SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-1623/97 af Alex Smith (PSE) til Kommissionen (14. maj 1997)

Om: Aldersgraense ved ansaettelsesprocedurer

Kommissionen har svaret paa en raekke forespoergsler fra Parlamentet i de seneste maaneder og aar om dets anvendelse af aldersgraenser i ansaettelsesprocedurer for EU-tjenestemaend. De grunde, der anfoeres, har vaeret meget forskellige, lige fra problemer med pensionsrettigheder, eventuelle ulemper for aeldre kvinder og til den simple aarsag, at aldersgraenser bidrager til at reducere antallet af ansoegere!

Vil Kommissionen vaere saa venlig at anfoere de saerlige grunde den har for at opretholde aldersgraenser i ansaettelsesprocedurer?

Svar afgivet paa Kommissionens vegne af Erkki Liikanen (25. juli 1997)

Kommissionen har ganske rigtigt svaret paa en raekke parlamentariske spoergsmaal om anvendelse af aldersgraenser i forbindelse med adgang til almindelige ansaettelsesproever. Kommissionens svar har vaeret logisk sammenhaengende, og hvis der har kunnet konstateres visse variationer, skyldes de primaert de forskellige parlamentariske spoergsmaals specifikke karakter.

Efter faelles aftale anvender faellesskabsinstitutionerne almindeligvis en aldersgraense paa 35 aar i forbindelse med adgang til ansaettelsesproever til begyndelsesloenklasserne. Denne fremgangsmaade adskiller sig i oevrigt ikke fra, hvad der er praksis i visse medlemsstater, bl.a. ved rekruttering til diplomatiet.

Der er adskillige grunde til, at der anvendes aldersgraenser, og de er saa godt som alle blevet omtalt i svarene paa de forskellige parlamentariske spoergsmaal paa dette omraade. I sine svar har Kommissionen understreget, hvor vigtigt det er at vurdere konsekvenserne af en ophaevelse af aldersgraenserne, bl.a. for karrieresystemerne og en afbalanceret rekruttering.

F.eks. har en undersoegelse af rekrutteringen i 1992-1994 vist, at forbindelsen mellem aldersgraenser og en geografisk afbalanceret rekruttering ikke kun er teoretisk, men at jo hoejere aldersgraensen er, jo mere udtalt er tendensen til ubalance. Det kan med andre ord formodes, at vaeksten i antallet af ansoegere til almindelige udvaelgelsesproever i alt vaesentligt hidroerer fra det lokale arbejdsmarked. Der er en generel tendens til, at mobiliteten aftager med alderen, isaer for kvinders vedkommende, og hoejere aldersgraenser ville derfor antagelig forvaerre den allerede eksisterende ubalance mellem maend og kvinder, ikke mindst inden for tjenestemandskategori A.

Det skal imidlertid bemaerkes, at Kommissionens praksis paa dette omraade ikke er ufleksibel. Ansaettelse ved Kommissionen er i dag ikke begraenset til unge under 35 aar. Kommissionen afholder ansaettelsesproever med sigte paa hoejere loenklasser og varetagelse af specialopgaver, bl.a. paa A5- og A4-niveau, og her er aldersgraensen 50 aar. I forbindelse med udvidelsen opereres der ved en raekke LA-ansaettelsesproever med aldersgraenser paa henholdsvis 40 og 50 aar. Desuden anvender Kommissionen ikke laengere aldersgraenser ved rekruttering af midlertidigt ansatte.

Kommissionen er dog ikke afvisende over for tanker om en endnu stoerre aabning paa dette felt, bl.a. i lyset af Amsterdam-traktatens nye antidiskriminationsbestemmelse. Den er rede til at indlede en dialog om dette emne, bl.a. med de andre institutioner, og der har allerede vaeret en indledende udveksling af synspunkter med fagforeningerne ved Kommissionen.

Men i en situation med nulvaekst i medarbejderantallet er det vigtigt fortsat at rekruttere unge medarbejdere for at undgaa en aldring af institutionens samlede personale.