ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0026/00

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(19. januar 2000)

Om: Våbenhandel

Ukontrolleret våbenhandel udgør en plage og er en faktor med destabiliserende virkning. I forskellige dele af verden er overforsyningen af våben på det lokale marked, undertiden i udtrykkets mest bogstaveligste forstand, en permanent kilde til vold og terror.

Den illegale våbenhandel er ofte ledsaget af andre illegale fænomener såsom diamantsmugling, afpresning og narkotikahandel. Enhver retsstat har da også sat sig det mål at dirigere våbenhandelen ind i lovlige baner og underkaste den begrænsninger på forskellig måde, hvorved der kan opstå konkurrencefordrejning.

Hvilke medlemsstater forbyder handel med lande, hvor der hersker konflikter?

Hvilke medlemsstater forbyder udførsel til lande, hvor menneskerettighederne ikke respekterer, og/eller hvor der udkæmpes væbnede konflikter?

Hvilke medlemsstater tillader våbenudførsel til NATO-lande?

Hvilke initiativer er der iværksat for at imødegå konkurrencefordrejninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(21. februar 2000)

Hidtil har våbenhandel i henhold til artikel 296 (tidl. artikel 223) i EF-traktaten været undtaget fra traktatbestemmelsernes anvendelsesområde. Der har derfor ikke været grundlag for fællesskabsinitiativer.

Våbenhandel behandles i øjeblikket i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), som Kommissionen er fuldt inddraget i. I 1998 vedtog man en adfærdskodeks. De første erfaringerne er positive, men viser også, at adfærdskodeksen og dens gennemførelse kan forbedres.

Kommissionen har imidlertid hverken myndighed eller midler til at kontrollere medlemsstaternes våbenhandel og be- eller afkræfte eventuelle brud på embargoer. De nationale regeringer har det fulde ansvar for udstedelsen af våbeneksporttilladelser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0095/00

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(26. januar 2000)

Om: Bygning af skibe på værftet Astano

Kan Kommissionen gøre rede for de betingelser, der skal være opfyldt, for at værftet Astano i Galicia vil kunne genoptage bygningen af skibe og dermed sætte en stopper for den forskelsbehandling, værftet er udsat for?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(25. februar 2000)

Som Kommissionen udtalte i sine svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsler E-1432/99(1) og E-2051/99(2), var den vedvarende nedlægning af skibsbygningsaktiviteterne på værftet Astano én af betingelserne for den betragtelige statsstøtte til offentligt ejede værfter i Spanien, som Kommissionen godkendte i 1997.

Det bør bemærkes, at Kommissionens beslutning om at godkende støtten medførte, at den samlede skibsbygningskapacitet på alle involverede værfter for en tiårig periode blev begrænset til 210 000 kompenserede bruttoregisterton (k.brt). Tidligere havde værftet Astano en skibsbygningskapacitet på 135 000 k.brt. På denne baggrund er det meget svært at forestille sig, under hvilke omstændigheder restriktionerne i Astanos aktiviteter kunne lempes.

(1) EFT C 27 E af 29.1.2000, s. 66.

(2) EFT C 170 E af 20.6.2000, s. 141.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0266/00

af Reino Paasilinna (PSE) til Kommissionen

(7. februar 2000)

Om: Femtiden for europæiske frimærker af samlerværdi

De statslige postvæsener har generelt haft udstedelse og opbevarelse af frimærker som monopol. Den generelle samfundsudvikling har imidlertid ført til, at også postvæsenerne privatiseres.

Frimærkesamlere ligger inde med store frimærkesamlinger, hvis værdi ligger i de enkelte frimærkers sjældenhed og tilstand, og den interesse de har. De mest værdifulde frimærker er vigtige investeringsobjekter. I forbindelse med postvæsenernes privatisering kommer de statslige postvæseners beholdning af gamle frimærker på private hænder. Hidtil er man gået ud fra, at de frimærker, der var i postvæsenets varetægt, for stedse var fjernet fra markedet. Nu kommer disse frimærkebeholdninger til at være en trussel mod filatelien, hvis der udover de frimærker, man i forvejen har kendskab til, ved privatiseringen kommer nye samlinger gamle frimærker på markedet, som i princippet har den samme værdi som de frimærker, der befinder sig i private samlinger eller ude på markedet. På denne måde vil ingen længere kunne vide, hvor mange sjældne frimærker der findes, og store formuer kan på et øjeblik blive til intet.

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet eller kan den træffe for at sikre, at filatelien, frimærkesamlingerne og den dertil knyttede investeringsaktivitet kan bevares og forbedres i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(20. marts 2000)

De frimærkesamlinger, som postvæsenet måtte ligge inde med, udgør en del af deres aktiver. Når en medlemsstat beslutter at ændre det statslige postvæsens statut, tilkommer det den ved samme lejlighed ligesom det er tilfældet med de øvrige dele af aktiverne at træffe beslutning om, hvad der skal ske med disse samlinger under hensyntagen til forholdene på det pågældende marked.

Hverken beslutningen om de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne eller systemet for udstedelse af frimærker hører ind under Kommissionens kompetenceområde. Den vil således normalt ikke skulle gribe ind i situationen vedrørende frimærkesamlingerne i forbindelse med en sådan statutændring.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0389/00

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Rådet

(16. februar 2000)

Om: Genetisk analyse af indvandrere i Schweiz

I programmet Mise au Point på det schweiziske tv's franske program, TSR, omtaltes søndag et lovforslag, der allerede er forelagt et medlem af Forbundsrådet, Ruth Metzler.

Ifølge ovennævnte program fremgår det af det pågældende lovforslag, at potentielle indvandrere, der påberåber sig retten til familiesammenføring, fremover vil blive underkastet en genetisk analyse, som skal fastslå, om deres påstande om familietilhørsforhold er sandfærdige.

Under henvisning til aftalen mellem Den Europæiske Union og Schweiz bedes Rådet besvare følgende:

1. Hvorledes agter Den Europæiske Union at dæmme op for disse foruroligende tegn på fremmedhad, der i den foreliggende sag leder tanken hen på nazistiske metoder?

2. Hvad agter Rådets portugisiske formandskab at gøre i lyset af, at der i Schweiz bor og arbejder talrige udlændinge, heriblandt statsborgere fra forskellige medlemsstater?

Svar

(13. april 2000)

Rådet behøver ikke tage stilling til de udsendelser, der har været på det tv-program, som det ærede medlem henviser til.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0427/00

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. februar 2000)

Om: Spaniens tildeling af EFRU-midler under mål 1 til Galicien

I sit svar af den 21. december på min forespørgsel (E-1433/99)(1) om denne sag oplyste medlem af Kommissionen, Michel Barnier, at den spanske stat i Galicien anvendte EFRU-midler i størrelsesordenen 553,86 mio. i perioden 1994-1999. Ifølge kommissæren udgjorde dette beløb 12,09 % af de samlede bevillinger til de spanske selvstyrende regioner under mål 1, mens Galiciens befolkning udgør 11,67 % den samlede befolkning i mål 1-områderne.

I sit svar tager Kommissionen åbenbart kun de midler i betragtning, som den spanske stat bevilger til de selvstyrende regioner, og som disse skal forvalte direkte. Det er imidlertid velkendt, at disse midler kun udgør 45 % af de samlede bevillinger, som Spanien modtager fra EU, og mit spørgsmål drejede sig specifikt om anvendelsen af de 55 %, som den spanske stat forbeholder sig ret til at anvende til en centralt gennemført politik, der i mange tilfælde ikke falder ind under mål 1.

Kan Kommissionen derfor oplyse, hvor stor en andel af de resterende 55 % af de samlede EFRU-midler under mål 1, som den spanske stat modtog, der anvendtes i Galicien? I hvor høj grad kan der tages hensyn til disse tal ved godkendelsen af EF-støtterammen for 2000-2006?

(1) Se side 2.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(10. marts 2000)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0246/00

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(7. februar 2000)

Om: Forhøjelse af præmien for tobakssortsgruppen Kaba Kulak Classic

Under revisionen af markedsordningen for tobak i 1992 blev sortsgruppen Kaba Kulak Classic (gruppe VIII), uretfærdigt behandlet, fordi præmien for den til trods for at denne tobak ansås for at være af en usædvanlig kvalitet og meget efterspurgt blev fastsat til det samme niveau som det præmieniveau, der gælder for sorter under gruppe V, som modtager den mindste støtte.

Eftersom denne uretfærdige behandling kommer de græske tobaksproducenter til skade, hvorimod fællesskabsbudgettet på grund af denne bestemmelse i alt for perioden 1993-98 opnåede en vinding på ca. 28,5 mio. ECU, vil jeg gerne vide: Har Kommissionen til hensigt at råde bod på denne uretfærdige behandling, som sortsgruppen Kaba Kulak Classic har været udsat for siden 1993, og vil den forøge præmien til denne gruppe med 15 % uden en tilsvarende kvotereduktion?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. marts 2000)

I bilaget til Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92 af 30. juni 1992 om en fælles markedsordning for råtobak(1) er sortsgruppen Kaba Koulak Classic klasseret i gruppe VIII.

Præmiebeløbet for denne sortsgruppe er fastlagt i Rådets forordning(EF) nr. 660/1999 af 22. marts 1999 om ændring af forordning(EØF) nr. 2075/92 og om fastsættelse af præmier og garantitærskler for tobak i blade pr. sortsgruppe og pr. medlemsstat for 1999-, 2000- og 2001-høsten(2). Denne forordning sikrer en retfærdig ligevægt mellem garantitærsklerne og præmierne for de forskellige sortsgrupper.

Kommissionen kan dog oplyse det ærede medlem om, at den før den 1. april 2002 skal forelægge en rapport for Parlamentet og Rådet om, hvorledes den fælles markedsordning for råtobak fungerer, og at man i den forbindelse vil se nærmere på sortsgruppen Kaba Koulak Classic.

(1) EFT L 215 af 30.7.1992.

(2) EFT L 83 af 27.3.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0047/00

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(20. januar 2000)

Om: Køln-processen: Tilpasning af Poseima-programmet på Azorerne med hensyn til præmieammekøer

I henhold til artikel 24 i forordning (EØF) nr. 1600/92(1) ydes der præmie for højst 78.000 ammekøer på Azorerne, selv om bestanden ifølge en nylig optælling nu er på 88.000 dyr. Mener Kommissionen, det vil være muligt at ajourføre de statistiske data i forordning (EØF) nr. 1600/92?

(1) EFT L 173 af 27.6.1992, s. 1.

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler på skriftlige forespørgsler E-E-0038/00, E-0043/00, E-0044/00, E-0045/00, E-0046/00, E-0047/00, E-0048/00, E-0049/00, E-0050/00, E-0051/00 og E-0052/00

(28. februar 2000)

Det ærede parlamentsmedlem har stillet en række spørgsmål vedrørende Poseima-programmet for Azorerne.

Hvad angår Kommissionens rapport om foranstaltninger til gennemførelse af EF-traktatens artikel 229 (tidl. artikel 227), stk. 2, kan det oplyses, at den er under udarbejdelse.

Kommissionen kan derfor ikke på nuværende tidspunkt besvare det ærede parlamentsmedlems spørgsmål vedrørende rapportens indhold. Rapporten skal først godkendes af Kommissionen.

Med hensyn til Kommissionens arbejdsprogram for 2000 kan det oplyses, at der ifølge programmet skal forelægges en rapport for Rådet og Parlamentet om gennemførelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 1600/92 af 15. juni 1992 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira (Poseima)(1) vedrørende landbrugssektoren under Poseima-programmet, i givet fald ledsaget af forslag om de tilpasningsforanstaltninger, som måtte vise sig nødvendige for at nå programmets mål. Samtlige foranstaltninger vedrørende landbruget på Azorerne vil blive behandlet i denne forbindelse.

(1) EFT L 173 af 27.6.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0138/00

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(27. januar 2000)

Om: Krænkelser af menneskerettighederne i Tunesien

Ifølge forlydender chikanerer de tunesiske myndigheder fortsat medlemmer af oppositionsgrupper og disses familier, især ved at indskrænke den frie bevægelighed og nægte at udstede pas.

I henhold til artikel 2 i Euro-Middelhavsaftalen undertegnet den 17. juli 1995 (KOM(95) 235) har Tunesien forpligtet sig til at overholde de demokratiske principper og menneskerettighederne, og Parlamentet gav i sin beslutning om menneskerettighederne i Tunesien vedtaget den 23. maj 1996(1) udtryk for sin foruroligelse på dette område.

Har Kommissionen kendskab til sagen vedrørende Radhia Aouididi, der vedvarende nægtes fri bevægelighed, og som har fået afslag på at få udstedt et pas, så hun kan forlade landet?

Vil Kommissionen drage omsorg for, at menneskerettighederne fortsat betragtes som et afgørende og vigtigt spørgsmål i dialogen med den tunesiske regering?

(1) EFT C 166 af 10.6.1996, s. 204.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(24. februar 2000)

Da overholdelsen af de grundlæggende frihedsrettigheder er et af de væsentlige elementer i associeringsaftalen mellem Fællesskabet og Tunesien, gælder dette også for den politiske dialog. Inden for rammerne af den institutionaliserede dialog blev der for anden gang afholdt et møde på ministerplan den 24. januar 2000 i Bruxelles, hvor Fællesskabet og dets tunesiske partner fik lejlighed til at gøre status over spørgsmålet om overholdelsen af menneskerettighederne.

Inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik følger Kommissionen i lighed med medlemsstaterne med stor opmærksomhed alle anmeldelser af frihedskrænkelser i Tunesien, specielt indskrænkninger i den frie bevægelighed. Det er Kommissionens opfattelse, at Fællesskabet ved en konstruktiv dialog og positive støtteforanstaltninger og i overensstemmelse med de forpligtelser, der blev indgået i forbindelse med Euro-Middelhavspartnerskabet, kan samarbejde med Tunesien om gennemførelsen af reformer på menneskerettighedsområdet.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0469/00

af Isabelle Caullery (UEN) til Kommissionen

(24. februar 2000)

Om: EU-interventioner i regionen Ile-de-France

Kan Kommissionen i udtømmende oversigtstabelform og udtrykt i tal angive alle former for bistand og støtte, som regionen Île-de-France og de enkelte departementer herunder, i perioden 1994-1999 har modtaget af de forskellige EU-fonde (ESF, EFRU, EUGFL, etc.), EIB, bypolitikken og diverse finansielle instrumenter eller af andre kanaler?

Kan Kommissionen nærmere angive, i hvilken udstrækning alle disse interventioner har haft en indflydelse på beskæftigelsesniveauet i regionen Île-de-France og vurdere, opgjort i præcise tal, pr. erhvervssektor, hvor mange arbejdspladser, der er skabt direkte eller indirekte eller bevaret ved hjælp af disse interventioner?

Samlet svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi på skriftlige forespørgsler E-0469/00 og E-0470/00

(8. marts 2000)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0782/00

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(16. marts 2000)

Om: Forbrugeroplysning om en række fødevarers særlige sundhedsværdi

Den gældende lovgivning vedrørende konsum af fødevarer giver ikke mulighed for at oplyse forbrugerne om en række fødevarers særlige sundhedsværdi. Den mangelfulde oplysning af nutidens forbrugere kan resultere i en vitaminfattig diæt.

Påtænker Kommissionen på baggrund af nødvendigheden af at kunne reducere risikoen for at pådrage sig visse sygdomme ved indtagelse af bestemte fødevarer, samt at kunne købe fødevarer uden sundhedsrisici at ændre den gældende lovgivning vedrørende forbrugeroplysning på fødevareområdet for at gøre forbrugerne bekendt med visse fødevarers særlige sundhedsværdi?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(13. april 2000)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-0232/00 fra Nicole THOMAS-MAURO(1).

(1) Se side 164.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0033/00

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(19. januar 2000)

Om: Konference om protokollen om biologisk sikkerhed

Kommissionen er formodentlig klar over, at konferencen om protokollen om biologisk sikkerhed genoptages i Montreal den 24.-28. januar 2000. Vil Kommissionen meddele, hvilke oplysninger den har modtaget fra de enkelte medlemsstater under forberedelserne til denne konference?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(24. februar 2000)

Rådet vedtog den 13. december 1999 sine konklusioner om forhandlingerne om protokollen om biosikkerhed(1). Heri opstiller Rådet rammerne for Fællesskabets forhandlingsposition, og på dette grundlag nåede Fællesskabet til enighed med 133 regeringer om vedtagelse af Cartagena-protokollen om biosikkerhed den 28. januar 2000.

Protokollen er en vigtig international begivenhed, da den på afbalanceret måde integrerer hensyn til miljø, handel og udvikling, med fuld opbakning fra udviklingslandene. Protokollen regulerer sikker overførsel, håndtering og anvendelse af levende modificerede organismer, som kan have negative virkninger på biodiversiteten, og der lægges særlig vægt på grænseoverskridende overførsel. Protokollen indfører en procedure med forudgående informeret samtykke til import af sådanne organismer, som skal udsættes i miljøet, og en anden procedure for organismer, der skal bruges til fødevarer, foder og forarbejdning, samt detaljerede krav til oplysninger og dokumentation. Protokollen bygger udtrykkeligt på forsigtighedsprincippet. Den indeholder også bestemmelser om fortrolige oplysninger og udveksling af information, kompetenceopbygning og finansielle ressourcer, med særlig hensyntagen til situationen i udviklingslandene og lande uden egne lovsystemer på området, samt en bestemmelse, der åbner mulighed for regler om erstatningsansvar.

Fællesskabets forhandlingsposition blev på alle stadier, både i Bruxelles og under forhandlingerne i Montreal, fastlagt i snævert samarbejde med medlemsstaterne.

(1) Pressemeddelelse: 409 Nr. 13854/99.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0205/00

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(4. februar 2000)

Om: Mulige EU-bestemmelser om farlige idrætsgrene

Kan Kommissionen oplyse, om der findes særlige EU-bestemmelser om farlige idrætsgrene, f.eks. kampsport og beskyttelse af deltagere i disse sportsgrene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(8. marts 2000)

Kommissionen kan meddele det ærede medlem, at der ikke findes nogen fællesskabslovgivning om sport. EF-traktaten giver ikke Kommissionen mulighed for at lovgive på dette område. Fastsættelse af regler for udøvelse af især farlige idrætsgrene falder hovedsageligt ind under medlemsstaternes kompetence. Flere medlemsstater har i øvrigt vedtaget en række regler vedrørende idrætslederes kvalifikationer, adgang til idrætsudøvelse og sikkerhedsstandarder, især for såkaldt farlige idrætsgrenes vedkommende. Idrætsorganisationerne spiller ligeledes en stor rolle i organiseringen og reguleringen af deres sportsdisciplin.

Kommissionen skal gøre det ærede medlem opmærksom på Helsingfors-rapporten om sport(1), som blev vedtaget af Kommissionen den 1. december 1999. I rapporten siger Kommissionen klart, at det er nødvendigt at etablere et nyt partnerskab mellem idrætsorganisationerne, medlemsstaterne og EF-institutionerne under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet og idrætsorganisationernes autonomi.

(1) Helsingfors-rapporten om sport KOM(1999) 644 endelig udg. Kommissionens rapport til Det Europæiske Råd med henblik på at bibeholde de nuværende strukturer på sportsområdet og at bevare sportens samfundsmæssige funktion inden for Fællesskabets rammer.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0667/00

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(29. februar 2000)

Om: Jordudtagningspræmier til RWE hhv. Rheinbraun (Tyskland)

1. Passer det, at de tyske virksomheder RWE og Rheinbraun har modtaget jordudtagningspræmier fra EU for arealer, hvor der udvindes brunkul?

2. Hvis ja, på hvilket retsgrundlag, for hvor lang en periode og i hvilken størrelse er disse præmier blevet udbetalt?

3. Hvis ja, er der tale om engangsbeløb eller vedvarende betalinger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(27. marts 2000)

1. Hvad angår de betalinger, der nævnes af det ærede parlamentsmedlem, vides det på nuværende tidspunkt ikke, om sådanne betalinger er foretaget eller er ved at blive foretaget til virksomhederne RWE eller Rheinbraun.

Jordudtagningspræmier for arealer, som i øjeblikket anvendes til minedrift med åbne brud, ville være i modstrid med den gældende EF-lovgivning. Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder(1) og Kommissionens forordning (EF) nr. 762/94 om gennemførelsesbestemmelser hertil(2) fastsætter krav til udtagning af arealer. Artikel 3, stk. 2, i sidstnævnte forordning fastsætter bl.a. udtrykkeligt, at de udtagne arealer skal vedligeholdes på en sådan måde, at der opretholdes gode agronomiske forhold. Sådanne arealer må ikke anvendes i kommercielt øjemed på en måde, som er uforenelig med dyrkning af markafgrøder. Anvendelse af et areal til minedrift i en åben brunkulsmine ville ødelægge det pågældende landbrugsareal og derfor tydeligvis ikke opfylde disse betingelser.

Tyskland kan ifølge denne lovgivning således ikke udbetale præmier for udtagning af sådanne arealer. Det påhviler medlemsstaternes myndigheder at sikre, at støtteansøgningerne om jordudtagningspræmier opfylder kravene i den gældende EF-lovgivning. I henhold til forordningerne om et integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92(3) og Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92(4)) skal Tyskland (i dette tilfælde Nordrhein-Westfalen) ligesom de øvrige medlemsstater gennemføre en administrativ kontrol af alle ansøgninger om arealstøtte.

For mindst 5 % af ansøgningernes vedkommende skal der endvidere foretages kontrol på stedet. Ansøgninger, der er omfattet af kontrol på stedet, skal udvælges af de pågældende myndigheder på grundlag af en risikoanalyse og repræsentativiteten af de indsendte ansøgninger.

Kommissionen har anmodet de tyske myndigheder om at se nærmere på dette spørgsmål og rapportere tilbage til Kommissionen. Kommissionen vil efterfølgende informere Parlamentet om resultaterne.

2. og 3. Det vil være nødvendigt at afvente de tyske myndigheders svar.

(1) EFT L 181 af 1.7.1992.

(2) EFT L 90 af 7.4.1994.

(3) EFT L 355 af 5.12.1992.

(4) EFT L 391 af 31.12.1992.