SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2124/99

af Antonio Tajani (PPE-DE) til Kommissionen

(24. november 1999)

Om: Storbritannien og gennemførelse i national ret af EU-direktiverne inden for ansvarsforsikring for motorkøretøjer

På nuværende tidspunkt er der i Storbritannien i forbindelse med uforsigtig og/eller hensynsløs kørsel, som har forårsaget en persons død, fastsat en straf på mellem 5 og 10 års fængsel (Road Traffic Act fra 1991), medens der er fastsat en latterlig lille erstatning, som er en hån mod familiemedlemmernes følelser, i og med, at den sidestiller et menneskeliv med prisen på en lille bil.

Den Europæiske Union har allerede lovgivet med hensyn til tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger (direktiv 72/166/EØF(1) af 24. april 1972, direktiv 84/5/EØF(2)) og navnlig direktiv 90/232/EØF(3) af 14. maj 1990, hvori det hedder, at der skal sikres personer, der lider skade ved uheld forvoldt af motorkøretøjer, ensartet behandling, uanset hvor i Fællesskabet uheldet finder sted. Gennemførelsen i national ret af ovennævnte direktiv var fastsat til den 31. december 1992, og eventuelle udsættelser er udelukkende forbeholdt medlemsstater med økonomier på forskellige udviklingstrin og finder derfor ikke anvendelse på Storbritannien.

Det er endvidere kendt, at der er væsentlige forskelle i medlemsstaterne med hensyn til de beløb, der udbetales i skadeserstatning i forbindelse med personskader.

Kommissionen bedes oplyse følgende:

1. Vil Kommissionen undersøge, om ovennævnte direktiv er blevet gennemført i national ret og anvendes korrekt, og om der ikke foreligger en overtrædelse i det foreliggende tilfælde?

2. Mener Kommissionen ikke, at det ville være hensigtsmæssigt at vedtage et forslag til retsakt, som tager sigte på at harmonisere niveauet med hensyn til de skadeserstatninger, der udbetales i forbindelse med personskader hidrørende fra biluheld?

(1) EFT L 103 af 2.5.1972, s. 1.

(2) EFT L 8 af 11.1.1984, s. 17.

(3) EFT L 129 af 19.5.1990, s. 33.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(21. december 1999)

Kommissionen er opmærksom på de eksisterende forskelle i erstatningen for personskader som følge af biluheld i EU. Sådanne forskelle eksisterer ikke kun medlemsstaterne imellem, men ofte også inden for én medlemsstat, afhængigt af hvilken domstol der er kompetent til at afgøre en given sag. Denne situation beror ikke på manglende gennemførelse eller ukorrekt anvendelse af Fællesskabets forsikringsdirektiver, men på det forhold, at der i Fællesskabet findes forskellige nationale lovgivninger vedrørende civilretligt ansvar, som ikke er harmoniserede. Endvidere forholder det sig således i de fleste medlemsstater, at den nationale lovgivning, som foreskriver en minimumserstatning i forbindelse med lovpligtige bilforsikringer, ikke specificerer erstatningen for de forskellige kategorier af personskader og økonomiske og ikke-økonomiske skader. Disse erstatninger fastsættes af domstolene i hvert enkelt tilfælde.

Det første, andet og tredje motorkøretøjsforsikringsdirektiv (Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse; Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer; Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer), som nævnes af det ærede medlem, er gennemført i national lovgivning af medlemsstaterne. Disse direktiver omhandler ikke kun minimumserstatninger i forbindelse med lovpligtige forsikringer, men også andre vigtige forhold for forbrugerne, som f.eks. dækning af alle passagerer i en bil, begrænsning af undtagelsesbestemmelser i forsikringspolicer og oprettelse af et erstatningsorgan eller en garantifond, der skal dække de uheld, der forårsages af ikke-forsikrede eller uidentificerede køretøjer. Anvendelsen af disse direktiver synes generelt at være tilfredsstillende, om end Kommissionen i de tilfælde, hvor man har opdaget tilfælde af uhensigtsmæssig gennemførelse eller anvendelse, ikke har tøvet med at kontakte den pågældende medlemsstat eller om nødvendigt indlede en overtrædelsesprocedure.

Kommissionen vil gerne minde det ærede medlem om, at Kommissionen har fremsat forslag om et fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv (fælles holdning (EF) nr. 24/1999 af 21. maj 1999 fastlagt af Rådet i henhold til fremgangsmåden i artikel 251 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF(1)), som nu er til andenbehandling i Parlamentet. Formålet med forslaget er at gøre det lettere for ofre at få erstatning i forbindelse med uheld i en anden medlemsstat end den, hvor de er hjemmehørende. Endvidere gennemførte Kommissionen i 1999 en undersøgelse vedrørende modernisering af motorkøretøjsforsikringsdirektiverne, hvor alle berørte parter deltog, og Kommissionen er ved at nedsætte en arbejdsgruppe om dette spørgsmål med deltagelse af medlemsstaternes myndigheder.

(1) EFT C 232 af 13.8.1999.