ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3414/01

af Anna Karamanou (PSE) til Rådet

(13. december 2001)

Om: Brug af tortur og umenneskelig behandling af mistænkte for terroraktioner i USA

Foranstaltningerne til bekæmpelse af terrorismen i USA har allerede adskillige gange ført til krænkelse af de arresteredes grundlæggende rettigheder. I en række rapporter fra humanitære organisationer påpeges det, at arresterede personer mistænkt for at have begået terrorhandlinger ikke har haft adgang til en advokat, og at de er blevet nægtet retten til at kommunikere med pårørende. I visse tilfælde er de mistænkte ifølge oplysninger fra formanden for Det Internationale Rehabiliteringsråd for Torturofre også blevet udsat for tortur under påskud af, at de nægtede at samarbejde med undersøgelsesmyndighederne.

Hvordan stiller EU sig til disse overtrædelser af de folkeretlige principper om menneskerettigheder samt den internationale konvention mod tortur, som USA har ratificeret, og som forbyder brugen af tortur eller umenneskelig behandling for at fremtvinge tilståelser fra de arresterede, og hvordan agter Rådet at imødegå risikoen for, at den slags også forekommer i EU-medlemsstaterne?

Svar

(25.-26. marts 2002)

Som det ærede parlamentsmedlem ved, er forebyggelse og udryddelse af alle former for tortur og anden umenneskelig og nedværdigende behandling eller straf inden for EU og på verdensplan en politisk mærkesag

for alle EU's medlemsstater. Tortur hører til de mest afskyelige krænkelser af menneskerettighederne og den menneskelige værdighed. I sit arbejde for at forbygge og udrydde alle former for tortur og mishandling lader EU sig lede af relevante internationale og regionale normer og standarder vedrørende menneskerettigheder, retsvæsenets forvaltning og adfærd i væbnede konflikter. Forbuddet mod tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf er også knæsat i artikel 4 i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Rådet understreger, at bekæmpelsen af terrorismen på ingen måde kan berettige anvendelse af tortur.

Rådet vedtog den 9. april 2001 retningslinjer for en EU-politik over for tredjelande med hensyn til tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf med henblik på at styrke EU's indsats for at udrydde tortur på verdensplan. Formålet med retningslinjerne er at give EU et praktisk redskab til brug ved kontakter med tredjelande på alle planer samt i multilaterale menneskerettighedsfora. EU's mål er at tilskynde tredjelande til at træffe effektive foranstaltninger mod tortur og til at sikre, at forbuddet mod tortur håndhæves. Enhver fange skal uanset hans juridiske status være omfattet af alle de garantier, der er anerkendt i folkeretten, og skal behandles i overensstemmelse med de relevante internationale normer og standarder.

For så vidt angår forebyggelsesforanstaltninger i Den Europæiske Union henhører dette spørgsmål under medlemsstaternes kompetence.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3617/01

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(8. januar 2002)

Om: Euro uden Gud

Grundlaget for den europæiske kultur og tradition er uden den mindste tvivl kristent, og som paven fremhævede det i forbindelse med det 1200. år for kroningen af Karl den Store, mangler der enhver form for henvisning til Gud i det europæiske charter om grundlæggende rettigheder, som er et vigtigt grundlag for beskyttelsen af menneskets værdighed og dets grundlæggende rettigheder. Af hvilken grund har man undgået enhver form for selv billedlig henvisning til kristendommen og Gud i udformningen af euro-pengesedlerne?

Mener Kommissionen ikke, at en sådan henvisning burde være absolut nødvendig, eftersom globaliseringsprocessen desværre gradvis er i gang med at ophæve vore traditioner og vores europæiske identitet, ikke blot af historisk, men også kulturel og religiøs karakter?

Agter Kommissionen at ændre udformningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(14. februar 2002)

Ifølge EF-traktatens artikel 106 har Den Europæiske Centralbank (ECB) eneret til at bemyndige udstedelse af pengesedler i Fællesskabet. ECB og de nationale centralbanker kan udstede pengesedler, og de er ligeledes ansvarlige for tegningerne på sedlerne. Kommissionen kan derfor ikke besvare denne forespørgsel, da sagen ligger uden for dens beføjelser.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3525/01

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(20. december 2001)

Om: Møntningsgevinst

Kan Kommissionen for hver medlemsstat anslå den sandsynlige indtægt ved indførelsen af euroen i form af møntningsgevinst?

Endvidere bedes Kommissionen i hvert enkelt tilfælde udtrykke denne gevinst i procent af BNP?

Har Kommissionen taget hensyn hertil i de fremskrivninger af de offentlige finanser, den har foretaget?

Hvorledes skal møntningsgevinsten behandles i de offentlige finanser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(25. januar 2002)

Kommissionen råder ikke over sammenlignelige skøn over medlemsstaternes sandsynlige indtægt ved indførelsen af euroen i form af møntningsgevinst. Indførelsen af euroen vedrører hovedsagelig en udskiftning af de ikke-rentebærende fordringer udstedt i de oprindelige nationale valutaer og har derfor som sådan ingen direkte virkning på den samlede møntningsgevinst i euroområdet. Fordelingen af møntningsgevinsten blandt nationalbankerne i euroområdet vil blive baseret på Den Europæiske Centralbanks fordelingsnøgle (artikel 32, stk. 5 i Den Europæiske Centralbanks vedtægt). Den 6. december 2001 enedes man i Centralbankens styrelsesråd om en overgangsordning på fem år for at afbøde virkningerne af indførelsen af eurosedler på Centralbankens nuværende relative indkomst. Eventuelle fremtidige ændringer i likviditetsbeholdningen og manglende indsamling af sedler og mønter i de nationale valutaer vil også indvirke på centralbankernes (sedler) og de offentlige forvaltningers (mønter) statusopgørelse. Det er endnu svært at vurdere virkningerne heraf, og hvor lang tid der går, inden disse afspejles på statusopgørelsen.

I lyset af ovennævnte er det ikke muligt at udtrykke dette som en procentdel af bruttonationalproduktet i hvert enkelt tilfælde.

Kommissionen har ikke taget hensyn til eventuelle gevinster af den art i forbindelse med projekteringen af de offentlige finanser.

Møntningsgevinst er et analytisk begreb, der ikke er defineret inden for rammerne af det europæiske nationalregnskabssystem, der anvendes i forbindelse med de offentlige finanser, men virkningerne heraf gør sig gældende gennem formueindkomstflowene. Der er i forbindelse med de pågældende transaktioner og tilpasninger af statusopgørelsen hovedsagelig tale om poster neden for linjen, som ikke skulle have nogen indflydelse på det offentlige overskud/underskud. Alle overførsler fra centralbankerne af ekstraordinære gevinster til staten skal behandles som finansielle transaktioner, der ikke påvirker det offentlige overskud/underskud, men eventuelt den offentlige gæld.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3383/01

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(6. december 2001)

Om: Faciliteter til De Olympiske Lege i Marathonas Schinias

Kommissær Wallström svarede den 22.6.01 på min tidligere forespørgsel (E-1073/01(1)), at Kommissionen havde ladet foretage en undersøgelse i området ved Marathonas og Schinias i Grækenland, hvor den også indsamlede oplysninger. I sit svar understregede Kommissionen følgende: Resultatet heraf granskes nu, så Kommissionen på dette grundlag kan afgøre, hvordan sagen skal følges op.

Har Kommissionen gennemgået disse oplysninger, og hvilken afgørelse har den truffet? Ved Kommissionen, at projekterne med henblik på De Olympiske Lege allerede er påbegyndt, og at enhver eventuel skade, der anrettes på dette historiske sted, er uoprettelig?

(1) EFT C 340 E af 4.12.2001, s. 163.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(24. januar 2002)

Ved sin behandling af sagen vedrørende det olympiske ro- og kanocenter i Schinias/Marathon i Grækenland er det Kommissionens mål a) at sikre en passende bevarelsesmæssig status for lokaliteten ved at få den medtaget i det europæiske økologiske Natura 2000-net, der er oprettet i henhold til habitatdirektivet 92/43/EØF(1), og b) at sørge for, at virkeliggørelsen af dette olympiske anlæg samt den fremtidige forvaltning af området sker på en sådan måde, at dets naturværdi genskabes og beskyttes.

Siden Kommissionens svar på det ærede medlems foregående skriftlige forespørgsel om dette emne (E-1073/01) har de græske myndigheder indsendt yderligere dokumentation, og de gensidige kontakter er blevet intensiveret. Resultatet heraf har været en forbedret udformning af projektet, så tabet af naturtyper bliver stærkt begrænset, mens områdets genetableringsmæssige potentiel er blevet forøget. Derudover er der gjort fremskridt med hensyn til at etablere en nationalpark.

Dog er der visse svagheder i gennemførelsen af genetableringsprogrammet for vådområdet, og udvælgelsen af området til Natura 2000-nettet er endnu til behandling. Kommissionen kan derfor stadig ikke drage nogen endelig konklusion, for så vidt angår den overordnede plans forenelighed med lokalitetens bevaringsmæssige værdi. Den har nu taget spørgsmålet op med de græske myndigheder, for at der snarest muligt kan findes en tilfredsstillende løsning.

(1) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, EFT L 206 af 22.7.1992.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2995/01

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE), Alexander de Roo (Verts/ALE)og Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(29. oktober 2001)

Om: Mulighed for EU-retsregler om natflyvning på regionale lufthavne

De efterfølgende spørgsmål stilles på baggrund af det udkast til traktat, der skal regulere den civile anvendelse af den tidligere militære lufthavn Laarbruch. Er Kommissionen ikke enig i, at traktaten om indførelse af bestemmelser om natflyvning på lufthavnen Zürich-Kloten, der af den tyske trafikminister Bodewig betragtes som rimelig, bør anvendes som målestok for indførelse af bestemmelser om natflyvning på alle tyske regionale lufthavne? Anser Kommissionen det i benægtende fald ikke for nødvendigt at tage fat på dette problem på europæisk plan?

Findes der EU-bestemmelser om ventemønstre over territorier over lande, der ikke er indgået aftaler med? Hvilke er der i bekræftende fald tale om? Er Kommissionen i benægtende fald ikke enig i, at det nye udkast til traktat ikke bør omfatte luftkorridorer og zonefastlæggelse, der har store konsekvenser på nederlandsk territorium?

Kan det oplyses, om de høringsprocedurer, der i henhold til bestemmelserne om evaluering af de miljømæssige konsekvenser skal gennemføres i det tilgrænsende nederlandske område, har været tilstrækkeligt pålidelige, navnlig for så vidt angår de data, der blev stillet til rådighed, og selve høringen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(11. januar 2002)

Kommissionen er blevet informeret om aftalen mellem Tyskland og Schweiz vedrørende betingelserne for indflyvning til Zürich lufthavn. Enkelthederne vedrørende indflyvningsruten til lufthavnen er et lokalt spørgsmål, og Kommissionens interesse er at sikre, at bestemmelserne om lufthavnen fuldt ud er forenelige med fællesskabsret, navnlig overholdelse af principperne om ikke-diskriminering og proportionalitet. Kommissionen vedtog endvidere den 28. november 2001 et forslag til direktiv vedrørende indførelse af driftsrestriktioner. Der foreligger på nuværende tidspunkt ingen fællesskabslovgivning om ventemønstre, selv om bestemmelserne om udnyttelse af luftrummet i fremtiden kan udvikles som en del af Kommissionens initiativ vedrørende et fælles europæisk luftrum.

Kommissionen har så vidt ikke indtaget nogen holdning i henhold til fællesskabsret vedrørende aftalen om Zürichs lufthavn. Kommissionen kan derfor ikke bekræfte, at denne aftale betragtes som en målestok, der skal følges i andre forbindelser.

Hvad angår miljøpåvirkningsvurdering, at Kommissionen klar over, at man muligvis ikke har taget tilstrækkelig hensyn til bekymringerne hos beboerne i nabolandet Nederlandene under planlægningsprocessen forbundet med ombygning af militærlufthavnen i Laarbruch. Den foretager derfor undersøgelser for at vurdere, om de gældende miljøbestemmelser er blevet overholdt.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3707/01

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. januar 2002)

Om: Huller i den svenske salmonellakontrol

Siden den 12. november har tilbereredt kød, som importeres til Sverige, ikke længere skullet kontrolleres for salmonella. Det betyder f.eks., at alle marinerede kød- og fjerkræprodukter ikke kontrolleres.

På grund af en fejl under tiltrædelsesforhandlingerne er tilberedt kød aldrig blevet omfattet af de svenske kontrolgarantier. Alle parter er imidlertid gået ud fra, at tilberedt kød var omfattet, og i 1998 udarbejdede Livsmedelsverket en forskrift, som omfattede tilberedt kød. Men da et dansk importfirma over for Livsmedelsverket påpegede, at dets forskrift ikke havde noget retsgrundlag, gik det på tilbagetog.

Kan Sverige snarest udvide salmonellagarantien til tilberedt kød for at lukke et hul i salmonellakontrollen, der opstod på grund af en fejl under tiltrædelsesforhandlingerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(1. marts 2002)

Finland og Sverige fik indrømmet ekstra garantier mod salmonella i forbindelse med deres akt vedrørende tiltrædelse af Den Europæiske Union. I bilag I til denne akt står, at disse ekstra garantier dækker handel med levende fjerkræ, æg, fersk kød og fersk fjerkrækød til Finland og Sverige. De nødvendige ændringer blev gennem akten indføjet i de relevante rådsdirektiver.

En tilsvarende bestemmelse blev indføjet i artikel 3 til Rådets direktiv 94/65/EF af 14. december 1994 om krav til fremstilling og afsætning af hakket kød og tilberedt kød(1), da fællesskabslovgivningen på dette område blev revideret. Denne bestemmelse finder kun anvendelse på handel med hakket kød til Finland og Sverige. Bestemmelserne vedrørende ekstra garantier mod salmonella finder således anvendelse på hakket kød, men ikke på tilberedt kød.

Hvis de ekstra garantier mod salmonella skulle udvides til også at dække tilberedt kød, skal Rådets direktiv 94/65/EF ændres tilsvarende. Det skal imidlertid bemærkes, at der i direktiv 94/65/EF allerede er fastsat salmonellakriterier både for hakket kød og tilberedt kød. Disse kriterier gælder for alle medlemsstater.

Det er Kommissionens opfattelse, at der ikke er behov for at udvide de ekstra salmonellagarantier til også at dække disse produkter, når der i fællesskabslovgivningen allerede er fastsat et kriterium for salmonella i tilberedt kød. Fællesskabslovgivningen vedrørende fødevarehygiejne er i øjeblikket ved at blive revideret, og i den forbindelse ser Kommissionen også på de mikrobiologiske kriterier. I sammenhæng hermed kan det overvejes at forbedre prøveudtagningsbestemmelserne og -grænserne for tilberedt kød for at stramme kontrollen.

(1) EFT L 368 af 31.12.1994.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3339/01

af Dirk Sterckx (ELDR) til Kommissionen

(27. november 2001)

Om: Alvorlige følger for et stort antal lastbilchauffører af minimumskriterierne for synsstyrke i medfør af direktiv 91/439

Minimumskravene til synsstyrke i direktiv 91/439/EØF(1) indebærer, at et betydeligt antal erhvervschauffører, hvis syn hidtil har været godkendt af lægerne, pludselig ikke længere kan udøve deres erhverv.

I sit svar på min forespørgsel E-1272/00(2) af 19. april 2000 oplyser Kommissionen, at den overvejer at ændre direktivet og inden for, hvad der er forsvarligt af hensyn til færdselssikkerheden, at gøre det muligt at fastsætte mindre strenge sundhedskriterier for erhvervschauffører, som har fået deres kørekort inden direktivets ikrafttræden.

Kommissionen bedes oplyse, om den allerede har truffet en afgørelse om dette spørgsmål, og hvornår dens forslag til ændring af direktivet kan forventes at foreligge? Er det ikke Kommissionens opfattelse, at kravene til synsstyrke i medfør af direktiv 91/439/EØF ikke er i overensstemmelse med det tilsigtede? Kommissionen bedes endnu en gang tage initiativ til at reagere i anledning af de alvorlige følger af direktivet i flertallet af EU's medlemsstater?

(1) EFT L 237 af 24.8.1991, s. 1.

(2) EFT C 53 E af 20.2.2001, s. 118.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(18. januar 2002)

Kommissionen er fuldt ud klar over spørgsmålet om de velerhvervede rettigheder for erhvervschauffører, der har fået deres kørekort inden direktivets ikrafttræden. Imidlertid har Kommissionen endnu ikke vedtaget noget forslag til direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort(1).

(1) EFT L 237 af 24.8.1991.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3288/01

af Martin Callanan (PPE-DE) til Kommissionen

(27. november 2001)

Om: Budgetudgifter i 1999

Hvor meget beløb de samlede udgifter sig til, og hvordan så den individuelle fordeling (herunder lønninger, udgifter, pensioner, forsikring, tab af stilling) ud i 1999 for:

1. de 20 kommissærer?

2. det administrative personale?

3. reklame?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(22. januar 2002)

Udgifterne til de 20 medlemmer af Kommissionen og til dens tjenstgørende tjenestemænd dækkes over bevillingerne i afsnit A-1 udgifter vedrørende personer, der er knyttet til institutionen i EU's almindelige budget.

Udgifterne for regnskabsåret 1999 var følgende:

1. For medlemmerne af Kommissionen, dvs. alle konti under kapitel A-10, medlemmer af institutionen, har udnyttelsen været 12 487 000 EUR, dvs. 99,18 % af de opførte bevillinger.

2. For personale i 1999, dvs. alle konti under kapitel A-11, tjenstgørende personale, har udnyttelsen været 1 203 313 300 EUR, dvs. 99,21 % af de opførte bevillinger.

De øvrige driftsudgifter dækkes af afsnit A-2, ejendomme, materiel og forskellige driftsudgifter, afsnit A-5, databehandling, og afsnit A-7, decentrale udgifter til hjælpepersonale og driftsudgifter. De skal fordeles forholdsvis på det tjenstgørende personale i 1999.

Udnyttelsen af disse forskellige afsnit har være følgende:

- Afsnit A-2: 309 550 442 EUR, dvs. 99,54 % af de opførte bevillinger

- Afsnit A-5: 94 033 766 EUR, dvs. 99,97 % af de opførte bevillinger

- Afsnit A-7: 193 055 479 EUR, dvs. 92,07 % af de opførte bevillinger

Udgifterne til personalet i og til drift af Fællesskabets kontorer dækkes over afsnit A-6. Udnyttelsen heraf var i 1999 næsten 100 % af bevillingerne, dvs. 221 923 000 EUR.

Personaleudgifterne til Fællesskabets kontorer dækkes af ovennævnte kapitel A-11, medens infrastruktur- og driftsudgifter dækkes af artikel A-420, Kontorer i Fællesskabet: bygninger, materiel, drift og edb. Disse udgifter androg i 1999 13 375 408 EUR, dvs. 95,37 % af bevillingerne.

3. Kommissionen dækker ikke udgifter til reklamefremstød og annoncer, undtagen hvis der er tale om offentliggørelse af bekendtgørelser om tværinstitutionelle udvælgelsesprøver, der dækkes af en del af de bevillinger, der er opført under konto A-4020. Udnyttelsen af denne konto var i 1999 3 079 953 EUR, dvs. 86,53 % af de opførte bevillinger.

Alle oplysninger findes i Kommissionens forvaltningsregnskab(1) og i det nummer af De Europæiske Fællesskabers Tidende, hvor budgettet for 2001(2) offentliggøres. I disse to dokumenter findes en detaljeret gennemgang af administrationsudgifterne for 1999.

Kommissionen er ligeledes rede til at besvare alle enkeltspørgsmål om de i disse dokumenter nævnte budgetkonti.

(1) Forvaltningsregnskab og balance vedrørende budgettransaktionerne i regnskabsåret 1999: Bind 1: SEK(2000) 537; bind 2: SEK(2000) 538; bind 3: SEK(2000) 539; bind 4: SEK(2000) 1624.

(2) EFT L 56 af 26.2.2001.
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3167/01

af Fernando Fernández Martín (PPE-DE) til Kommissionen

(19. november 2001)

Om: Medfinansiering af samarbejds- og udviklingsprojekter

I Kommissionens udviklingspolitik fastsættes, at enhver ngo, som indgiver en anmodning i forbindelse med et udbud, skal garantere, at mindst 15 % af de direkte omkostninger finansieres af den private sektor i EU-landene.

Det er blevet oplyst, at Danmark ikke er forpligtet til at yde dette bidrag på 15 %, som er så svært at opnå for størstedelen af ngo'erne, og at andre EU-lande dækker bidraget med offentlige midler i stedet for med private.

Kan Kommissionen bekræfte og forklare årsagerne til undtagelsesbestemmelsen for danske projekter?

Kan Kommissionen redegøre for, hvordan private fonde defineres samt redegøre for, hvilke EU-lande, der anvender offentlige eller halvoffentlige midler til medfinansieringen af samarbejds- og udviklingsprojekter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(24. januar 2002)

I artikel 6, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1658/98 af 17. juli 1998 fastsættes følgende vedrørende bidrag til samfinansiering:

Fællesskabets deltagelse overstiger normalt ikke 50 % af de samlede omkostninger eller 75 % af den samlede finansiering, undtagen i særlige tilfælde. Selv i sådanne tilfælde skal ngo'erne yde et betydeligt bidrag til deres egne projekter, og Fællesskabets bidrag må ikke overstige 85 % af den samlede finansiering.

De generelle betingelser for samfinansiering, som trådte i kraft i januar 2000, og som er baseret på Rådets forordning (EF) nr. 1658/98, belyser ovennævnte forordnings bestemmelser om ngo'ers bidrag på følgende måde:

Ngo'er, der indgiver en anmodning om samfinansiering, skal normalt yde et betydeligt finansielt bidrag fra private finansieringskilder i EU eller andre europæiske lande, som skal være på mindst 15 % af de samlede projektomkostninger.

Private midler er generelt midler, der er fremskaffet eller tilvejebragt af ngo'en fra ikke-offentlige finansieringskilder, f.eks. via almindelige støttekampagner og indsamlinger, sponsoraftaler med privatpersoner eller private virksomheder osv.

Et projekt kan samfinansieres af forskellige bidragydere. Midler fra andre finansieringskilder, f.eks. offentlige midler eller private midler fra ikke-europæiske finansieringskilder, kan tilføres et projekt som indtægt, men sådanne midler må ikke medregnes i de 15 %, som ngo'en skal yde som bidrag fra private europæiske finansieringskilder.

Siden Rådets forordning (EF) nr. 1658/98 og de nye generelle betingelser (januar 2000) trådte i kraft, er reglen vedrørende ngo'ers bidrag fra private europæiske finansieringskilder blevet anvendt på alle finansieringsforslag indgivet af europæiske ngo'er. Undtagelsen for danske ngo'er er med andre ord blevet afskaffet.