SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2228/99

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(1. december 1999)

Om: Bæredygtige inflationsrater

Er Kommissionen enig med Balassa-Samuelson i, at inflationsraterne i de EU-medlemsstater, som deltager i eurozonen vil have en tendens til at variere på længere sigt i henhold til landenes forskellige vækstrater for produktiviteten (og de relative vækstrater for deres produktions- og servicesektorer); i bekræftende fald bedes Kommissionen fremkomme med en vurdering af, hvilke inflationsrater der anses for at være bæredygtige i de enkelte EU-medlemsstater, der deltager i eurozonen, hvis den gennemsnitlige inflationsrate var a) 1 procent om året, og b) 2 procent om året. Ud fra samme antagelser bedes Kommissionen desuden anslå de bæredygtige inflationsrater, hvis Grækenland, Sverige og Det Forenede Kongerige også kommer med?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(20. december 1999)

Erfaringerne fra andre monetære unioner, f.eks. De Forenede Stater, antyder, at der i en længere periode kan være forskellige inflationsrater i regioner inden for samme monetære union, selv om de ikke kan vare ved eller blive væsentlige. Erfaringen viser også, at de nuværende forskelle i inflationsraterne i eurozonen ikke er usædvanlig høje.

Inden for eurozonen er der mulighed for, at inflationsraterne kan variere over en længere periode, især da de nuværende forskelle i medlemslandenes prisniveau forventes at mindskes. Konvergensen i prisniveauet kan forventes at blive understøttet af større markedsintegration, forøget prisgennemsigtighed og en realøkonomisk konvergens, dvs. konvergens inden for levestandard og produktivitetsniveau, som kan påvirke det relative prisniveau gennem f.eks. Balassa-Samuelson-effekten. Udover Balassa-Samuelson-effekten kan det ikke udelukkes, at andre faktorer også medvirker til at øge eller mindske tempoet i priskonvergensen.

Det vil være meget vanskeligt at give en kvantitativ vurdering af muligheden for bæredygtige forskelle i inflationsraterne i eurozonen. Nogle af de forudsætninger, der ligger til grund for Balassa-Samuelson-modellen (f.eks. langsigtet købekraftsparitet for internationalt omsatte varer, formindskning af lønforskelle på tværs af nationale sektorer, produktionsteknologi) behøver i praksis ikke blive opfyldt i deres helhed. De forskelle i produktivitet, man tidligere har set, bliver ikke nødvendigvis ved med at eksistere i Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU). Strukturelle ændringer som liberalisering og deregulering kan påvirke produktivitetsvæksten især i de sektorer, der ikke er udsat for international konkurrence, og teknologiske fremskridt kan gøre flere tjenesteydelser omsættelige, dvs. ved at åbne nye markeder for international konkurrence. Dette kan også ske som følge af den fælles mønt.

Det er derfor særdeles vanskeligt at forudse, hvilken virkning bæredygtige inflationsforskelle inden for ØMU vil få. Det hypotetiske spørgsmål om, hvordan andre, mulige medlemmer af ØMU vil klare sig, er måske endnu sværere at svare på.

Inflationsforskelle vil blive nøje overvåget inden for det multilaterale samarbejde og vil blive vurderet under hensyntagen til den generelle økonomiske tilstand, således at skadelige forskelle i inflationen kan undgås.