ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0604/01

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Rådet

(2. marts 2001)

Om: Nærpoliti af udenlandsk nationalitet

I forbindelse med de fornyelser, der i den senere tid er blevet indført inden for politiet i forskellige medlemsstater, må især nævnes nærpolitiet, som har forøget borgernes sikkerhed, navnlig i byernes yderzoner.

I visse byområder findes der af diverse årsager mange borgere fra EU-lande, som ikke er statsborgere i det pågældende land.

Mener Rådet, at der af hensyn til den nærhed og indføling, som politiet bør have over for de borgere, som det skal beskytte, bør iværksættes programmer for politisamarbejde mellem politifolk fra de forskellige medlemsstater, således at de kan gøre tjeneste og bidrage til et samarbejde i de byområder i EU, hvor en stor del af befolkningen er af en anden nationalitet end det pågældende lands?

Svar

(30. maj 2001)

1. Den europæiske operative taskforce af politichefer lagde på sit møde den 14. og 15. september 2000 i Paris vægt på lighedspunkterne i nærpolitiets forskellige arbejdsmetoder i Europa. Alle politistyrker i medlemsstaterne er villige til at lære af hinanden med hensyn til brugen af nærpoliti.

Der burde derfor:

- organiseres studierejser med det formål at undersøge arbejdsmetoder og -principper hos nærpolitiet

- oprettes en dokumentationsbase, så man kan drage størst mulig nytte af indhøstede erfaringer og anvendt praksis

- afholdes møder om emner, der er vigtige for nærpolitiet.

2. I sin afgørelse af 22. december 2000 om oprettelse af Det Europæiske Politiakademi(1) pålagde Rådet dette akademi ansvaret for at formidle bedste praksis og forskningsresultater [artikel 7, litra e)].

3. I 2001 vil Frankrig arrangere et udvekslings- og uddannelsesseminar om nærpolitiet for personel på betjentniveau.

(1) EFT L 336 af 30.12.2000, s. 1.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1297/01

af Adriana Poli Bortone (UEN) til Kommissionen

(3. maj 2001)

Om: Kontrol med GAL Cadispa i regionen Campania

Kan Kommissionen oplyse, om den agter at foretage en kontrolundersøgelse af konsortiet GAL Cadispa i kommunen San Mauro Cilento, som gennem regionen Campania modtager fællesskabsmidler? Der er fremsat en lang række klager fra virksomheder, som har deltaget i licitationer, men kun minimalt har kunnet nyde godt af de milliardstore finansieringer. Disse bevillinger skulle således være anvendt uhensigtsmæssigt og irrationelt til helt unødvendige udgifter, der ikke har været til fordel for landbrugerne.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(19. juni 2001)

Det ærede medlem spørger, om Kommissionen agter at foretage kontrol af konsortiet GAL Cadispa i kommunen San Mauro Cilento, som modtager EU-støtte som led i Leader II-intitiativet for Campania-regionen i perioden 1994-1999.

Kommissionen har hverken kendskab til, at GAL Cadispa skulle have begået uregelmæssigheder, eller til, at konsortiet skulle have forvaltet EU-midlerne og de nationale midler dårligt.

I den forbindelse skal det understreges, at det er karakteristisk for Leader II-initiativet, at man anvender en bottom-up-metode, både ved opstillingen af programmer og ved den praktiske gennemførelse. En stor del af dette arbejde udføres af lokale aktionsgrupper bestående af forskellige socioøkonomiske aktører og offentlige og private partnere på lokalt plan.

De lokale grupper udvalgtes hovedsagelig ud fra kvaliteten af den handlingsplan, som de lokale aktører havde udarbejdet og ud fra foranstaltningernes nyskabningsværdi, idet man ønskede at teste nye tiltag til udvikling af landdistrikterne i praksis. Det var ene og alene Campania-regionen, der var ansvarlig for udvælgelsen af grupper og gennemførelsen af lokale foranstaltninger, herunder kontrol som omhandlet i artikel 23, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 4253/88 af 19. december 1988 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter(1) (ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93(2)). I betragtning af dette ansvar har Kommissionen anmodet regionen om nærmere oplysninger om eventuelle uregelmæssigheder fra GAL Cadispas side.

Alt efter, hvilke oplysninger Kommissionen kommer i besiddelse af, forbeholder den sig ret til at foretage kontrol på stedet som fastsat i artikel 23, stk. 2, i ovennævnte forordning.

(1) EFT L 374 af 31.12.1988.

(2) EFT L 193 af 31.7.1993.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0860/01 af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen. Kommissionens rådgivende udvalg.



EF-Tidende nr. 318 E af 13/11/2001 s. 0136 - 0136



SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0860/01 af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen (22. marts 2001) Om: Kommissionens rådgivende udvalg Kommissionen bedes udarbejde en liste over alle sine rådgivende udvalg og oplyse: 1. deres mandat; 2. mødehyppighed; 3. navnene på de nuværende medlemmer; 4. mulighederne for at rekvirere deres dokumenter og protokoller; 5. og om møderne er offentlige? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi (24. april 2001) Kommissionens fortegnelse over rådgivende udvalg og komitéer offentliggøres hvert år i forbindelse med budgetproceduren og er tilknyttet budgettet. Udvalgenes og komitéernes kompetenceområder fremgår af listen. Deres mødehyppighed varierer afhængigt af Kommissionens behov for at høre dem. Listen over deltagere, først og fremmest repræsentanterne for organisationer, offentliggøres som bilag til den afgørelse, ved hvilken Kommissionen nedsætter udvalget/komitéen Europa-Parlamentet har i overensstemmelse med bestemmelserne i rammeaftalen adgang til udvalgenes/komitéernes dokumenter og mødereferater. Møderne er normalt ikke åbne for offentligheden. Det ærede medlem henvises desuden til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-0861/01(1). (1) Se side 136.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1508/01

af Torben Lund (PSE) til Kommissionen

(15. maj 2001)

Om: Atomaffald

Danske nyhedsmedier omtalte den 23. april en vedtagelse af et forslag om atomaffald i den russiske Duma. Forslaget vil medføre, at Rusland vil kunne importere atomaffald fra en række EU-lande. Kan Kommissionen derfor oplyse, hvad eksisterende EU-lovgivning betyder i forhold til Ruslands ønske om at oprette deponier for atomaffald og mod betaling importere og opbevare affald? Kan Kommissionen i samme forbindelse oplyse, om der i lyset af den bekymrende udvikling i Rusland er planer om at revidere gældende regler og lave fælles regler, der sikrer, at ekstremt farligt atomaffald altid vil blive behandlet med maksimal sikkerhed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(20. juni 2001)

Ifølge Euratoms bestemmelser skal Kommissionen give tilladelse til eksport af radioaktivt materiale fra medlemsstaterne til et tredjeland. Kommissionen skal sikre, at internationale aftaler overholdes, kontrollere betingelserne for overførsel og sikre, at Fællesskabets interesser varetages. Der kræves ikke tilladelse i de tilfælde, hvor radioaktivt materiale sendes til oparbejdning og efterfølgende vender tilbage til Fællesskabet, men Kommissionen skal underrettes herom.

Eksport af radioaktivt materiale er omfattet af direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling(1). Heri fastsættes princippet om, at bestrålingen skal være berettiget, beskyttelsen optimal, og at der skal fastsættes dosisgrænser. Endelig beskrives medlemsstaternes anmeldelsespligter.

Ifølge Rådets direktiv 92/3/Euratom af 3. februar 1992 om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald mellem medlemsstaterne samt ind i og ud af Fællesskabet(2) må medlemsstaterne ikke eksportere radioaktivt affald til tredjelande, der ikke har de tekniske, juridiske eller administrative ressourcer til at forvalte det radioaktive affald sikkert. De relevante myndigheder i medlemsstaterne må derfor vurdere, om disse betingelser er opfyldt, før de kan sende radioaktivt affald til Den Russiske Føderation. Tilsvarende regler kommer til at gælde sendinger af brugt brændsel, når den fælles konvention om sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald træder i kraft (den 18. juni 2001).

Kommissionen forbereder Euratoms tiltrædelse til denne fælles konvention, og Fællesskabsbestemmelserne vil i så fald blive revideret, så de stemmer nøje overens med konventionen.

(1) EFT L 159 af 29.6.1996.

(2) EFT L 35 af 12.2.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1481/01

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(18. maj 2001)

Om: Fiskeriaftalen mellem EU og Sydafrika

Forventer Kommissionen, at de nuværende forhandlinger med Sydafrika vil føre til indgåelse af en fiskeriaftale?

Er der særlige problemer, og forholder det sig således, at andre aftaler kan komme i fare som følge af visse medlemsstaters holdning?

Foreligger der en analyse af, hvilke fordele en sådan aftale med EU vil give Sydafrika?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. juli 2001)

Ministerrådet fremlagde i september 1995 et forhandlingsdirektiv for Kommissionen, så denne kunne indlede forhandlinger og indgå en fiskeriaftale med Sydafrika.

Trods Kommissionens mange forsøg på at indlede forhandlingerne, var Sydafrika først i stand til at acceptere fiskeriforhandlinger med EU i december 2000.

Første forhandlingsrunde fandt sted i Bruxelles den 5. - 6. marts 2001. Den sydafrikanske delegation fremsendte et udkast til samarbejdsaftale, som udelukkede enhver adgang til det sydafrikanske fiskeri.

Kommissionens delegation kunne ikke acceptere dette udkast og fremlagde et supplerende udkast, der omfattede adgang til det sydafrikanske fiskeri. Den sydafrikanske delegation kunne ikke acceptere et sådant udkast, fordi det ikke stemte overens med dens forhandlingsmandat.

Sydafrika aflyste anden runde, som var fastsat til begyndelsen af april 2001 i Cape Town.

Sammenbruddet i forhandlingsprocessen skyldes Sydafrikas modvilje mod at lade adgang til deres fiskeri indgå i nogen form for fiskeriaftale, hvilket ifølge EU's mandat er hovedelementet i fiskeriaftalen.

Når Kommissionen forhandler fiskeriaftaler med tredjelande, tager den i virkeligheden ikke kun højde for EU-fiskeriinteresser, men også for sektorens bæredygtige udvikling i det pågældende tredjeland.

Det af EU foreslåede udkast til fiskeriaftale tilbød Sydafrika et samarbejde om udvikling af forskning, overvågning og teknologioverførsel og ville have fremmet udøvelsen af fælles fiskeri mellem EU-partnere og sydafrikanske partnere.

Det synes under disse omstændigheder meget lidt sandsynligt, at forhandlingerne med Sydafrika inden for den nærmeste fremtid vil få et vellykket udfald.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0893/01

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(28. marts 2001)

Om: Støtte til Sensus-politiprojektet

I svaret på skriftlig forespørgsel P-0009/01(1) anfører Kommissionen, at den vil gennemgå sine for nylig indhentede oplysninger omhyggeligt og vurdere, om den på grundlag heraf bør tage sin holdning op til fornyet overvejelse, hvilket foruden andre foranstaltninger kan indebære, at der foretages en finansiel revision i overensstemmelse med kontraktbestemmelserne. De oplysninger, kommissionsmedlem Erkki Liikanen henviser til, vedrører projektet Sensus - Lernout & Hauspie - Bundesnachrichtendienst som nævnt i indledningen til skriftlig forespørgsel P-0009/01.

Vil Kommissionen i betragtning af sagens alvorlige karakter og sin tætte inddragelse heri foranledige, at der foretages en finansiel revision i overensstemmelse med kontraktbestemmelserne? Hvorfor vil Kommissionen i benægtende fald ikke lade foretage en finansiel revision af projektet Sensus - Lernout & Hauspie - Bundesnachrichtendienst?

(1) EFT C 187 E af 3.7.2001, s. 154.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(1. august 2001)

Behovet for en finansiel revision kan først vurderes, når Kommissionen har modtaget alle omkostningsopgørelser, som dækker projektets samlede forløb.

Ifølge Kommissionens tjenestegrene er samtlige finansielle opgørelser og omkostningskrav i forbindelse med projektet, der er modtaget til dato, rimelige og ligger inden for det budget, der er fastlagt i kontrakten.

Skulle der imidlertid vise sig uoverensstemmelser i de indgående omkostningsopgørelser, specielt i lyset af informationer, Kommissionen måtte komme i besiddelse af, kan denne eventuelt foretage en finansiel revision af visse eller alle medvirkende parter i Sensus-projektet i overensstemmelse med kontraktbestemmelserne. Generaldirektoratet for Informationssamfundet har allerede indledt en intern revision af styringen af Sensus-projektet på begæring af det medlem af Kommissionen, der er ansvarligt for erhvervspolitikken og informationssamfundet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0560/01

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(27. februar 2001)

Om: Revisionserklæring for GD for Udvidelsen

På mødet den 7. februar 2001 i Budgetkontroludvalget erklærede kommissær Fischler, at den nøjagtige fejlrate i 1999 for finansielle transaktioner inden for GD for Landbrug lå på 3,06 %.

Kunne kommissæren med særligt ansvar for udvidelsen med henblik på at fremme samarbejde og gennemsigtighed mellem de europæiske institutioner forelægge tilsvarende tal for finansielle transaktioner inden for dette generaldirektorat? Hvis ikke, hvad er da grunden?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer på skriftlige forespørgsler P-0553/01, E-0554/01, E-0555/01, E-0556/01, E-0557/01, E-0558/01, E-0559/01, E-0560/01, E-0561/01, E-0562/01, E-0563/01, E-0564/01, E-0565/01, E-0566/01, E-0567/01, E-0568/01, E-0569/01 og E-0570/01

(11. april 2001)

Kommissionen skal minde det ærede medlem om, at Revisionsretten ikke opgiver en fejlprocent som led i sin revisionsberetning vedrørende det almindelige budget, idet den finder, at det ville være en overforenkling at måle Kommissionens finansielle forvaltningsresultater alene på grundlag af denne indikator.

Retten besluttede derfor for tre år siden at standse offentliggørelsen af en samlet fejlprocent og udvikle sine revisionsmetoder med henblik på at give dechargemyndighederne mere udførlige oplysninger.

Endvidere har Revisionsretten ved flere lejligheder udtalt, at skulle den udlede fejlprocenter på et lavere niveau (f.eks. for hver sektor eller for hvert generaldirektorat) af den overordnede fejlprocent, ville disse blive fuldstændig vildledende. Det begrænsede antal transaktioner, Retten reviderer, gør det ikke muligt at fastslå en gyldig fejlprocent på dette lavere niveau.

Kommissionen er derfor ikke i stand til at give det ærede medlem de udbedte oplysninger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0087/01

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(29. januar 2001)

Om: Marokkos fiskeriaftale med Japan, Rusland, Korea og Norge

Mens Fællesskabets flåde, navnlig Galiciens, Andalusiens og De Canariske Øers flåder, må blive liggende i havn uden mulighed for at fiske i de canariske farvande eller farvandet ved Saharas kyst, fordi fiskeriaftalen med Kongeriget Marokko endnu ikke er blevet forlænget, har dette land tilsyneladende indgået nye aftaler med Japan, Rusland, Korea og Norge. Hvordan fortolker Kommissionen denne kendsgerning på baggrund af Marokkos argumenter, hvis indhold er, at overfiskning af landets fiskeressourcer udlukker, at der inden for de kommende år kan underskrives en ny fiskeriaftale med Den Europæiske Union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(28. februar 2001)

Så vidt det er Kommissionen bekendt, har Marokko kun indgået to andre bilaterale fiskeriaftaler.

For det første var der en aftale med Rusland, som gav russiske fartøjer adgang til at fiske efter pelagiske fisk såsom makrel, hestemakrel og sardinel. Denne aftale udløb den 30. november 1999 og er ikke siden blevet forlænget.

For det andet foreligger der en aftale med Japan, som gør det muligt for 15 langlinefartøjer at fiske efter atlantisk tun i de tre måneder om året, hvor tunfisken vandrer gennem de marokkanske farvande. Denne aftale udløber i september 2001.

Det fremstår derfor klart, at disse to aftaler ikke skader EU's hidtidige og fremtidige interesser, og at aftalen med Japan er den eneste gældende på nuværende tidspunkt.

Desuden bør det understreges, at de involverede flåder ikke er rettet mod de samme følsomme fiskearter, som Marokko erklærer at have problemer med at bevare.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1016/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(30. marts 2001)

Om: Offentliggørelse af statistikker i USA og EU

1. Vil Kommissionen undersøge de kommende tidsplaner for en gruppe førende internationale investeringsbanker (f.eks. Goldman Sachs, Merrill Lynch, Morgan Stanley Dean Witter, UBS, Deutsche Bank) med henblik på de statistikker, der offentliggøres regelmæssigt (kvartals- eller månedsvis) af amerikanske agenturer, og som anses for at have en indvirkning på vekselkursen mellem euro og dollar (f.eks. BNP, vækst, inflation, lønniveau uden for landbruget etc.)?

2. Vil den udarbejde en model, der viser tidsforskydningen mellem offentliggørelsen i USA og referenceperioden og omfatter en yderligere kolonne, der viser de eventuelle statistikker for euro-området med den tilsvarende tidsforskydning mellem Eurostats offentliggørelse og referenceperioden?

Svar afgivet af Pedro Solbes Mira på Kommissionens vegne

(19. juni 2001)

Kommissionen er fuldt ud bevidst om den betydning, som operatørerne på finansmarkederne tillægger offentliggørelsen flere gange årlig af økonomiske indikatorer (f.eks. bruttonationalprodukter (BNP), inflation, beskæftigelse, handelsbalance osv.) i EU og USA. Det er også Kommissionens overbevisning, at en sammenlignende udvikling af sådanne indikatorer har en indflydelse på/$ kursen og finder det at afgørende betydning, at operatørerne på finansmarkederne holdes passende informeret.

I forbindelse med en rapport, hvori EU's og USA's praksis sammenlignes, vil der indgå en detaljeret analyse af offentliggørelsen af flerårlige økonomiske statistikker i EU og USA. Rapporten vil blive forelagt Det Statistiske Programudvalg i efteråret 2001. En sådan analyse vil selvfølgelig også omfatte en tabel, der sammenligner offentliggørelsesdatoerne for EU og USA med henblik på at nå frem til et sammenligneligt sæt af flerårlige økonomiske indikatorer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0746/01

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(13. marts 2001)

Om: Indbringelse af en sag inden for WTO's tvistbilæggelsesprocedure (Kommissionens henstilling)

Når Kommissionen henstiller til Rådet at indbringe sag inden for WTO's tvistbilæggelsesprocedure, får offentligheden da kendskab til det detaljerede indhold af henstillingen, inden Rådet træffer sin egen afgørelse? I benægtende fald, hvorfor ikke?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy på skriftlige forespørgsler E-0746/01 og E-0747/01

(11. maj 2001)

Som det ærede medlem ved, har Kommissionen to muligheder for at sikre, at Fællesskabets rettigheder håndhæves gennem Verdenshandelsorganisationens (WTO) tvistbilæggelsesprocedurer.

For det første kan Kommissionen indbringe sager under forordningen om handelshindringer, dvs. Rådets forordning (EF) nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsættelse af fællesskabsprocedurer på området for den fælles handelspolitik med henblik på at sikre udøvelsen af Fællesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regi(1).

Ifølge artikel 8, stk. 1, litra a), i denne forordning skal Kommissionen, når den finder, at der foreligger tilstrækkelige beviser til at berettige iværksættelsen af en undersøgelsesprocedure, offentliggøre en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende, hvor den giver et sammendrag af de modtagne oplysninger og opfordrer de berørte parter til at fremsætte bemærkninger.

Hvis Kommissionen beslutter at indlede en WTO-tvistbilæggelsesprocedure efter afslutningen af undersøgelsesproceduren, skal denne beslutning begrundes og igen offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, jf. artikel 12, stk. 4, i Rådets forordning. En lignende offentliggørelse finder sted, når der ikke indledes nogen procedure.

For det andet kan Kommissionen som vogter af traktaterne, herunder de internationale aftaler, håndhæve Fællesskabets aftalesikrede rettigheder uden for den særlige forordning om handelshindringer (se artikel 15 i Rådets forordning).

I dette tilfælde hører Kommissionen det særlige udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 133, stk. 3, i EF-traktaten.

For at sikre en større åbenhed har den nuværende Kommissionen besluttet i begge tilfælde at offentliggøre anmodninger om WTO-konsultationer og anmodninger om at nedsætte et WTO-panel, der indgives af Kommissionen på Fællesskabets vegne, på Generaldirektoratet for Handels websted. På webstedet beskrives den pågældende foranstaltning eller praksis, der er indbragt for WTO, og det angives, hvilke bestemmelser der hævdes at være overtrådt.

(1) EFT L 349 af 21.12.1994. En beskrivelse af denne forordning kan også findes på Generaldirektoratet for Handels websted.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0975/01

af Graham Watson (ELDR) til Rådet

(3. april 2001)

Om: Topmødet i Stockholm

Ifølge de seneste beretninger agter det svenske formandskab at gøre topmødet i marts til et baby-topmøde med det formål at ændre EU's befolkningsprofil ved at anspore europæere til at få flere børn.

Hvilke undersøgelser har Kommissionen foretaget vedrørende effektiviteten af lignende formaninger tidligere? Hvorledes vurderer Kommissionen den belastning af EU's ressourcer og naturlige miljø, som en forøgelse af fødselstallet vil indebære? Og hvorledes mener den, en sådan politik vil passe ind i EU's nye fælles immigrationspolitik?

Svar

(16. juli 2001)

Topmødet i Stockholm i dagene 23.-24. marts 2001 kom bl.a. ind på den demografiske udfordring, som befolkningens stigende gennemsnitsalder udgør, og de følger, dette forhold får for de sociale velfærdsordninger.

Der må af hensyn til befolkningens stigende gennemsnitsalder opstilles en klar politik for, hvordan det sikres, at pensionsordningerne virker efter hensigten, og hvordan sundheds- og plejesektoren bedst kan betjene de ældre. En sådan politik må dog ikke gå ud over de offentlige finansers bæredygtighed, ligesom solidaritetsprincippet mellem generationerne må fastholdes.

Det var i det lys, at Det Europæiske Råd i Stockholm drøftede spørgsmålet om befolkningens stigende gennemsnitsalder; men det drøftede ikke eksplicit, hvordan man kan anspore europæerne til at få flere børn. Derfor vil det ikke være rigtigt at betegne mødet som et babytopmøde.