ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kærende, A, har nedlagt påstand om, at sagen mod ham afvises.
De indkærede, B og C, har påstået stadfæstelse.
Supplerende sagsfremstilling
I hovedsagen har B over for C principalt nedlagt påstand om, at C skal
anerkende, at aftalen af 19. oktober 2004 om anpartsoverdragelse
ophæves, at C skal frigøre ham for forpligtelser ihenhold til gældsbrevet
af 19. oktober 2004, at bankgarantien af 3. november 2004 skal kvitteres
og frigives, og at C solidarisk med A skal erstatte ham de udgifter,
han har haft i forbindelse med driften af X Industrihaller ApS efter
overdragelsen.
Over for A har B principalt nedlagt påstand om, at A skal kvittere
gældsbrevet af 19. oktober 2004 samt kvittere og frigive bankgarantien
af 3. november 2004, og at A solidarisk med C skal erstatte ham de
udgifter, han har haft i forbindelse med driften af X Industrihaller ApS
efter overdragelsen.
Til støtte for påstandene i hovedsagen har B navnlig anført, at
ejendommen beliggende Y-vej, Lystrup, der var det væsentligste
aktiv i X Industrihaller ApS, var behæftet med en række faktiske
og retlige mangler, som C og A var fuldt ud bekendt med, men
undlod at oplyse ham om. De har derved på svigagtig vis påført ham
forpligtelser vedrørende et selskab, der reelt er værdiløst. Aftalen om
anpartsoverdragelse og de dokumenter, han har underskrevet, skal
betragtes som en helhed, og de er ugyldige efter aftaleloven.
Højesterets begrundelse og resultat
B har under hovedsagen rejst krav om ophævelse af aftalen vedrørende
anpartsoverdragelsen, om kvittering af gældsbrevet og bankgarantien
samt om erstatning af udgifter til drift af anpartsselskabet efter
overdragelsen. Kravene er rettet mod både C og A og bygger alle på
anbringender om, at C og A har begået svig over for ham i forbindelse
med hans anpartskøb, og at det samlede kompleks af aftaler og
dokumenter i forbindelse hermed derfor er ugyldigt.
Herefter og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder
Højesteret, at kravene må anses for at være så snævert forbundne,
at det er ønskeligt at behandle og påkende dem samtidig for at undgå
uforenelige afgørelser i tilfælde af, at de blev påkendt hver for sig, og at A
derfor i medfør af Bruxelles I-forordningens artikel 6, nr. 1, kan sagsøges
for kravene ved Vestre Landsret, hvor også C er sagsøgt.
På denne baggrund er det ufornødent at tage stilling til, om As
indsigelse om manglende værneting er fremsat rettidigt, jf. Bruxelles I-
forordningens artikel 24.
Herefter stadfæster Højesteret kendelsen.