DA Den Europæiske Unions Tidende CE 88/587

(2004/C 88 E/0600)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0113/03

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(28. januar 2003)

Om: Vandrende arbejdstagere fra de nye medlemslande

I forbindelse med EU's forestående udvidelse med ti nye medlemslande har adskillige europæiske forskningsinstitutioner forsøgt at give en vurdering af, hvor mange vandrende arbejdstagere de nuværende EU-lande kan forvente fra de ti nye lande. EU-kommissionen har lavet en sammenfatning af de mest omfattende undersøgelser i Kommissionens informationsnote: »The Free Movement of Workers in the Context of Enlargement« af den 6. marts 2001. Heri konkluderes det, at hovedparten af vandrende arbejdstagere vil være koncentreret til netop Tyskland og Østrig.

Disse undersøgelser er dog yderst ufuldstændige, idet de overser, at der for Tyskland og Østrig vil gælde en syvårig overgangsordning. Endvidere tager de tidligere undersøgelser ikke højde for, at EF/EU aldrig er blevet udvidet med så mange mindre velstående lande. Disse undersøgelser henviser som regel til, at man i løbet af 80'erne optog Spanien, Portugal og Grækenland, og at disse lande ikke var helt så velstående som de andre medlemmer. Desuden ser man bort fra, at de daværende EF-lande rent faktisk indførte overgangsordninger for den fri bevægelighed af arbejdskraft fra de nye medlemslande.

Den 9. december 2002 offentliggjorde Ugebrevet A4 en Gallup-undersøgelse, som viste, at op mod 150 000 polakker og 70 000 estere påtænker at søge arbejde i Danmark, så snart disse lande optages i EU. Det er den første undersøgelse, der er offentliggjort i Danmark, der tager højde for, at Tyskland og Østrig indfører syvårige overgangsordninger i forbindelse med den frie bevægelighed af arbejdskraft. Disse tal afviger voldsomt fra tidligere undersøgelser, som altså ikke tager højde for de tyske og østrigske forbehold.

Kommissionen bedes derfor give en vurdering af, hvilke konsekvenser det vil få for antallet af vandrende arbejdstagere fra de nye medlemslande, at Tyskland og Østrig har proklameret, at de vil gøre brug af muligheden for at indføre syvårige overgangsordninger, således at arbejdstagere fra de ti nye medlemslande ikke kan søge arbejde i disse to lande i de første syv år af deres medlemskab. Kommissionen bedes i sin besvarelse give en vurdering af, om de vandrende arbejdstagere, der ville have søgt beskæftigelse i de to omtalte lande, i stedet vil søge til andre af de nuværende EU-lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(28. februar 2003)

Kommissionen har omhyggeligt undersøgt alle de foreliggende videnskabelige oplysninger om potentielle migrationsstrømme fra kandidatlandene efter tiltrædelsen og har også bestilt en undersøgelse, som er blevet gennemført af en gruppe af uafhængige forskningsinstitutter. Desuden har Kommissionen udarbejdet den informationsnote, det ærede medlem henviser til (»The free movement of workers in the context of enlargement«). Formålet hermed var at fremlægge både faktuelle oplysninger og forskellige muligheder for en vejledende debat om dette spørgsmål inden for rammerne af tiltrædelsesforhandlingerne. I noten er der i fuldt omfang taget hensyn til fortilfældene med Spaniens og Portugals tiltrædelse. På grundlag af alle de disponible oplysninger konkluderede Kommissionen, at migrationsstrømmene næppe kan forudses ved hjælp af videnskabelige metoder, og at der kun eksisterer meget få sammenlignelige fortilfælde. Erfaringerne viser, at afskaffelsen af hindringer for den frie bevægelighed i forbindelse med de sydlige landes tiltrædelse kun har haft moderate følger, men Kommissionen har udtrykkeligt taget hensyn til den store forskel i indkomst mellem de nuværende medlemsstater og kandidatlandene og til den omstændighed, at indkomstforskellen i forbindelse med udvidelsen mod øst er større end ved nogen anden udvidelsesrunde, og at Tyskland og Østrig synes at være de lande, der vil blive mest berørt. Derfor har Kommissionen anbefalet Rådet at følge en forsigtig, fleksibel strategi i tiltrædelsesforhandlingerne, og har fremlagt en overgangsordning for alle central- og østeuropæiske kandidatlande, som er blevet accepteret og nu udgør en del af tiltrædelsestraktaten. Denne overgangsordning vil give alle de nuværende medlemsstater mulighed for at kontrollere og regulere tilgangen af arbejdstagere fra de nye medlemsstater på deres nationale arbejdsmarkeder i deres nationale regler i en periode på højst syv år. Derfor er der ingen af de nuværende medlemsstater, som bringes i en situation, hvor de ikke fuldt ud kan reagere på deres egne behov. Det eneste, der er specifikt for Tyskland og Østrig, er bestemmelsen om, at disse to lande har ret til at anvende nationale ledsageforanstaltninger for at afhjælpe alvorlige forstyrrelser eller risici herfor i specifikke, følsomme servicesektorer (som f.eks. bygge- og anlægssektoren eller rengøringsvirksomhed) på deres arbejdsmarkeder, som kan opstå i visse regioner på grund af grænseoverskridende levering af tjenesteydelser, herunder udsendelse af arbejdstagere.

Kommissionen har hidtil ikke modtaget nogen officiel information fra de nuværende medlemsstater om, hvordan de agter at gennemføre overgangsordningen efter tiltrædelsen. Det vil i en erklæring til tiltrædelsestraktaten imidlertid blive anført, at de nuværende medlemsstater skal bestræbe sig på at forbedre adgangen til deres arbejdsmarkeder i deres nationale lovgivning med henblik på at fremskynde tilnærmelsen til EU-retten og endda søge at forbedre adgangen allerede før tiltrædelsen.

Eftersom hver medlemsstat har mulighed for at vælge, i hvilket omfang den ønsker at liberalisere arbejdstagernes frie bevægelighed i forhold til nye medlemsstater, er Kommissionen endnu ikke i stand til at vurdere, hvilke virkninger medlemsstaternes valg vil få for andre medlemsstaters arbejdsmarkeder. Og selv om man har kendskab til de enkelte medlemsstaters indvandringspolitik i overgangsperioderne, vil der ikke foreligge sammenlignelige data om migrationssituationen og migrationsstrømmene for alle EU-medlemsstaterne, eller også kun for korte perioder, hvilket alvorligt hæmmer en vurdering af de økonometriske modeller på EU-15-niveau. Endelig kan selve udvidelsens følger ikke vurderes på nuværende stadium. Udvidelsen vil styrke en yderligere vækst og beskæftigelsesmulighederne i de fremtidige medlemsstater, og erfaringerne viser, at folk enten ikke udvandrer eller oven i købet vender tilbage til deres oprindelsesland, efter at deres land er tiltrådt EU.

Kommissionen finder ikke, at opinionsundersøgelser er et passende instrument til at foretage en kvantitativ vurdering af den potentielle migration. Besvarelserne er sædvanligvis subjektive og angiver hensigter, ikke valg. Det er en af konklusionerne af German Socio-Economic-Panel (GSOEP), hvor indbyggerne i Østtyskland hvert år er blevet spurgt om, hvorvidt de agtede at flytte til Vesttyskland. Resultaterne viser, at kun ca. 5 % af dem, der meddelte, at de agtede at flytte til Vesttyskland i begyndelsen af 1990'erne, faktisk flyttede dertil inden for de næste fem år.