argument, anførte Kommissionen i sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-0272/00(1), hvilke retsforskrifter vedrørende strukturpolitikken der er blevet vedtaget af Rådet på Kommissionens forslag og med tilslutning fra Parlamentet. Disse retsforskrifter forpligter Kommissionen til at beregne og anvende bruttonationalproduktet (BNP) pr. indbygger i købekraftsstandarderne for alle medlemsstaterne og deres regioner. Desuden gav Kommissionen i sit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-2218/99(2) udtryk for sin støtte til, at der udarbejdes en specifik retsakt, der opstiller rammer, inden for hvilke den nuværende metodologi og det arbejde, der ligger til grund for KKP, kunne blive kollektivt accepteret. Til opfølgning heraf agter Kommissionen inden for de næste måneder at tage et initiativ for at nå dette mål.

Hvad angår det andet og det tredje argument, giver alle prisundersøgelser selv om de varierer i metodologi og detailresultater det fælles resultat, at priserne på ikke-internationalt handlede varer (især boliger og tjenesteydelser) er lave i lande med et lavt BNP pr. indbygger og høje i lande med et højt BNP pr. indbygger. Denne korrelation er blevet bekræftet for medlemsstaternes vedkommende i en nylig undersøgelse offentliggjort af Kommissionen(3). Forklaringen på dette fænomen er blevet givet af Balassa og Samuelson (i 1964) og er primært, at lønningerne er lave i lavindkomstlande. Hovedformålet med KKP er at tage hensyn til den virkning, at købekraften er højere end angivet af valutakursen i lande med lave priser på ikke-internationalt handlede varer (og omvendt).

(1) EFT C 330 E af 21.11.2000, s. 113.

(2) EFT C 219 E af 1.8.2000, s. 124.

(3) Europa-Kommissionen: Markedsintegration og forskelle i prisniveauet i EU-medlemsstaterne; i: Europæisk økonomi 1999-undersøgelse, (= Europæisk økonomi) Bruxelles/Luxembourg 1999.