SKRIFTLIG FORESPOERGSEL E-2248/96 af David Hallam (PSE) til Kommissionen (9. august 1996)

Om: Forbraendingsanlaeg for BSE-inficeret affald

1. Er der noget krav i EU-retten om, at navne eller virksomheder, som staar bag potentielle forbraendingsanlaegs drift, skal offentliggoeres paa et bestemt tidspunkt under planlaegningen af ansoegninger om affaldsforbraendingsanlaeg, og navnlig hvis det paagaeldende anlaeg har til formaal at bortskaffe potentielt BSE-inficeret affald samt hospitals- og industriaffald?

2. Vil det paa nogen maade vaere en overtraedelse af europaeisk ret at placere et forbraendingsanlaeg for bortskaffelse af potentielt BSE-inficeret affald samt hospitals- og industriaffald paa en lokalitet, der:

a) stoeder direkte op til en flodslette og vandloeb, der loeber ud i stoerre floder,

b) ligger mindre end 50 meter fra den naermeste beboelse samt taet paa stoerre offentligt boligbyggeri og bycentre og

c) ligger taet paa campingpladser eller andre faciliteter for turister og offentlighed i betragtning af den negative indflydelse, det kunne faa for den lokale oekonomi?

Svar afgivet paa skriftlig forespoergsel paa Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (11. november 1996)

I medfoer af artikel 3 i direktiv 90/667/EOEF om de dyre sundhedsmaessige bestemmelser for bortskaffelse, forarbejdning og afsaetning af animalsk affald og for beskyttelse mod forekomst af patogener i foder fremstillet af dyr, herunder fisk ((EFT L 363 af 27.12.1990. )), skal dyr, der slaas ned som led i sygdomsbekaempelsesforanstaltninger enten paa bedriften eller et hvilket som helst andet sted, som den kompetente myndigheder anviser, betragtes som "hoejrisikostoffer¨. De skal derfor forarbejdes i et anlaeg, hvor animalsk affald forarbejdes med henblik paa at destruere patogener, og som er godkendt af myndighederne, eller de skal braendes eller nedgraves. I visse tilfaelde, som fastsat i artikel 3, stk. 2, i direktiv 90/667/EOEF, er braending eller nedgravning obligatorisk, f.eks. hvis en epizooti, der har grebet kraftigt om sig, medfoerer kapacitetsmangel i forarbejdningsvirksomheden for hoejrisikostoffer, hvis dyrene er smittet eller mistaenkes for at vaere smittet med en alvorlig sygdom eller indeholder rester, som kan modstaa en utilstraekkelig varmebehandling. Direktiv 90/667/EOEF indeholder ikke krav vedroerende forbraending af saadant affald.

Kravene til forbraendingsanlaeg findes i tre andre direktiver. De bestemmelser i Faellesskabets miljoelovgivning, der vedroerer godkendelse af anlaeg, findes i direktiv 85/337/EOEF om vurdering af visse offentlige og private projekters virkninger paa miljoeet ((EFT L 175 af 5.7.1985. )). Projekter til opfoerelse af anlaeg til forbraending af giftigt og farligt affald er under alle omstaendigheder underkastet direktivets krav. Projekter vedroerende andre affaldsbortskaffelsesanlaeg er underkastet direktivets krav, hvis medlemsstaten finder, at det paagaeldende projekt vil kunne faa betydelige virkninger paa miljoeet. De oplysninger, som bygherren skal forelaegge i forbindelse med saadanne projekter, er anfoert i direktivets artikel 5 og bilag III. Det omfatter bl.a. beskrivelse af den paataenkte drift af projektet og de betydelige miljoekonsekvenser, dette kan taenkes at indebaere. I henhold til direktivets artikel 8 skal der tages hensyn til disse oplysninger i forbindelse med godkendelsesproceduren. Myndighederne kan godkende et projekt, ogsaa selv om det har alvorlige negative konsekvenser for miljoeet eller for det lokale erhvervsliv.

I Raadets direktiv 75/442/EOEF om affald (rammedirektivet om affald) ((EFT L 194 af 25.7.1975, aendret ved direktiv 91/156/EOEF, EFT L 78 af 26.3.1991. )) hedder det i artikel 4, at medlemsstaterne skal traeffe de noedvendige foranstaltninger til at sikre, at affald bortskaffes, uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at der anvendes fremgangsmaader eller metoder, som vil kunne skade miljoeet, navnlig maa der ikke skabes risiko for hverken vand, luft eller jord eller for fauna og flora, der maa ikke foraarsages gener ved stoej eller lugt, og der maa ikke paafoeres landskaber eller omraader af saerlig interesse skade. I medfoer af direktivets artikel 9 skal ethvert anlaeg eller enhver virksomhed, som varetager bortskaffelse af affald (herunder forbraending), indhente tilladelse fra myndighederne. Tilladelsen skal daekke arten og maengden af affald, de tekniske foreskrifter, sikkerhedsmaessige forholdsregler, der skal traeffes, bortskaffelsesstedet og behandlingsmetoden. Saadanne tilladelser kan underkastes betingelser og forpligtelser. Der er kun mulighed for undtagelse fra kravet om tilladelse for ufarligt affald og kun for anlaeg eller virksomheder, der selv varetager bortskaffelsen af deres eget affald paa produktionsstedet. Denne undtagelse kan kun gives, hvis medlemsstaten har vedtaget almindelige regler for de forskellige former for aktivitet med angivelse af arten og maengden af affald samt betingelserne for, at den paagaeldende aktivitet kan undtages fra tilladelse, og hvis der er sikkerhed for, at betingelserne med hensyn til miljoebeskyttelse i direktivets artikel 4 er opfyldt.

I henhold til artikel 8, stk. 3, i direktiv 91/689/EOEF om farligt affald ((EFT L 377 af 31.12.1991. )) skal medlemsstaterne sende Kommissionen oplysninger for hvert anlaeg og hver virksomhed, som varetager bortskaffelse eller nyttiggoerelse af farligt affald hovedsagelig for andres regning, og som forventes at udgoere en del af det integrerede net af bortskaffelsesanlaeg, der er omhandlet i artikel 5 i direktiv 75/442/EOEF. Disse oplysninger omfatter navn og adresse, affaldsbehandlingsmetode og arten og maengden af det affald, der kan behandles. De skemaer, der skal anvendes til indsendelse af disse oplysninger til Kommissionen, blev vedtaget den 17. april 1996 ((EFT L 116 af 11.5.1996. )) (beslutning 96/302/EF). Medlemsstaterne skal tilsende Kommissionen oplysningerne for 1996 inden udgangen af dette aar. EF-retten indeholder ikke krav om, at operatoerens navn eller firmabetegnelse skal offentliggoeres.