SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1891/00

af Carlos Coelho (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juni 2000)

Om: Fri bevægelighed, forsigtighedsforanstaltninger i vejtrafikken og bindende forskrifter inden for det europæiske område

Der er noteret forskellige klager fra portugisiske bilister, som, mens de færdedes på forskellige europæiske veje, har konstateret, at der er store forskelle mellem de færdselsregler og bestemmelser med hensyn til det nødvendige udstyr i motorkøretøjer, der gælder i de enkelte EU-medlemsstater.

Det er tilsyneladende muligt, at en portugisisk bilist, der beslutter at foretage en rejse i bil til Europa, efter at have passeret den spanske grænse straks bliver straffet, fordi han ikke har noget sæt lygter som erstatning for bilens almindelige lygter (hvilket ikke er påbudt i hans eget land), eller at han i Tyskland straffes, fordi han ikke medbringer nogen førstehjælpskasse, etc.

Hvis enhver europæisk bilist, som færdes i bil inden for EU, skal overholde de færdselsregler og bestemmelser med hensyn til udrustning, der også for udefra kommende bilister gælder i de forskellige lande, ville det så ikke være formålstjenligt at gennemføre en eller anden form for informations- og oplysningskampagne for disse bilister uafhængigt af, hvilken medlemsstat de er bosat i?

Der er ingen tvivl om, at spørgsmålet om harmonisering af de eksisterende forskrifter i de enkelte medlemsstater kan medføre en del vanskeligheder. Det burde dog være muligt, i det mindste hvad angår bestemmelser med hensyn til obligatorisk udrustning, at opnå overensstemmelse.

Hvad forestiller Kommissionen sig, at der bør gøres til fordel for færdselssikkerheden og EU-borgernes frie bevægelighed? Mere oplysning eller harmonisering af lovgivningskravene? Hvilke initiativer kan Kommissionen tage på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(31. juli 2000)

Reglerne for vejtrafik er de samme over hele Fællesskabet, og forudsat at de overholdes, skulle der ikke være hinderinger for den frie bevægelighed. Reglerne omhandler førerens kompetence til at føre motorkøretøj (de lovgivningsmæssige krav til kørekort findes i Rådets direktiv 91/439/EØF)(1), køretøjets stand (Rådets direktiv 96/96/EF)(2), største tilladte vægt og dimensioner for tunge erhvervskøretøjer (Rådets direktiv 96/53/EF)(3), førerens og passagerernes pligt til at benytte sikkerhedsseler (Rådets direktiv

91/671/EØF)(4), samt endelig De Forenede Nationers Økonomiske Kommissionen for Europa (UN-ECE)'s konvention om vejtrafik af 8. november 1968 (også betegnet Wienerkonventionen). Konventionen fastlægger en række almene retningslinjer for uhindret international trafik, og i dens bilag 5 om tekniske krav vedrørende motorkøretøjer og påhængskøretøjer er det fastsat, at:

En kontraherende part i konventionen kan fastsætte regler, der supplerer, eller som er strengere end bestemmelserne i dette anneks, for motorkøretøjer, som den registrerer, og påhængskøretøjer, som den tillader anvendt på vejene i henhold til sin nationale lovgivning.

Således kan medlemsstaterne eventuelt kræve, at indenlandsk registrerede køretøjer medfører udstyr som for eksempel førstehjælpskasse, ildslukker samt reservelamper.

I Wienerkonventionen står der ligeledes følgende:

Alle køretøjer i international trafik skal opfylde de tekniske krav, der gælder i det land, hvor de er registreret ved første ibrugtagning.

Derfor kan en medlemsstat ikke kræve, at et udenlandsk registreret motorkøretøj skal medføre udstyr, som ikke er lovpligtigt i den medlemsstat, hvor køretøjet er registreret. I det eksempel, det ærede medlem har fremført, behøver portugisiske køretøjer således ikke at have reservelamper ved kørsel i Spanien eller førstehjælpskasse ved kørsel i Tyskland, og følgelig bør udenlandske bilister, der ikke opfylder sådanne nationale krav, ikke straffes med bøde.

Hidtil har man ikke skønnet det nødvendigt at harmonisere de forskellige nationale færdselsregler yderligere m.h.t. tilstedeværelsen af hjælpeudstyr, og medlemsstaterne har heller ikke anmodet om en sådan harmonisering.

(1) EFT L 237 af 24.8.1991.

(2) EFT L 46 af 17.2.1997.

(3) EFT L 235 af 17.9.1996.

(4) EFT L 373 af 31.12.1991.