SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0932/03

af Jorge Moreira Da Silva (PPE-DE) til Kommissionen

(26. marts 2003)

Om: Anden fase af gennemførelsen af Kyoto-protokollen

I betragtning af nødvendigheden af at forberede forhandlingerne om anden fase af gennemførelsen af Kyoto-protokollen spørger jeg Kommissionen:

1. Hvad mener Kommissionen, den globale målsætning for reduktion af emissioner af drivhusgasser bør være for anden fase af gennemførelsen af Kyoto-protokollen?

2. På hvilken måde skal emissionerne fra den internationale transport, især luft- og søtransport, indgå i anden fase af Kyoto-protokollen?

3. Bør udviklingslandene pålægges bindende målsætninger for reduktion af emissionerne, i modsætning til i første fase?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(19. maj 2003)

1) I forbindelse med forberedelserne til forhandlingerne om mål for emission af drivhusgasser finder Kommissionen det vigtigt at inddrage de tilgængelige videnskabelige beviser, der er nævnt i den tredje vurderingsrapport fra Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer (IPCC). På nuværende tidspunkt er det for tidligt at vedtage en endelig beslutning om konventionens slutmål, udtrykt i langsigtede mål for den atmosfæriske koncentration af drivhusgasser. Ikke desto mindre mener Kommissionen, at der i næste fase skal tages hensyn til de mængder, der udledes på verdensplan (også i ikke-deltagende lande og regioner), og den atmosfæriske koncentration, som kan opnås. I det sjette miljøhandlingsprogram har Kommissionen redegjort for sit mål om at mindske emissionen på verdensplan med mindst 20 % inden 2020. Det sker bl.a., for di det er videnskabeligt påvist, at der er behov for på langt sigt at nedsætte emissionerne med ca. 70 % fra 1990-niveau.

2) Kommissionen støtter allokering af emissioner fra international luft- og søtransport til parterne, og det bør ske i Kyoto-protokollens anden fase. Kommissionen mener dog, at det vigtigste må være, at luft- og søtransportens emissioner medtages i samme omfang som emissioner fra de øvrige økonomiske sektorer, og det går forud for ønsker om at allokere emissioner til parterne under De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer. Som nævnt i IPCC's særlige rapport om luftfarten og atmosfæren fra 1999 skal der også tages hensyn til den generelle stråling i forbindelse med emissioner fra luftfarten. Eventuelle beslutninger, der træffes inden for rammerne af De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer, skal inddrage dette aspekt. Set i lyset af at Unionen allerede nu begynder at overveje målene for den næste forpligtelsesperiode, er det vigtigt, at den tager initiativet i drøftelserne med de andre bilag 1-parter. Det kræver en særlig indsats at inddrage USA og opnå en rimelig fordeling af byrderne.

3) Kommissionen mener, at konventionens slutmål kun kan nås ved gradvist at sikre alle landes deltagelse, samtidig med at der tages hensyn til i- og ulandenes fælles, men forskellige ansvar og kapacitet. Det er derfor nødvendigt at indlede en dialog med udviklingslandene om større deltagelse i fremtiden. Grundet udviklingslandenes forskellige forudsætninger og udviklingsniveau mener Kommissionen dog ikke, at de alle skal binde sig til at opfylde klimamålsætningerne på samme tid. Da mange af dem (heraf flest mindre udviklede lande) kun i ringe omfang bidrager til emissionerne på verdensplan, skønnes det ikke for hensigtsmæssigt at indføre generelle bindende målsætninger for reduktion af emissionerne i øjeblikket. Der bør også udforskes andre muligheder, mens det undersøges, hvilke betingelser for målsætninger og tidsplaner man bør overveje for at udvide deltagerantallet. Endelig kan udviklingslandene, navnlig de mindst udviklede lande, have brug for bistand, så de kan opnå midler og kapacitet til at efterleve eventuelle nye forpligtelser.