I denne dom tages der stilling til, om der i medfør af EF-
Domskonventionens art. 5, nr. 5 er værneting (»agenturværneting«) i
Danmark for den af sagsøgeren, Eva Denmark A/S, mod sagsøgte, det
portugisiske selskab Nortinox Utilidades Domésticas Lda., ved Sø- og
Handelsretten anlagte retssag.
Der er enighed mellem parterne om, at sagen behandles ved Sø- og
Handelsretten, såfremt retten måtte finde, at der er værneting i Danmark.
Værnetingsspørgsmålet er udskilt til særskilt behandling, jf.
retsplejelovens § 253.
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at sagen realitetsbehandles ved Sø-
og Handelsretten i København.
Sagsøgte har nedlagt påstand om afvisning.
Sagens omstændigheder
Sagsøgeren har i stævningen nedlagt påstand om, at sagsøgte skal
tilpligtes at anerkende at være ansvarlig for ethvert tab, sagsøgeren
måtte lide som følge af mangelfuldde leverancer af gryder og pander
med SilverStone-belægning fra sagsøgte til sagsøgeren. Sagsøgeren har
opgjort et foreløbigt krav til 1.495.088,87 kr.
Af sagsfremstillingen i stævningen fremgår:
»I 1996 aftalte sagsøger, der sælger kvalitetsgryder, kasseroller og
pander, mv. under varemærket Eva-Trio, med sagsøgtes agent i Danmark,
Klint Company ApS, at sagsøgte til sagsøger skulle levere en serie gryder
og pander i rustfrit stål med belægning.
Inden sagsøgte, der i en årrække havde leveret Eva-Trio gryder til
sagsøger, påbegyndte produktionen af de belagte gryder og pander,
anbefalede sagsøgte ved et møde, at gryderne og panderne blev
leveret med en såkaldt Silver-Stone-belægning, der er en særlig slip-let
belægning til gryder mv. I mødet deltog udover sagsøger og sagsøgte
også repræsentanter fra sagsøgtes underleverandør, firmaet Flupol, der
skulle påføre SilverStone-belægningen på gryderne.
Sagsøgte leverede som aftalt de bestilte gryder og pander, og i august
1996 påbegyndte sagsøger salget af de af sagsøgte leverede gryder.
Allerede i november 1996, kun ca. 3 måneder efter salget var påbegyndt,
begyndte sagsøger imidlertid at modtage reklamationer fra kunder over,
at belægningen på de gryder, sagsøgte havde leveret, skallede af. Da
sagsøger aldrig tidligere havde oplevet et lignende problem, reklamerede
sagsøger straks over for sagsøgte, der kontaktede sin underleverandør,
Flupol, hvorefter Flupol kontaktede firmaet Du Pont, der leverede de til
brug for SilverStone-belægningen nødvendige kemikalier mv. til Flupol,
med henblik på at finde årsagen til problemet samt finde en for sagsøger
fornuftig løsning på sagen.
Ved fax af 20. marts 1997 fra Du Pont til sagsøger (Eva Denmark A/
S’ tidligere navn var Erik Mangor A/S)... erkendtes problemet med
belægningen på de leverede gryder... Det blev endvidere oplyst, at
sagsøgte for en vis periode ville acceptere, at de mangelfulde gryder
blev returneret, og at sagsøgte, Flupol og Du Pont efter udløbet af denne
periode ville indgå en aftale om, hvorledes sagsøgtes udgifter i forbindelse
med sagen skulle erstattes af de tre leverandørvirksomheder.
I perioden fra november 1996... til 31. december 1999 blev der afholdt
adskillige møder mellem de involverede parter for at finde årsagen til
problemerne med belægningen og for at finde en løsning på sagen.
Der blev endvidere foretaget adskillige tests af de mangelfulde gryder,
men den egentlige og utvivlsomme årsag til manglerne blev ikke
fundet. Sagsøgte forsikrede dog løbende sagsøger om, at produktionen
fremover ville være mangelfri, hvorfor sagsøger accepterede de fortsatte
leverancer.
Sagsøger... nægtede fra december 1998 at modtage flere gryder fra
sagsøgte.
Som konsekvens af de foretagne tests resultater valgte Du Pont at holde
sagsøger skadesløs...
Under henvisning til at nye test foretaget af Du Pont selv efter sigende
viste, at årsagen til manglerne skulle findes i, at SilverStone-belægningen
ikke var blevet påført korrekt af Flupol... har Du Pont fra og med 1. januar
2000... nægtet at dække yderligere af sagsøgers tab...’
Der er til sagen fremlagt 6 ordrebekræftelser (oktober-deeember 2001)
fra sagsøgte til sagsøgeren og 2 rykkerskrivelser af henholdsvis 20.
december 2001 og 11. januar 2002 fra samme til samme, den første
med kopi til Klint Company ApS. Som bilag til nogle transportdokumenter
er der fremlagt kopier af yderligere 6 ordrebekræftelser Nederst på
alle ordrebekræftelserne ses som standardpassus en enslydende
værnetingsklausul, affattet på portugisisk.
Der er endvidere bl.a. fremlagt følgende bilag:
Skrivelse af 14. juni 1993 fra sagsøgeren til sagsøgte om sagsøgerens
eventuelle salg at køkkengrej til sagsøgte, hvoraf fremgår, at der omkring
dette tidspunkt havde været et møde mellem parterne i Danmark. Klint
Company er ikke nævnt i skrivelsen.
Fax af 8. november 1993 fra sagsøgeren til sagsøgte, der illlustrerer, at
parterne skulle mødes den 18. november 1993 i Portugal. Klint Company
er ikke nævnt I faxen.
2 bilag af henholdsvis 17. november 1993 og 10. maj 1994 fra
sagsøgeren til sagsøgte, der drejer sig om poser, som sagsøgeren
skulle forsyne sagsøgte med til brug for emballeringen af
køkkentøjsleverancerne. Klint Company er ikke nævnt i bilagene.
Takkehilsen fra maj 1994 fra sagsøgerens tidligere administrerende
direktør Erik Mangor til »Mr. & Mrs. Silva / Mr. Costa« hos sagsøgte.
Skrivelse af 28. marts 1995 fra sagsøgeren til sagsøgte, hvori omtales
forskellige ordrespørgsmål med henvisning til et møde mellem parterne i
Frankfurt. Klint Company er ikke nævnt i skrivelsen.
»FCR-Document« af 12. august 1996, hvoraf fremgår, at en forsendelse
af kasseroller skulle ske fra sagsøgte til sagsøgeren på »conditions« »EX
WORKS FREE«.
6 ordresedler (oktober 1996-juli 1998) fra Klint Company med
angivelse af sagsøgte som »Factory« og sagsøgeren som »Client«,
Leveringsbetingelserne var »DKK EX factory, incl. packing excl. cartons/
pallets.« På sedlerne var de enkelte varenumre, antal stk. samt pris
angivet. Forneden på 5 af sedlerne fremgik: »Required:
Price and deliverytime to be confirmed by factory. Packing list and invoice
copy.«
Skrivelse af 15. oktober 1996 fra sagsøgeren til sagsøgte, »Att.:
The board of Management«, hvori bl.a. omtales behovet for hurtige
leverancer. I skrivelsen er der henvist til nogle informationer, som
sagsøgeren bar fået fra Jens Klint.
Fax af 10. januar 1997, hvori sagsøgeren anmoder sagsøgte om at opgøre
beholdningen at poser, etiketter mv. Klint Company er ikke nævnt i faxen.
Fax af 20. december 1999 til 5 navngivne personer hos sagsøgte, hvori
sagsøgeren takker for årets samarbejde. Faxen blev sendt i kopi til Jens
Klint.
Fax at 17. maj 2000 til sagsøgte, hvori sagsøgeren anmoder om en
oversigt over beholdningen af poser, etiketter mv. bla. til brug for den
årlige lageropgørelse. Klint Company er ikke nævnt i faxen.
Forklaringer
Administrerende direktør hos sagsøgeren Jan Engelbrecht har forklaret,
at sagsøgeren og sagsøgte har haft samhandel i alle de 10 år, han har
været ansat hos sagsøgeren. Den årlige samhandel beløb sig til 8-10
mio. kr. Sagsøgeren havde ikke portugisisk talende personale, så alle
ordrer blev afgivet via Jens Klint, der også bekræftede ordrerne. Hvis
leverancerne var forsinket fra sagsøgte, rettede sagsøgeren henvendelse
til Jens Klint herom, eller Jens Klint kontaktede sagsøgeren. Der var
også direkte kontakter mellem parterne, men alt vedrørende de daglige
forhold gik gennem Jens Klint. Vidnet mener ikke, at der i hans tid
har været møder mellem parterne, uden at Jens Klint har deltaget.
Jens Klint fungerede som mødereferent. Vidnet formoder, at Jens Klint
også deltog i mødet i Frankfurt i 1995, hvor begge parter udstillede på
messen. De forhandlinger, der på et tidspunkt var mellem parterne om, at
sagsøgte skulle forestå salg af sagsøgerens produkter, lå før vidnets tid.
Forhandlingerne førte ikke til salgsaftaler. Sagsøgeren har ikke længere
samhandel med sagsøgte, der ikke har ønsket at levere til sagsøgeren,
efter at denne sag startede.
Vidnet går ud fra, at Jens Klint har været orienteret om faxen at 10.
januar 1997 til sagsøgte om poser mv. Det kan være, at faxen blev
afsendt på grundlag af Jens Klints oplysninger om, at sagsøgte var løbet
tør for poser mv. Sagsøgeren kunne ikke få varerne hjem uden poserne.
Der ligger ikke noget særligt i den tidligere administrerende direktør, Erik
Mangors, takkerim til sagsøgte. Erik Mangor var glad for at lave rim og
lavede dagligt rim til virksomhêden. Det er helt sædvanligt, at der gives
gaver forretningsforbindelserne imellem.
Jens Klint har forklaret, at han i regi af Klint Company har drevet
agenturvirksomhed inden for husholdningsartikler, gaveartikler mv. i ca.
40 ár. Klint Company var agent for sagsøgte og også andre portugisiske
virksomheder. Samarbejdet med sagsøgte kom i stand i starten af
1980’erne. Hans rolle i forhold til sagsøgte var at opsøge potentielle
kunder og gøre dem interesserede i sagsøgtes produkter. På denne
måde blev også kontakten etableret til sagsøgte, der oprindeligt ønskede
sit eget design. Dette faldt på plads, og vidnets virksomhed har siden
da - fra midten af 1980’erne - fungeret som sagsøgtes agent over for
sagsøgeren. Opstod der problemer i Portugal, blev vidnet orienteret, og
han tog herefter kontakt til sagsøgeren herom. Alt gik faktisk igennem
vidnet. Hvis han modtog reklamationer, gav han dem videre til sagsøgte
med sin egen vurdering af, om reklamationen var rimelig. Når han
modtog ordrer, kontrollerede han dem og udarbejdede ordrebekræftelser
til sagsøgeren og sagsøgte. Han måtte ofte rykke sagsøgte et par gange,
før han modtog den fornødne bekræftelse. Når sagsøgte manglede
etiketter poser mv., blev besked herom givet til vidnet, der herefter
orienterede sagsøgeren. Varerne blev leveret direkte til sagsøgeren fra
Portugal. Leveringsbetingelserne var ex factory, så levering fandt teknisk
sted i Portugal, og kunden betalte selv fragtomkostningerne.
Der er stort set hvert år messe i Frankfurt. Messerne blev brugt til møder
mellem parterne, hvor samarbejdet blev drøftet. Vidnet deltog i disse
møder, men har dog også været forhindret i at deltage. Det var ham, der
udarbejdede referater fra møderne. Han har også deltaget i møderne om
mangelproblemerne. Måske var der et af disse, han ikke deltog i.
Vidnet ved ikke, hvor mange lande sagsøgte eksporterede til. Man var
ikke særlig åben om sådanne forhold. Sagsøgte var i perioder meget
stærk i bl.a. Tyskland og England. Sagsøgte havde ikke så mange kunder
i Danmark, men der var bl.a. Imerco, Iversen, Difa, Magasin du Nord.
Sagsøgeren var en meget stor kunde.
Der var ingen kontrakt mellem Klint Company og sagsøgte. Samarbejdet
foregik på ad hoc-basis. Klint Company kunne ikke agere på egen hånd
og kunne ikke selv give specialpriser. Klint Company kunne ikke binde
sagsøgte på nogen måde overhovedet. Vidnet kendte ikke sagsøgtes
produktionsplanlægning, men var bekendt med sagsøgtes normalpriser.
Vidnet taler ikke portugisisk, men han forstår sproget. Sagsøgte er et
familiefirma, hvor forældrene udelukkende taler og forstår portugisisk,
mens de to døtre forstår engelsk. Den ene af disse blev chef for
produktionen, den anden for den kommercielle del.
I forhold til sagsøgte måtte vidnet gerne udøve konkurrerende
virksomhed. Det var underforstået, men ikke aftalt at han skulle
holde sig fra rustfri stål-varer, mens det var i orden med emaljevarer.
Sagsøgte havde ingen indflydelse på driften af Klint Company. Sagsøgtes
afregninger til Klint Company skete på provisionsbasis.
Procedure
Sagsøgeren har anført, at der er værneting for sagen i Danmark i medfør
af EF-Domskonventionens art. 5, nr. 5, der ikke kan betegnes som et
undtagelsesværneting, men som et supplerende værneting. Sagsøgte
har haft et agentur i Danmark - Klint Company - der netop fremstod
som en varig repræsentation for sagsøgte, hvor sagsøgeren havde
mulighed for at henvende sig. Klint Company deltog aktivt i løsning af
konflikter mellem parterne og optrådte som mellemmand i tilfælde af
forsinkelser mv. Sagsøgte, på hvis ordrebekræftelser der var trykt en
værnetingsklausul, som man ikke havde grundlag for at påberåbe sig,
må anses at have accepteret at blive sagsøgt i Danmark. Sagsøgte har
først gjort værnetingsspørgsmålet gældende i duplikken. Sagsøgeren har
påberåbt sig EF-Domstolens domme i sag 33/78 (Somafer), præmis 12 og
13, og sag 439/93 (Lloyd's Register), særligt præmisserne 16-21.
Sagsøgte har anført, at EF-Domskonventionens art. 5, nr. 5, skal fortolkes
indskrænkende, jf. sag 33/78 (Somafer), præmis 6. Domskonventionen
definerer ikke, hvad der skal forstås ved et agentur, men der lægges
efter retspraksis bl.a. vægt på hovedvirksomhedens mulighed for at
udøve kontrol med agenten, herunder om der har været tale om egentlige
ledelsesmæssige funktioner, smh. EF-Domstolens dom i sag 14/76
(de Bloos), præmis 20. Noget sådant gør sig ikke gældende i denne
sag, hvor Klint Company har virket helt selvstændigt uden kontrakt
med sagsøgte. Klint Company har ikke fungeret som et centrum for
sagsøgtes erhvervsudøvelse. Der var direkte kontakt og også møder
mellem parterne, og da problemerne med mangler ved grydebelægningen
opstod, havde parterne igen direkte kontakt. Klint Company havde
andre kunder end sagsøgte. Klint Company optrådte i realiteten som et
postkontor og styrede ikke noget selv. Ordrerne blev videreekspederet til
sagsøgte. Klint Company deltog ikke som sådan i parternes møder, men
havde funktion af referent. Det vil have vidtrækkende konsekvenser for
udenlandske virksomheder, hvis der på det foreliggende spinkle grundlag
statueres værneting i Danmark. Sagsøgte har yderligere påberåbt sig EF-
Domstolens domme i sag C-439/93 (Lloyd’s Register), præmis 19, sag
139/80 (Blanckaert), præmis 12, og sag 33/78 (Somafer), præmis 12 og
13. samt Sø- og Handelsrettens dom af 14. marts 2003 i sag V 19/01.
Rettens bemærkninger
Efter de foreliggende oplysninger havde sagsøgte ingen indflydelse på
driften af Klint Company. Sagsøgtes samarbejde med Klint Company
fungerede på ad hoc basis og var ikke reguleret af en samarbejdsaftale.
Afregninger til Klint Company var provisionsbaseret. Klint Company drev
agenturvirksomhed for andre kunder inden for samme eller beslægtet
branche, hvilket var accepteret af sagsøgte. Klint Company havde ikke
kendskab tit sagsøgtes produktionsplanlægning og var ikke bemyndiget
til at træffe afgørelser eller indgå aftaler med bindende virkning for
sagsøgte. Klint Company fungerede i alt væsentligt som formidler af
ordrer uden at have del i afviklingen at disse, reklainationer og visse
andre praktiske informationer og ekspeditioner. Når aftaleparterne selv
mødtes, var Jens Klint hyppigt til stede med funktion som mødereferent
Uanset at Klint Companys nævnte praktiske funktion i relation til
parternes løbende samarbejde efter det oplyste havde bestået
gennem ca. 20 år, finder retten under de anførte omstændigheder ikke
tilstrækkelige holdepunkter for at antage, at sagen, der angår Eva
Denmarks erstatningskrav på grundlag af påståede mangler ved nogle
af sagsøgte leverede partier af gryder, pander mv., vedrører driften at en
filial, et agentur eller lignende virksomhed, jf. EF-Domskonventionens art
5, nr. 5.
Da der herefter ikke er værneting for sagen i Danmark, tages sagsøgtes
afvisningspåstand til følge.
Inden 14 dage betaler sagsøgeren 50.000 kr. i sagsomkostninger til
sagsøgte.
Højesterets kendelse.
I tidligere instans er afsagt afvisningsdom af Sø- og Handelsretten den 9.
juli 2004.
I afgørelsen har medvirket tre dommere: Poul Sørensen, Per Walsøe og
Jytte Scharling.
Påstande
Kærende, Eva Demnark A/S, har påstået sagen hjemvist til
realiltetsbehandling ved Sø- og Handelsretten.
Indkærede, Nortinox Utilidades Domésticas Lda., har ikke udtalt sig.
Sø- og Handelsretten har henholdt sig til den afsagte dom.
Højesterets begrundelse og resultat
Den indkærede dom dreje sig om, hvorvidt der i medfør af EF-
Domskonventionens art. 5, nr. 5, er værneting (»agenturværneting«)
i Danmark for den sag, der er anlagt ved Sø- og Handelsretten af
Eva Denmark A/S mod det portugisiske selskab Nortinox Utilidades
Domésticas Lta. Eva Denmark A/S har ikke henvist til andre mulige
danske værneting. Herefter findes afgørelsen ikke at kunne indbringes
for Højesteret ved kære efter retsplejelovens § 391, stk. 3, jf. § 369,
stk. 3, der må forudsætte, at tvisten angår danske domstoles indbyrdes
kompetence, jf. Højesterets kendelser gengivet i Ugeskrift for Retsvæsen
1980.1037/1 H og Ugeskrift for Retsvæsen 1995.898 H. Kæremålet vil
derfor være at afvise.
Thi bestemmes:
Denne kæresag afvises.