ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2446/02

af Nirj Deva (PPE-DE) til Kommissionen

(29. august 2002)

Om: GATS-forhandlingerne

Vil Kommissionen oplyse, hvordan den gerne ser GATS-aftalen ændret, inden Europa-Parlamentet drøfter spørgsmålet i november 2002? Vil den især orientere medlemmerne om, hvad dens krav går ud på, og hvordan de er blevet formuleret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(23. september 2002)

Fællesskabet forelagde i december 2000 for Verdenshandelsorganisationen (WTO) sektorspecifikke forslag med en redegørelse for forhandlingsmålene i 12 servicesektorer, som omfattes af den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS), og en meddelelse om Fællesskabets generelle målsætninger blev forelagt i marts 2001. Disse dokumenter har været tilgængelige på Fællesskabets websteder siden foråret 2001.

Endvidere har en udtømmende oversigt over EU's anmodninger til tredjelande været offentliggjort på Kommissionens websted (GD for Handel) siden juli 2002(1). Denne beskriver forhandlingernes betydning og gør rede for Fællesskabets forhandlingsmål.

Skønt Parlamentet i henhold til de gældende traktater ikke har nogen formel rolle i udformningen af handelspolitikken, bliver det i kraft af rammeaftalen af 5. juli 2000 regelmæssigt informeret om handelspolitiske spørgsmål. I overensstemmelse med Kommissionens ønske om at holde parlamentsmedlemmerne fuldt orienteret om udviklingen på det handelspolitiske område er de oprindelige anmodninger til andre WTO-medlemmer om forbedret markedsadgang i mellemtiden stillet til rådighed for Udvalget for Industri, Udenrigshandel, Forskning og Energi. Under hensyntagen til disse dokumenters begrænsede spredning er der i samarbejde med Parlamentet iværksat særlige foranstaltninger med henblik på at sikre, at dokumenterne behandles korrekt.

Af de årsager, som tydeligt fremgår af det nylige svar fra kommissionsmedlemmet med ansvar for handel på et åbent brev fra ikke-statslige organisationer (ngo'er) vedrørende forhandlingerne om tjenester der også er til rådighed på Kommissionens websted (GD handel) har Kommissionen, til trods for ønsket om at sikre størst mulig gennemsigtighed for alle interesserede parter, ikke til hensigt at gøre de oprindelige anmodninger tilgængelige for offentligheden.

(1) http://europa.eu.int/comm/trade/wto_overview/index_en.htm.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2589/02

af Pere Esteve (ELDR) til Rådet

(16. september 2002)

Om: Et fælles europæisk luftrum

Europa-Parlamentet har netop vedtaget betænkningen af Marieke Sanders-ten Holte (A5-0266/2002) om det fælles europæiske luftrum: Luftfartstjeneste/luftrum/interoperabilitet i det europæiske lufttrafikstyringsnet.

Da dette er en beslutning med stærkt politiske elementer, bedes Rådet oplyse, om man nu har løst alle de politiske problemer, der berører nationale interesser, og som altid er dukket op, når dette spørgsmål blev behandlet, således at arbejdet nu kan fortsætte? Eller er det tværtimod sådan, at disse forskelle stadigvæk består og forhindrer, at man når til enighed?

Dette er et yderst uopsætteligt spørgsmål, som offentligheden tillægger stor betydning, og borgerne afventer en snarlig og definitiv løsning. Jeg har selv holdt mig løbende orienteret om Europa-Kommissionens arbejde i denne sag. Hvor langt fremme er forhandlingerne imidlertid i Rådet?

Svar

(18. februar 2003)

Pakken med fire lovgivningsforslag vedrørende indførelse af et fælles europæisk luftrum tager grundlæggende sigte på anvendelse af fælles principper og regler i luftrummet med henblik på at gøre noget ved problemerne med overbelastning af luftrummet og flyforsinkelser.

Rådet påbegyndte arbejdet med pakken vedrørende det fælles europæiske luftrum næsten lige efter, at Kommissionen havde forelagt den. Det Europæiske Råd i Barcelona tilsagde sin støtte til dette arbejde. På samlingen i marts 2002 drøftede Rådet visse specifikke punkter i pakken og gav ved den lejlighed værdifulde impulser til det igangværende arbejde på samlingen i juni 2002 noterede det sig det arbejde, der var udført under det spanske formandskab med henblik på sagens videre behandling.

Det nuværende formandskab gjorde det lige fra begyndelsen af sin mandatperiode klart, at arbejdet med pakken fortsat er en topprioritet; arbejdet i Rådet er blevet tilrettelagt i overensstemmelse hermed, hvilket har gjort det muligt at opnå betydelige resultater. På samlingen den 3. oktober 2002 noterede Rådet sig en situationsrapport fra formandskabet, der opridser den aktuelle situation med hensyn til arbejdet i Rådet med pakken vedrørende det fælles europæiske luftrum.

Arbejdet føres nu videre med henblik på at sætte Rådet i stand til at nå til politisk enighed om pakken vedrørende det fælles europæiske luftrum på samlingen i december i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Barcelona.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3635/02

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(17. december 2002)

Om: Konsumvarer: angivet indhold og faktisk indhold

En netop gennemført tysk undersøgelse viser, at konsumvarer som fødevarer, drikkevarer, kosmetik, vaskemidler og tobak i ca. 12 % af tilfældene indeholder mindre end angivet på emballagen. Tyske forbrugerorganisationer hævder, at producenterne systematisk fylder for lidt i emballagen.

Er Kommissionen bekendt med denne praksis?

Hvad vil den i bekræftende fald gøre for at modvirke dette?

Disponerer Kommissionen over undersøgelser og data, der kan bekræfte resultaterne af den tyske undersøgelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(31. januar 2003)

Kommissionen er ikke bekendt med denne praksis og ligger heller ikke inde med oplysninger, der kunne underbygge resultaterne af den tyske undersøgelse. Det er de nationale myndigheders ansvar at kontrollere varers vægt eller rumfang. Kommissionen er til enhver tid rede til at viderebringe klart og behørigt begrundede klager til de berørte myndigheder.

Ud over eventuelle nationale retsforskrifter, der måtte gælde for varers vægt eller rumfang, kan producenter også have nytte af fællesskabsreglerne for kontrol med det angivne vareindhold. Varepakninger, der er fyldt i overensstemmelse med en standardiseret metode, er i visse tilfælde forsynet med det såkaldte e-mærke. E-mærket anerkendes i alle medlemsstaterne og kan anbringes side om side med et hvilket som helst mærke, der anvendes efter den nationale lovgivning.

Kommissionen er som led i Slim IV-initiativet (enklere lovgivning for det indre marked) om færdigpakkede varer i færd med at udarbejde et udkast til direktiv, som vil gøre e-mærket obligatorisk i hele EU. Skulle pakninger, der indeholder mindre end angivet, vise sig at være et problem for forbrugerne, kunne dette tages op i den offentlige høring, der er planlagt til efteråret.

Kontrollen med varers vægt eller rumfang må holdes adskilt fra spørgsmålet om, hvorvidt pakninger bør have standardstørrelser, eller der bør være frit valg, hvilket i øjeblikket drøftes i et offentligt debatforum: http://europa.eu.int/yourvoice/prepacking_nl.htm.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2249/02

af Pedro Marset Campos (GUE/NGL) til Rådet

(23. juli 2002)

Om: Opførelse af et vandkraftværk i et område i Chile, der tilhører den oprindelige befolkning

Virksomheden Endesa Chile, som er privatiseret og erhvervet af Endesa Spanien, er i færd med at opføre vandkraftværket Ralco, som vil medføre, at 630 ha jord, der tilhører den oprindelige befolkning, oversvømmes, og at to oprindelige pehuenche-samfund, som siden tidernes morgen har boet i Alto Bio Bio, udslettes, hvilket er i strid med loven om den oprindelige befolkning, Ley Indígena nr. 19 253 af 5. oktober 1993 og miljøloven Ley de Bases del Medio Ambiente nr. 19 300 af 9. marts 1994.

Dette anlægsarbejde har i øvrigt været genstand for negative rapporter fra 22 kompetente offentlige chilenske organer, og Verdensbanken har afslået at finansiere det, fordi det strider imod dens etiske regler.

Af de 93 familier, der bor i området, har 8 nægtet at flytte under henvisning til deres rettigheder i henhold til loven om den oprindelige befolkning, mens de øvrige har givet efter for pression, trusler og afpresning.

Den chilenske regering har i strid med lovgivningen nedsat en Kommission af Gode Mænd, som skal vurdere og fastsætte erstatningerne til disse otte familier, hvilket skaber en præcedens, der giver anledning til meget stor bekymring for de oprindelige folks overlevelsesmuligheder i Chile.

1. Har Rådet kendskab til denne situation?

2. Mener Rådet ikke, at det på grundlag af den netop undertegnede associeringsaftale mellem EU og Chile er nødvendigt at kræve, at demokratibestemmelserne og de deri indeholdte rettigheder for de oprindelige folk respekteres?

3. Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe i forbindelse med denne krænkelse af de oprindelige folks rettigheder og dermed af associeringsaftalen mellem EU og Chile?

Svar

(6. februar 2003)

1. Da Rådet ikke er bekendt med den situation, det ærede medlem af Europa-Parlamentet har nævnt i sin skriftlige forespørgsel, har det aldrig drøftet dette spørgsmål.

2. Associeringsaftalen mellem EU og Chile blev paraferet af forhandlerne Kommissionen og de chilenske myndigheder den 10. juni 2002. Rådet modtog Kommissionens forslag den 7. oktober 2002. Undertegnelsen af den pågældende aftale er sat på dagsordenen for samlingen i Rådet den 18. november 2002. Efter undertegnelsen indleder de chilenske myndigheder den nationale ratifikationsprocedure. Når ratifikationen er gennemført og meddelt, træffer Rådet beslutning om iværksættelse af aftalens foreløbige gennemførelsesforanstaltninger i henhold til de fastlagte procedurer.

3. Rådet erindrer imidlertid om, at det på forskellige niveauer holder regelmæssige politiske dialogmøder med de chilenske myndigheder. Det vil om nødvendigt ikke tøve med at tage alle spørgsmål om alvorlige krænkelser af menneskerettighederne generelt eller konkrete tilfælde af krænkelse af de oprindelige folks rettigheder op med de chilenske myndigheder.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2985/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om: Foranstaltninger til begrænsning af ulykker i fiskeriet

Europa-Parlamentet vedtog den 5. april 2001 en beslutning om sikkerhed og ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri(1), hvori det i punkt 4 anmodede om et gradvist fiskeforbud for skibe, der er ældre end 20 år, med undtagelse af fartøjer, der har bestået årlige sikkerhedstest.

I punkt 6 i den samme beslutning opfordrede Parlamentet Kommissionen til fortsat at medfinansiere udskiftningen af fiskerfartøjer, der er ældre end 20 år og ikke opfylder minimumskravene med hensyn til besætningens sikkerhed og sundhed.

Fiskerfartøjernes gennemsnitsalder er meget høj. I nogle lande er den over 20 år, og fartøjerne er udsat for flere ulykker, jo ældre de bliver.

Hvilke skridt har Kommissionen taget siden vedtagelsen af ovennævnte EP-beslutning for at modernisere og forynge fiskerflåden ved at sænke fartøjernes gennemsnitsalder og øge inspektionen af de allerældste fiskerfartøjer?

(1) EFT C 21 E af 24.1.2002, s. 359.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. november 2002)

Med hensyn til punkt 6 i Europa-Parlamentets beslutning anerkender Kommissionen, at der er behov for en fornyelse af fiskerflåden, men den mener, at dette mål skal være foreneligt med målet om en reduktion af den overskydende kapacitet og en tilpasning af fiskerflådens størrelse til de disponible

ressourcer. Dette er baggrunden for, at Kommissionen som led i reformen af den fælles fiskeripolitik har foreslået, at man opretholder den finansielle støtte til ophugning af fartøjer og afskaffer støtten til bygning af nye fartøjer. Kommissionen forventer, at disse foranstaltninger vil få en positiv indvirkning på fiskerflådens gennemsnitsalder, eftersom ældre og mindre effektive fartøjer vil blive ophugget først. Samtidig har Kommissionen foreslået, at Fællesskabet fortsætter med at yde støtte til investeringer i forbedring af sikkerheden.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3290/02

af Giovanni Fava (PSE) til Kommissionen

(14. november 2002)

Om: Nødsituation i Catania, Italien

EU er solidarisk med de mindre udviklede regioner og beskæftiger sig indgående med samhørighedspolitikken.

På det seneste er Sicilien, navnlig området omkring byen Catania, blevet ramt af en række katastrofer. Mener Kommissionen ikke, at det ville være hensigtsmæssigt at omlægge Agenda 2000-ressourcerne, så de med absolut prioritet rettes mod de skader, der er opstået efter ovennævnte katastrofer?

Mener den ikke, at denne nødsituation nødvendiggør en fleksibel og målrettet forvaltning af Agenda 2000-støtten, også ud over de konkrete planer, der er indeholdt i regionalpolitikken for Sicilien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(3. december 2002)

Kommissionen kan herved meddele det ærede parlamentsmedlem, at i henhold til de nye bestemmelser for decentraliseret forvaltning af strukturfondene (Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene)(1) er forvaltningsmyndigheden (i det pågældende tilfælde regionen Sicilien) direkte ansvarlig for gennemførelsen af det regionale operationelle program. Kommissionen er parat til at behandle de forslag, der er fremsendt af de italienske myndigheder, i overensstemmelse med den gældende EU-lovgivning med henblik på at afhjælpe den nævnte nødsituation i Catania.

(1) EFT L 161 af 26.6.1999.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3638/02

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(17. december 2002)

Om: Bankaktiver

Vil Kommissionen venligst for hver enkelt medlemsstat og for det senest foreliggende år oplyse, hvilken andel af bankaktiverne i den pågældende medlemsstat der ejes af finansvirksomheder med overvejende national kapital, og hvilken andel af bankaktiverne der ejes af finansvirksomheder med overvejende udenlandsk kapital?

Vil Kommissionen desuden i forbindelse med sidstnævnte beløb oplyse, hvilken andel af finansvirksomhedernes bankaktiver der ejes af EU-medlemsstater (bortset fra den pågældende medlemsstat)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(28. januar 2003)

Den tabel, som det ærede medlem og Europa-Parlamentets sekretariat har fået tilsendt, indeholder tal om kreditinstitutternes samlede aktiver, aktiverne i filialer af kreditinstitutter, som er etableret i henhold til lovgivningen i et andet land inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), aktiverne i datterselskaber, hvoraf hovedejeren er hjemmehørende i et andet EØS-land, aktiverne i filialer af kreditinstitutter, som er etableret i henhold til lovgivningen i et land uden for EØS og aktiverne i datterselskaber, hvoraf hovedejeren er hjemmehørende i et land uden for EØS. På basis af disse tal beregnes forskellige andele af kreditinstitutternes samlede aktiver. Tallene refererer til 2000 og 2001 og er angivet med Den Europæiske Centralbank som kilde.

Tabellen indeholder tal for filialer og datterselskaber. En filial er et forretningssted, der udgør en juridisk afhængig del af et kreditinstitut, og som direkte udøver samtlige eller en del af de aktiviteter, der er karakteristiske for kreditinstitutioner. I modsætning til datterselskaber betragtes filialer ikke som juridiske personer i det land, hvori de er etableret.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2800/02

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(7. oktober 2002)

Om: Cementfabrikker i Clitheroe, England

På baggrund af Kommissionens beslutning om at sende en begrundet udtalelse til Det Forenede Kongerige med henvisning til dets manglende undersøgelse af, hvilken miljømæssig virkning det har haft, at man i cementovnene i Clitheroe i Lancashire er gået over til at anvende en anden form for brændsel, bedes Kommissionen oplyse, om den agter at insistere på, at der iværksættes en række afhjælpende foranstaltninger, eller om den vil fastsætte nye bestemmelser, så afbrændingen af farligt affald på denne lokalitet kan indskrænkes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(19. november 2002)

Det ærede medlem henviser til Kommissionens den begrundede udtalelse om cementovne i Clitheroe i Lancashire. Den vedrører gennemførelsen i britisk national lovgivning af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(1), både som oprindelig udformet og som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997(2).

Den begrundede udtalelse er fremsat i medfør af artikel 226 i EF-traktaten, da Kommissionen er af den opfattelse, at den britiske regering ikke anvender Rådets direktiv 85/337/EØF korrekt. Navnlig bekymrer det Kommissionen, at Det Forenede Kongeriges anvendelse af bestemmelser om væsentligt ændret anvendelse (material change of use) i lovgivningen om fysisk planlægning kan udelukke en beslutning i overensstemmelse med kriterierne i Rådets direktiv 85/337/EØF med hensyn til, om et nyt projekt eller en ændring af et projekt kræver en vurdering af virkningerne for miljøet (VVM). Tillige er der i forbindelse med systemet for udstedelse af miljøgodkendelser (pollution control authorisations) i Det Forenede Kongerige ikke krævet fuld overensstemmelse med direktiv 85/337/EØF (som kun er indarbejdet i systemet for fysisk planlægning) som krævet deri. Disse problemer er kommet for dagen som følge af en række klager, bl.a. klagen over en cementovn i Clitheroe. Det centrale i Kommissionens tiltag i medfør af artikel 226 i EF-traktaten er dog at sikre, at Det Forenede Kongerige bringer sin lovgivning i fuld overensstemmelse med Rådets direktiv 85/337/EØF, snarere end lapperier eller nye betingelser, som kan bremse afbrændingen af farligt affald i Clitheroe.

(1) EFT L 175 af 5.7.1985.

(2) EFT L 73 af 14.3.1997.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2062/02

af Eluned Morgan (PSE) til Kommissionen

(11. juli 2002)

Om: Statsstøtte

Vil Kommissionen overveje en undtagelse i forbindelse med statsstøtte for virksomheder, som pga. ekstreme omstændigheder, f.eks. mund- og klovsygekrisen i Det Forenede Kongerige, har alvorlige vanskeligheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(5. august 2002)

I EF-traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), hedder det, at støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, er forenelige med fællesmarkedet.

Normale driftsrisici og risici, der kan tegnes forsikring for, betragtes normalt ikke som naturkatastrofer eller usædvanlige begivenheder. Kommissionen har tidligere accepteret, at oversvømmelser, jordskælv og jordskred, laviner, tornadoer mv. kan betragtes som naturkatastrofer. Tilsvarende er krig, indre uroligheder eller strejker, større nukleare eller industrielle uheld samt brande blevet betragtet som usædvanlige begivenheder.

Hvad angår mund- og klovsygekrisen skal det bemærkes, at det i punkt 11.2.1 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren udtrykkeligt hedder: Generelt accepterer Kommissionen ikke, at udbrud af dyre- eller plantesygdomme kan anses for at udgøre naturkatastrofer eller usædvanlige begivenheder. Hidtil har den eneste undtagelse været kogalskabskrisen (BSE), som på grund af sygdommens store spredning og nye karakter blev anerkendt som en usædvanlig begivenhed.

EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren giver dog mulighed for at yde støtte for at opveje tab som følge af udbrud af dyre- eller plantesygdomme, herunder foranstaltninger, der skal forhindre, at sygdommen spredes yderligere.

Kompenserende støtte, der skal dække de indirekte tab, som virksomheder uden for landbrugssektoren har lidt, vil normalt ikke være tilladt på grund af vanskelighederne med at fastlægge grundene til eventuelle tab og vurdere tabenes størrelse. Men alt efter de præcise omstændigheder i hvert enkelt tilfælde kan der være forskellige støtteinstrumenter til rådighed, herunder støtte til nyinvesteringer, der skal hjælpe virksomhederne med at diversificere, støtte til konsulentrådgivning og støtte til redning og omstrukturering. Desuden skal det understreges, at statsstøtte på op til 100 000 EUR over en treårig periode i henhold til den såkaldte de minimis-regel ikke er omfattet af Fællesskabets statsstøtteregler.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2352/02

af Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) til Kommissionen

(31. juli 2002)

Om: Den britiske narkotikapolitik i forhold til EU-politikken

Den britiske indenrigsminister, David Blunkett, har bekræftet, at cannabis efter juli 2003 i Det Forenede Kongerige vil blive betragtet som et type C-narkotikum på linje med steroider og antidepressive midler i overensstemmelse med henstillinger fra det britiske Parlament.

Han forklarer, at der ikke er tale om en legalisering af cannabis (som kan anvendes lovligt i alle EU-lande med undtagelse af Frankrig, Sverige, Finland og Grækenland), og han udtalte, at straffen for at handle med cannabis vil blive hævet fra de nuværende 5 års fængsel til 14 års frihedsberøvelse.

Beslutningen bygger på et vellykket, men omdiskuteret forsøg, der er gennemført i den sydlige del af London, hvor politiet har set gennem fingrene med brug af hash og har koncentreret sig om indsatsen mod hård narkotika.

Mener Kommissionen, at den britiske regerings holdning er på linje med EU's narkotikabekæmpelsespolitik?

Hvad mener Kommissionen og dens agentur om det forsøg, der har fundet sted i London?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(20. september 2002)

Narkotikapoltikken hører primært ind under medlemsstaternes kompetence. Alle medlemsstater har undertegnet og ratificeret de tre FN-konventioner om narkotika (fra 1961, 1971 og 1988), som fastlægger en fælles ramme for den nationale lovgivning om narkotika samtidig med, at den giver et vist spillerum i den nationale gennemførelse af lovgivningen. Kommissionen gennemførte en undersøgelse om narkotikalovgivningen i medlemsstaterne, da den udarbejdede sit forslag til Rådets rammeafgørelse om fastsættelse af minimumsregler for hvad der udgør kriminelle handlinger, og for straffene for ulovlig narkotikahandel(1).

Det fremgår af undersøgelsen, at handel med cannabis stadig er ulovlig i alle medlemsstater. Nogle medlemsstater har imidlertid besluttet, at forbrug af cannabis og besiddelse til personligt brug ikke medfører nogen lovovertrædelse. Ifølge en nylig undersøgelse, der er offentliggjort af Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (EONN), kan der i hele Unionen spores en generel tendens til, at anklagemyndigheder og/eller domstole finder alternative ordninger i stedet for strafferetlige sanktioner i forbindelse med brug eller besiddelse af cannabis til personligt brug.

Den foreslåede britiske lovgivning, hvor der lægges større vægt på at overvåge og retsforfølge narkotikahandlere og -smuglere, er i overensstemmelse med denne tendens. Det medfører ikke nogen legalisering af cannabis, men de retshåndhævende myndigheder får mulighed for at rette ressourcerne mere effektivt mod handel med cannabis, f.eks. ved at forøge maksimumsstraffen for handel til 14 års fængsel.

Hvad angår eksperimentet i det sydlige London (Lambeth) er det for tidligt at drage nogen vidtrækkende konklusioner, da eksperimentet først blev afsluttet ultimo juli 2002, og da der endnu ikke foreligger nogen grundig evaluering.

(1) EFT C 304 E af 30.10.2001.