SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2211/01

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(24. juli 2001)

Om: Klage fra Manfred Jost (klage nr. 00/51228, SG (2000) A/14901) mod Forbundsrepublikken Tyskland vedrørende udvinding af stenkul ved bjergværket Warndt/Luisenthal

1. Er det Kommissionen bekendt, at klageren allerede har indgivet en klage til Kommissionen vedrørende ovennævnte bjergværk, og at Forbundsrepublikken Tyskland i denne forbindelse ved De Europæiske Fællesskabers Domstol har fået en dom for for sen gennemførelse af europæisk ret (sag C-301/95)?

2. Er det Kommissionen bekendt, at de offentlige myndigheder (i delstaten Saarland) også efter Domstolens dom fra oktober 1998 har tilladt udvinding af stenkul, uden at der blev foretaget den krævede miljøvurdering (direktiv 85/337/EØF(1)), på trods af, at klageren gang på gang har gjort opmærksom herpå?

3. Er det Kommissionen bekendt, at de saarlandske myndigheder fortsat nægter at indstille udvindingen af stenkul, der i øjeblikket foregår uden miljøvurdering, og lade foretage en sådan miljøvurdering?

4. Hvad agter Kommissionen at foretage sig for at få gennemført gældende europæisk ret på dette område, ikke mindst i betragtning af, at Kommissionen med skrivelse af 20.4.1999 meddelte klageren, at den nu vil kontrollere, at Tyskland træffer de foranstaltninger, der kræves i dommen?

5. Hvordan sikrer Kommissionen, at nødvendige afgørelser ikke først træffes, når der er gået måneder eller undertiden år og der i mellemtiden ved udvindingen er skabt en situation, der ikke står til at ændre?

(1) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. september 2001)

1. og 3. Kommissionen er klar over klage nr. 91/4626, som blev indgivet i 1991, vedrørende kulmineaktiviteterne i Luisenthal. Denne klage er blevet grupperet sammen med femten andre tilsvarende klager over den mangelfulde håndhævelse af Rådets direktiv 85/337/EØF(1) fra tysk side under hovedprocedure nr. 90/4710. Denne sidste procedure førte omsider til Domstolens dom i sag nr. C-301/95, hvor der den 22. oktober 1998 blev afsagt den kendelse, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af EF-traktaten, idet man (1) ikke inden for den fastsatte frist har truffet de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme Rådets direktiv 85/337/EØF; (2) ikke har meddelt Kommissionen samtlige de foranstaltninger, landet har truffet for at gennemføre direktivet; (3) ikke har ladet foretage nogen vurdering af indvirkningerne på miljøet (VVM-undersøgelse) af samtlige de projekter, der skal undergives en sådan vurdering ifølge direktivet, og for hvilke begæringen om en officiel tilladelse er blevet indledt efter den 3. juli 1988; og (4) på forhånd har udelukket hele grupper af projekter som opregnet i bilag II til det ovennævnte direktiv fra pligten til at vurdere deres indvirkning på miljøet (VVM-undersøgelse).

2. Kommissionen er ligeledes via den nye klage 2000/5128 blevet klar over, at minedriftsmyndighederne i Saarland er fortsat med at give tilladelse til kulminedrift uden forinden at have ladet foretage en miljøindvirkningsvurdering.

4. Kommissionen har underrettet den klagende part om Domstolens ovennævnte dom og har meddelt vedkommende, at Kommissionen nu er i gang med at vurdere den aktion, der er iværksat fra tysk side med henblik på at sikre, at dommen også efterkommes. Som opfølgning af denne domstolsdom har Kommissionen iværksat en ny overtrædelsesprocedure, som er baseret på artikel 228 (fhv. artikel 171) i EF-traktaten, idet den i henhold til bestemmelserne af 12. november 1998 fremsendte en formel åbningsskrivelse i medfør af artikel 228 den 14. juli 1999 samt en begrundet udtalelse, ligeledes i medfør af artikel 228, den 1. februar 2000 til Forbundsrepublikken Tyskland. I og med at man fra tysk side ikke har efterkommet Domstolens dom fuldt ud, fremsendte Kommissionen en anmodning til Den Europæiske Domstol i henhold til EF-traktatens artikel 228 den 12. februar 2001 med krav om betaling af en daglig konventionalbod på 237 600. Sagen verserer fortsat for Domstolen.

5. Kommissionen har udover den ovennævnte procedure i medfør af artikel 228 i EF-traktaten også stilet en formel åbningsskrivelse til Tyskland i henhold til artikel 226 (fhv. artikel 169) i EF-traktaten efter at have modtaget de informationer, der er indeholdt i nærværende klage. Det tyske svar er endnu ikke indgået. Denne kommissionsafgørelse, d.v.s. at indlede en anden individuel procedure sideløbende med hovedsagen, mens den anden sag stadig venter på Domstolens afgørelse, er ikke nødvendigvis den normale procedure, men ganske øjensynligt berettiget i den foreliggende sag, da det er opfattelsen, at der her bør tages omgående skridt. Kommissionen har derfor gjort alt, hvad den kunne, for at sikre sig, at de nødvendige afgørelser træffes omgående.

(1) Rådets direktiv 85/337/EEC af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, EFT L 175 af 5.7.1985.