SKRIFTLIG FORESPOERGSEL P-2183/98

af Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) til Kommissionen

(7. juli 1998)

Om: Sikring af betingelserne for den finske olieplanteproduktion i forbindelse Agenda 2000 - reformen

I Finland bestaar 95 % af olieplanteproduktionen af olieplanter, der plantes om foraaret, dvs. af vaarraps med en kort vaekstperiode. Foerst i 1970'erne, da der kom dyrkningsstabile, foraarsdyrkede sorter paa markedet, begyndte olieplanteproduktionen at stige kraftigt. De opdyrkede arealer, da de var stoerst i 1980'erne og i 1995, det foerste aar for Finlands EU-medlemskab, udgjorde mere end et samlet areal paa 85.000 ha. EU-medlemskabet medfoerte ogsaa for Finland en kvoteordning for olieplanteproduktionen, der svarede til den fra Blair House-aftalen. For at opnaa den hoejeste stoette fra den faelles landbrugspolitik kan Finland kun have en olieplanteproduktion paa 63.000 ha.

Blair House-aftalen indebar, at betingelserne for olieplanteproduktionen i Finland blev mindre og svaekkede i vaesentlig grad konkurrenceevnen for det paagaeldende produkt i forhold til dyrkning af markafgroeder. I forbindelse med sin tiltraedelse af EU fik Finland tilladelse til i en overgangsperiode at betale en merpris til broedkornsorter og maltbyg, der sammen med raps konkurrerede om det opdyrkede areal. Inden for markafgroederne i det sydlige Finland (A-stoetteomraade) dalede interessen for raps af foernaevnte aarsag, og de opdyrkede arealer inden for dette vigtige produktomraade er styrtdykket. Inden for de omraader, der modtager USO-stoette, er produktionen steget, men det samlede areal er under EU-medlemskabet faldet maerkbart til under den nationale kvote, der i 1997 var paa 60.200 ha. Nedgangen i rapsproduktionen vil medfoere, at raavareforsyningen for de to fungerende oliepresningsvirksomheder i Finland i hoejere grad bliver afhaengig af importen, hvilket dermed forringer rentabiliteten ved forarbejdningen. Den finske produktion vanskeliggoeres ogsaa af hoeje produktionsomkostninger og af bl.a. behovet for toerring af hoesten efter taerskningen.

Hvis Agenda 2000 - reformen gennemfoeres vil olieplanteproduktionen helt sikkert blive bragt til ophoer i hvert fald i Finland. Hvis afstaaelsen af kvoterne fra Blair House-aftalen indebaerer, at man skal afstaa fra landbrugspolitikkens hoejeste stoette til olieplanter, da er prisen for hoej for Finland.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at traeffe for at sikre betingelserne for olieplanteproduktionen i Finland i forbindelse med Agenda 2000 - reformen?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Franz Fischler

(5. august 1998)

Blair House-aftalen paalaegger restriktioner for arealet med oliefroe i Faellesskabet. Opretholdelse af status quo i politikken for markafgroeder vil ikke garantere en stabil produktion af oliefroe. Som Kommissionen har paavist det i sine langtidsundersoegelser, vil en fortsaettelse af den nuvaerende politik foere til uacceptabelt hoeje interventionslagre af korn, der kun kan undgaas ved en stadig stoerre jordudtagning. Ifoelge Blair House-aftalen skal endvidere hver procentsats paa over 10 % ledsages af en tilsvarende nedsaettelse af det garanterede maksimumsareal for oliefroe.

Under den nuvaerende ordning for markafgroeder kan produktionen af oliefroe ikke naa sit fulde potentiel paa grund af de restriktioner, som Blair House-aftalen paalaegger. Referencen for en evaluering af forslagene boer derfor vaere det potentielle areal, der ligger meget hoejere end det garanterede maksimumsareal paa 4 933 800 ha i Blair House-aftalen i betragtning af de nuvaerende hoeje verdensmarkedspriser for vegetabilske olier. Dette bekraeftes ved overskridelsen af det garanterede maksimumsareal trods den tidligere nedsaettelse af godtgoerelsen, de hoeje priser for korn og de forskellige nationale foranstaltninger, der blev truffet for at overholde de restriktioner, som Blair House-aftalen paalaegger (Tyskland, Spanien og Frankrig).

En sammenligning af situationen foer og efter Agenda 2000(1) boer desuden foretages ved henvisning til de faktiske godtgoerelser, der blev udbetalt til producenterne. Siden reformen i 1992 har der altid vaeret en nedsaettelse af den foreloebige godtgoerelse paa mellem 4 % og 14,45 % paa EF-plan.

Det boer ogsaa erindres, at oliefroe indgaar i en god omdrift, der sikrer et hoejere kornudbytte de foelgende aar, og at oliefroe goer det muligt for landmaendene at tilrettelaegge og fordele deres arbejde bedre.

Kommissionen deler derfor ikke det synspunkt, at forslagene i forbindelse med Agenda 2000 generelt vil medfoere en betydelig nedgang i produktionen af oliefroe. Kommissionen er dog klar over, at der paa lokalt plan kan opstaa saerlige problemer. Eventuelle vanskeligheder, der maatte opstaa, boer undersoeges sag for sag, saa at der kan findes en specifik loesning afhaengigt af problemets art.

(1) KOM(97) 2000 endelig udg.