SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0290/02

af Christoph Konrad (PPE-DE) til Kommissionen

(11. februar 2002)

Om: Konkurrenceforvridninger på grund af bidrag til den tyske byggesektors tillægspensionskasse

1. Hvad mener Kommissionen om kravet om, at tyske busselskaber under kørsel i Frankrig skal være i besiddelse af en særlig tilladelse, den såkaldte blå licens, medens der ikke afkræves franske busselskaber en sådan licens, hverken ved kørsel i Frankrig eller Tyskland? Hvordan er Kommissionens reaktion på denne krænkelse af ligebehandlingsprincippet?

2. Accepterer Kommissionen den nuværende praksis, hvor busselskaber, som ikke er i besiddelse af en blå licens, eller hvis licens er udløbet, kan risikere at få deres virksomhed indstillet af det franske politi? Hvad mener Kommissionen i øvrigt, på baggrund af proportionalitetsprincippet og forbuddet mod sanktioner, der ikke står i et rimeligt forhold til forseelsen, om en sag, hvor en tysk buschauffør, hvis fireårige licens var udløbet 9 dage tidligere, kun fik lov til at køre videre mod erlæggelse af en kaution på 5 000 FF?

3. Hvad mener Kommissionen om, at der ud over erlæggelsen af denne kaution også venter det pågældende busselskab en retssag, hvis udfald formentlig bliver en bøde i samme størrelsesorden som kautionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(25. marts 2002)

Den blå licens, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, er den fællesskabstilladelse(1) som gør det muligt at udføre international passagerbefordring med bus for anden mands regning på Fællesskabets territorium. Den kaldes blå fordi tilladelsens original skal være på kraftigt, blåt papir. Det er obligatorisk for alle transportvirksomheder at være i besiddelse af denne fællesskabstilladelse. Der er derfor ikke tale om forskelsbehandling på grund af nationalitet.

I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 11/98 af 11. december 1997, skal transportvirksomheden opbevare originalen. En bekræftet kopi af fællesskabstilladelsen skal medføres på køretøjet og skal forevises, når en kontrollør anmoder derom.

Hvis den bekræftede kopi ikke medføres på køretøjet, eller hvis tilladelsen er udløbet, er der tale om overtrædelse af fællesskabsbestemmelserne.

Fællesskabsretten fastsætter ikke noget om farve for den bekræftede kopi. Den medførte bekræftede kopi behøver derfor ikke at være blå.

Det påhviler i henhold til fællesskabsret medlemsstaterne at træffe alle foranstaltninger vedrørende kontrolinstrumenter og sanktioner. I henhold til Domstolens jurisprudens forholder det sig sådan, at når der ikke findes en særlig bestemmelse i en fællesskabsforordning, der fastsætter en sanktion for overtrædelse, men der med hensyn hertil henvises til nationale bestemmelser, har medlemsstaterne et skøn med hensyn til valget af sanktioner.(2) Domstolen tilføjer dog, at disse under alle omstændigheder ikke alene skal være effektive og have en afskrækkende virkning, men også stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen. Sanktionerne skal være hensigtsmæssige og nødvendige for at nå det ønskede mål, men må ikke overskride grænserne for, hvad der er nødvendigt for at virkeliggøre det(3). I forbindelse med Pastoors-sagen(4) bør det bemærkes, at Domstolen erkender, at medlemsstaterne som garanti kan forlange en kaution hos transportvirksomheder, der ikke er hjemmehørende i staten, men kun, hvis dette står i forhold til overtrædelsen. Medlemsstaterne skal anvende sanktioner uden forskelsbehandling på grund af nationalitet eller transportvirksomhedens hjemsted. Ethvert spørgsmål forbundet med en bestemt sanktions størrelsesorden, som i tilfældet nævnt af det ærede parlamentsmedlem, falder ind under de nationale domstole, som træffer beslutning i lyset af denne jurisprudens og sagens konkrete omstændigheder.

(1) Fællesskabstilladelse, som blev indført for at lette kontrol med transportoperationer og som gælder for al international personbefordring ad vej for anden mands regning i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16. marts 1992 om fælles regler for international personbefordring med bus EFT L 74 af 20.3.1992 ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 11/98 af 11. december 1997 om ændring af forordning (EØF) nr. 684/92 om fælles regler for international personbefordring med bus (EFT L 4 af 8.1.1998).

(2) Domstolens afgørelse 23.1.1997, Pastoors, sag C-29/95 samling 1997, s. I-00285.

(3) Domstolens afgørelse 23.1.1997, Pastoors, sag C-29/95 samling 1997, s. I-00285.

(4) Domstolens afgørelse 23.1.1997, Pastoors, sag C-29/95 samling 1997, s. I-00285.